ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 р. Справа №917/1901/15

За позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз"

до публічного акціонерного товариства "Велика Круча"

про стягнення 26 211,25 грн.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не зявився

Рішення прийняте після перерви, оголошеної в засіданні суду 16.09.2015р. до 13.10.2015р.

Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 26211грн. 25коп. в т.ч. 1481грн. 99коп. річних та 24729грн.29коп. інфляційних за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом №2-ПК-П від 03.01.2012р.

06.10.2015р. від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просить відкласти розгляд справи на інший день, посилаючись на зайнятість адвоката ОСОБА_2 13.10.2015р. в інших судових процесах.(а.с.133). Доказів в обґрунтування клопотання відповідач не надав. Додані до клопотання від 06.10.2015р. копії документів не засвідчені належним чином, отже, з огляду на ч.2 ст.36 Господарського процесуального кодексу України, не є належними доказами. Крім того, відповідач не вказав та не надав доказів неможливості направлення в засідання суду іншого представника, не навів будь-якого обґрунтування неможливості розгляду справи без участі його представника. (Суд не визнавав обов'язковою явку представників сторін).

Таким чином клопотання відповідача не обґрунтоване і задоволенню не підлягає.

(Судом при розгляді цього клопотання також врахована постанова пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р.)

Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений, що підтверджується вказаним вище клопотанням та повідомленням про вручення поштової кореспонденції. (а.с. 129,132).

Відповідач відзиву на позов не надав. Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В засіданні суду відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача суд встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача 1481грн. 99коп. річних та 24729грн. 26коп. інфляційних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03.01.2012р. між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» (позивачем) та публічним акціонерним товариством «Велика Круча» (відповідачем) був укладений договір №2-ПК-П на постачання природного газу за регульованим тарифом, за умовами якого позивач поставив, а відповідач прийняв поставлений позивачем природний газ, за який відповідач своєчасно не розрахувався, в зв'язку з чим рішенням господарського суду Полтавської області від 16.06.2014р. у справі №917/1687/13 з відповідача була стягнута заборгованість за газ, а також пеня, річні та інфляційні. Позивач вказує, що на час подання позову зазначене рішення суду відповідачем не виконане, борг не сплачений. а тому позивач просить стягнути з відповідача річні за період з 23.05.2014р. по 28.08.2015р. та інфляційні за період з травня 2014р. по липень 2015р.

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Згідно частини 2 статті 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.06.2014р. по справі №1917/1687/13 за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» до публічного акціонерного товариства «Велика Круча» (а.с.9-17), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.05.2015р.(а.с. 108-114) та постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2015р. (а.с.115-119), встановлено:

- що між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» та публічним акціонерним товариством «Велика Круча» був укладений договір №2-ПК-П на постачання природного газу за регульованим тарифом від 03.01.2012р.;

- що на виконання умов договору №2-ПК-П на постачання природного газу за регульованим тарифом відповідачу у березні 2013р. грудні 2013р. було поставлено природний газ на суму 97520грн. 33коп.;

- що оплата відповідачем 38943грн. 71коп. за поставлений позивачем газ не здійснена.

Таким чином, факт поставки позивачем відповідачу природного газу по договору №2-ПК-П на постачання природного газу за регульованим тарифом від 03.01.2012р. і факт неоплати відповідачем за поставлений природний газ в сумі 38943грн. 71коп. по договору №2-ПК-П встановлені рішенням господарського суду Полтавської області від 17.06.2014р. по справі №917/1687/13, а тому за правилом статті 35 ГПК України не підлягають доказуванню.

Крім основного боргу в сумі 38943грн. 71коп. рішенням господарського суду Полтавської області від 17.04.2014р. по справі №917/1687/13 з відповідача на користь позивача стягнуто інфляційні за період з 28.10.2013р. по 15.04.2014р. та річні за період з 11.04.2013р. по 22.05.2014р.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у постанові пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013р. №14 зазначив, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

Згідно наданої позивачем копії листа відділу державної виконавчої служби Пирятинського районного управління юстиції від 11.09.2015р. відповідачем (боржником) станом на 11.09.2015р. ніяких виплат за наказом №917/1687/13 від 15.06.2015р. не проводилось.

Доводи позивача що несплати відповідачем стягнутих з останнього рішенням суду у справі №917/1687/13 сум боргу та надані позивачем докази відповідачем не спростовані, доказів сплати боргу відповідач на вимогу суду (ухвала від 02.09.2015р., а.с. 1) не надав, про сплату боргу не повідомив, правомірність позову відповідач не заперечує.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 1481грн. 99коп. річних за період з 23.05.2014р. по 28.08.2015р. та 24729грн. 26коп. інфляційних за період з травня 2014р. по липень 2015р. обґрунтована і підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом при вирішенні даного спору врахована практика Верховного Суду України, зокрема, постанова Верховного Суду України від 20.12.2010р. у справі №3-57гс10, від 04.07.2011р. у справі №3-65гс11, від 12.09.2011р. у справі №3-73гс11, від 24.10.2011р. у справі №3-89гс11, від 14.11.2011р. у справі №3-116гс11, від 23.01.2012р. у справі 3-142гс11.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Аналогічні положення закріплено в статті 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідач позов не заперечує, доводи позивача і надані ним докази не спростував, доказів сплати боргу, на який позивачем нараховані стягувані за позов річні та інфляційні, не надав, доказів сплати стягуваної за позовом суми відповідач також не надав.

Виходячи з викладеного позов підлягає задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Велика Круча" (37052, Полтавська область, Пирятинський район, с.Велика Круча, р/р 260058775 в АТ "ОСОБА_3 Аваль", МФО 380805, ідентифікаційний код 0526722) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (37500, вул.Л.Толстого, 87, м.Лубни, Полтавська область, п/р 3645 в ПАТ КБ "Хрещатик", м.Київ, МФО 300670, ідентифікаційний код 05524713) 1481грн. 99коп. річних, 24729грн. 26коп. інфляційних, 1827грн. 00коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 19.10.2015р.