ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.10.2015 Справа № 19/49-10
Господарський суд Сумської області у складі судді Л.А. Костенко, секретаря судового засідання Олтушевської І.О., розглянувши матеріали справи № 19/49-10, про банкрутство Фермерського господарства ОСОБА_1І. (Сумська область, Сумський район, с. Нижня Сироватка, вул. Набережна, 43, ід. код 35288009)

за участю представників сторін:

представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4

представник ліквідатора ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Сумської області знаходиться справа №19/49-10 про банкрутство Фермерського господарства ОСОБА_1І..

До господарського суду в межах справи про банкрутство звернувся ліквідатор з заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування до нього від 26.12.2009 року і угоду про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р. що укладені між Фермерським господарством ОСОБА_1І. та ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 15.01.2015р., залишеною в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р. в задоволенні заяви №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014 року ліквідатора ФГ ОСОБА_1І. арбітражного керуючого ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування, який був укладений 26.12.2009 року між ФГ ОСОБА_1І. та ОСОБА_2 та угоди про залік зустрічним грошових вимог, укладеного 22.01.2010 року між ФГ ОСОБА_1І. та ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2015р. ухвалу господарського суду Сумської області від 15.01.2015р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р. у справі №19/49-10 скасовано. Справу №19/49-10 передано на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Справа призначена до розгляду ухвалою суду від 08.09.2015р. та зобовязано ліквідатора подати до господарського суду додаткові пояснення щодо поданої заяви з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 18.08.2015р.

До господарського суду ліквідатором та представником ОСОБА_2 подані додаткові пояснення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.05.2010 року порушено провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства ОСОБА_1І. відповідно до ст. 8, ст. 11, ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону що діяла до 19.01.2013р.) (надалі Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду Сумської області від 28.04.2011 року Фермерське господарство ОСОБА_1І. визнане банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6

26.12.2009р. між Фермерським господарством "ОСОБА_1І." (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1 якого продавець оплатно на умовах даного договору передає у власність покупця належний йому зернозбиральний комбайн Case IH 2388 серія HAJ 304158, жатку зернову Case серія CBJ 043445, теліжку для жатки Case та відповідні реєстраційні та технічні документи на вищевказане майно (т.4, а.с. 119).

На підставі акту приймання-передачі від 27.12.2009р. Фермерським господарством "ОСОБА_1І." передано ОСОБА_2 зернозбиральний комбайн Case 2388, а також устаткування до нього (т.4, а.с. 118).

22.01.2010р. між Фермерським господарством "ОСОБА_1І." та ОСОБА_2 укладено угоду про залік зустрічних грошових вимог, відповідно до положень якої зобовязання ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 26.12.2009р. були припинені повністю в рахунок погашення заборгованості ФГ "ОСОБА_1І." за кредитним договором та договором про сумісну діяльність (т.4, а.с. 117).

В жовтні 2014р. до господарського суду Сумської області подано заяву №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014 р. ліквідатором ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування до нього від 26.12.2009 року і угоду про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р. що укладені між Фермерським господарством ОСОБА_1І. та ОСОБА_2 (т. 4, а.с. 116).

В листопаді 2014р. ліквідатором до господарського суду Сумської області подано заяву від 16.10.2014р. № 02-01/19/49-10/356 про зміну підстав визнання договорів недійсними за заявою від 16.10.2014р. № 02-01/19/49-10/1303 (т.4, а.с. 143).

Зокрема, ліквідатор, посилаючись на положення п. 11 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 22.12.2011р. № 4212-VI), зазначає, що угоди, укладені боржником - Фермерським господарством "ОСОБА_1І." з ОСОБА_2 надали перевагу одному кредитору перед іншими.

Крім того, ліквідатор вказує, що договір купівлі-продажу від 26.12.2009 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, в порушення п. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки постановою Сумського районного суду у справі № 4-1/2009 від 04.01.2010 року на підставі подання слідчого Сумського РВ УМВС України в Сумській області було встановлено, що в січні-лютому 2009 року комбайн САSЕ ІН 2388 серія НАJ 304158 було відібрано у незаконне володіння, таким чином, комбайн було викрадено раніше моменту укладення договору купівлі-продажу.

Також, ліквідатор наголошує, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2010 р. по справі №2-2227/10, було затверджено мирову угоду між Фермерським господарством ОСОБА_1І. та ОСОБА_2, за якою перший передав в рахунок погашення стягнення заборгованості в сумі 1 221 767 грн. комбайн САSЕ ІН 2388 серія НАJ 304158, жатку зернову САSЕ серія CBJ 043445, теліжку для жатки САSЕ та відповідні реєстраційні та технічні документи на вищезазначене майно, яке належало ОСОБА_1 на праві власності.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10.04.2014 р. у справі №2-2227/10 було скасовано ухвалу Ковпаківського райсуду м. Сум про закриття справи у зв'язку з визнанням мирової угоди у справі №2-2227/10 р. від 22.01.2010 р., справу направлено на новий розгляд до Ковпаківського райсуду м. Сум.

Ліквідатор зазначає, що у зв'язку із скасуванням ухвали Ковпаківського райсуду м. Суми у справі №2-2227/10 від 22.01.2010 р., якою затверджено мирову угоду, право власності на комбайн САSЕ ІН 2388 серія НАJ 304158, жатку зернову САSЕ серія СВ.ГО43445 фактично знову визнано за Фермерським господарством ОСОБА_1І.. Тому дане майно підлягає включенню до ліквідаційної маси боржника, а договір купівлі-продажу від 26.12.2009 року та угода про залік зустрічних вимог від 22.01.2010 року мають бути визнані недійсними.

