Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" жовтня 2015 р. Справа № 906/1415/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Йозера Україна" (м. Львів)

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства західного полісся НААНУ" (с. Рихальське, Ємільчинський район, Житомирська область)

про стягнення 22681,07 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 22681,07 грн., з яких: 19755,01 грн. основного боргу, 1170 грн. штрафу, 1235,82 грн. пені та 520,24 3% річних.

13.10.2015 до суду від позивача факсимільним зв'язком надійшов лист про надання інформації та документів на вимогу попередньої ухвали суду. Також у вказаному листі позивач просить розгляд справи проводити без участі його уповноваженого представника та за наявними у справі доказами.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с. 57).

З метою отримання інформації щодо відповідача, суд здійснив пошуковий запит та отримав електронний витяг з ЄДРПОУ, розміщеного на офіційному веб-сайті Державного підприємства Інформаційно-ресурсний центр, згідно якого адреса відповідача відповідає зазначеній у позовній заяві.

Враховуючи наведене, а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідач вдруге, без зазначення поважності причин, не направив свого уповноваженого представника в судове засідання та не виконав викладених в ухвалах суду вимог, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, суд вважає, що відсутність представників сторін не перешкоджає вирішенню спору, згідно ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2013 між ТзОВ "Йозера Україна" (продавець, позивач) та ДП "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства західного полісся НААНУ" (покупець, відповідач) було укладено договір купівлі - продажу № 052 (далі - Договір (а.с. 9-11)), згідно якого продавець зобов'язується продавати покупцю премікси для свиней та ВРХ (вітамінно - мінеральні добавки, кормові добавки, замінник цільного молока та ін.) (надалі - Товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити ці Товари на умовах, визначених у цьому договорі.

Асортимент Товарів визначається в прайс - листі, який наведений у додатку 1 до цього Договору і є його невід'ємною частиною (п. 1.2. Договору).

За умовами п. 7.1. Договору, покупець здійснює оплату за товар шляхом 50% попереднього перерахування коштів на поточний рахунок продавця, а наступні 50% сплачуються протягом трьох тижнів з дня поставки згідно виставленого рахунку-фактури.

Згідно п. 3.2 Договору, датою поставки є дата, коли продавець/перевізник надає нерозвантажений Товар у розпорядження покупця у місці поставки...

Позивач вказує, що на виконання умов Договору відповідачем було отримано товар згідно видаткової накладної № 135 від 18.02.2014 на суму 16700,00грн., однак відповідач договірні зобов'язання виконав частково на загальну суму 5000,00грн.

22.07.2014 позивачем направлено на адресу відповідача лист про протермінування оплати за відвантажений товар № 142 від 21.07.2014, який отримано відповідачем (а.с.24-27).

06.02.2015 позивачем направлено на адресу відповідача претензію №041 від 05.02.2015 про сплату боргу в сумі 11 700,00грн. (а.с. 28-29).

Оскільки вказану заборгованість відповідач не сплатив, позивач звернувся з даним позовом до суду.

За неналежне виконання зобов'язань за Договором, на підставі п.п.10.2 Договору, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 1170 грн. штрафу, 1235,82 грн. пені, а також 8055,01 грн. інфляційних та 520,24 грн. 3 % річних, згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідач позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив, доказів проведення розрахунків з позивачем не надав.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами Договорі поставки №052 від 02.04.2013 (а.с. 9-11).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, видатковою накладною №135 від 18.02.2014 (а.с. 17) підтверджено факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на суму 16700,00грн.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи, що п.7.1 Договору сторони визначили строк проведення розрахунків, у відповідача виник обов'язок у повному обсязі оплатити товар протягом трьох тижнів з дня поставки згідно виставленого рахунку-фактури, тобто до 12.03.2014.

Натомість, випискою по рахунку (а.с.19) підтверджено здійснення відповідачем часткової оплати товару у розмірі 5000,00грн. лише 18.04.2014.

На момент звернення позивача з позовом до суду, відповідач не провів розрахунки за отриманий товар на загальну суму 11700,00грн., що підтверджується довідкою позивача станом на 13.10.2015 (а.с. 60) та не спростовано відповідачем.

За вказаного, вимога позивача про стягнення з відповідача 11700,00грн. основного боргу є правомірною та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

За змістом положень ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Умовами п. 10.2 Договору сторони визначили, що за прострочення платежів відповідач несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 10 % від вартості Товару і пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок штрафу в розмірі 1170,00грн., суд дійшов висновку, що його здійснено позивачем обґрунтовано та вірно, тому вимога в цій частині підлягає задоволенню.

При перевірці обґрунтованості заявленої до стягнення суми пені (а.с. 12-14) в розмірі 1235,82грн., за період з 12.03.2014 по 11.09.2014, суд встановив, що при її розрахунку позивачем помилково не було враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, про що наголошено у п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

За вказаного, правомірно заявленою до стягнення є пеня у розмірі 1233,23 грн. У стягненні 2,59 грн. пені слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, нарахованих за період з 12.03.2014 по 03.09.2015 у сумі 520,24 грн. та інфляційних - за період з квітня 2014 по липень 2015 у сумі 8055,01 грн., судом встановлено, що вимога про їх стягнення є правомірною, тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування позовних вимог суду не надав. При цьому позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню на суму 22678,48грн., з яких 11700,00грн. основного боргу, 1233,23грн. пені, 1170,00грн. штрафу, 520,24грн. 3 % річних, 8055,01грн. інфляційних.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства західного полісся ОСОБА_1 Аграрних Наук України" (11246, Житомирська обл., Ємільчинський р-н., с.Рихальське, вул. Леніна, буд. 14, ід. код 00729356)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Йозера Україна" (79007, Львівська обл., м. Львів, Шевченківський р-н., вул. Шолом-Алейхема, буд. 11, ід. код 35621266)

- 11700,00грн. основного боргу;

- 1233,23грн. пені;

- 1170,00грн. штрафу;

- 8055,01грн. інфляційних;

- 520,24грн. річних;

- 1217,86грн. судового збору.

3. У стягненні 2,59грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.10.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1- у справу;

2- 3- сторонам (рек. з пов.)