В додаткових поясненнях від 17.09.2015р. (а.с. 207 т. 5) ліквідатор зазначає що норми частини 11 статті 17 Закону є спеціальними та безпосередньо повязаними відносинами неспроможності (банкрутства), тому вони надають можливість визнати у справі про банкрутство таку угоду недійсною як у процедурі санації, так і у процедурі ліквідації боржника.

У заяві про зміну підстав для визнання договорів недійсними ліквідатор посилається на підставу передбачену ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство, а саме: угода укладена боржником окремим кредитором чи іншою особою і надає перевагу одному кредитор перед іншими.

У розумінні Закону кредитором є юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобовязано до боржника.

Виходячи із матеріалів справи, ОСОБА_2 мав у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до Фермерського господарства «ОСОБА_1І.»

Крім того, ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство передбачає визнання недійсними угод, укладених боржником з іншими особами, що мають статус, відмінній від статусу кредитора. ОСОБА_2 підпадає і під ці ознаки, на думку ліквідатора.

Ліквідатор вказує, що Фермерське господарство «ОСОБА_1І.» мало зобов'язання перед іншими кредиторами, і укладанням угод купівлі-продажу зернозбирального комбайну з устаткуванням від 26.12.2009 р. та заліку зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р. з ОСОБА_2, надало останньому перевагу перед кредиторами.

Ліквідатор пояснює що зернозбиральний комбайн САSЕ ІН 2388 серії НАІ року випуску, жатка зернової САSЕ серія СВJ 043445, теліжка для жатки САSЕ були викрадені у ФГ «ОСОБА_1І.» у січні-лютому 2009 року. У липні 2009 року, згідно протоколу обшуку від 02.07.2009 р., даний комбайн був знайдений на території СТОВ «Першотравневе» у с. Лозуватка Шполівського району Черкаської області. Однак при повторному обшуку 08.10.2009 року на території СТОВ «Першотравневе» у с. Лозуватка виявлений не був.

Станом на дату укладання договору купівлі-продажу - 26.12.2009 р. та укладення акта приймання-передачі - 27.12.2009 р., зернозбиральний комбайн САSЕ ІН 2388 серії НАЛ04158 2008 року випуску, жатка зернової САSЕ серія СВД)43445, теліжка для жатки САSЕ знайдені не були, про що свідчить постанова Сумського районного суду про проведення обшуку від 04.01.2010 р.

Зазначене майно було знайдено лише 18.02.2010 р. у с. Капітанівка Новомиргородського райнону Кіровоградської області на території АТЗТ «Гарант», про що свідчить протокол обшуку від 18.02.2010 р.

Також ліквідатор в додаткових поясненнях зазначив що на момент постановлення ухвали від 22.01.2010р. діяв арешт на майно Фермерського господарства «ОСОБА_1І.», а отже і на момент укладення договору купівлі-продажу 26.12.2009р. комбайн та устаткування перебували у заставі ЗАТ КБ «Приват Банк».

Посилаючись на вищевикладені доводи ліквідатор просить задовольнити його заяву.

ОСОБА_2 з заявою ліквідатора не погодився. Подав свої письмові пояснення та заперечення. Також ОСОБА_2 подав заяву про застосування строку позовної давності посилаючись на його сплив відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку що заява ліквідатора не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, з підстав, передбачених частиною десятою статті 17 цього Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угоди боржника.

Відповідно до ч. 10 ст. 17 Закону про банкрутство керуючий санацією в тримісячний строк з дня прийняття рішення про санацію має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково, якщо:

виконання договору завдає збитків боржнику;

договір є довгостроковим (понад один рік) або розрахованим на одержання позитивних результатів для боржника в довгостроковій перспективі, крім випадків випуску продукції з технологічним циклом, більшим за строки санації боржника;

виконання договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності боржника.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок за майно, яке передано ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2009р., проведено на підставі угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 22.01.2010р. укладеної між Фермерським господарством "ОСОБА_1І." та ОСОБА_2.

Відповідно до п. 1.4 спірного договору купівлі-продажу від 26.12.2009 року вартість комбайну з устаткуванням становить 1221765 грн.

Як зазначено в угоді про залік зустрічних грошових вимог, борг ОСОБА_2 перед ФГ "ОСОБА_1І." складає 1221765,00 грн.

Зобов'язання ФГ „ОСОБА_1І." перед ОСОБА_2 виникли на підставі договору про зворотну фінансову допомогу №15/07/08 від 15.07.2008р. та з підстав погашення ОСОБА_2 боргу ФГ „ОСОБА_1І." перед ПАТ КБ „Приват Банк". Зокрема, 960 350, 00 грн. по договору про фінансову допомогу та 261 417, 00 грн. - суми сплачені ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу ФГ „ОСОБА_1І." перед ПАТ КБ „Приват Банк" по кредитному договору, який укладено між ФГ „ОСОБА_1І." та ПАТ КБ „Приват Банк".

Факт отримання ФГ „ОСОБА_1І." коштів від ОСОБА_2 по договору про зворотну фінансову допомогу у розмірі 960 350 грн. 00 коп. підтверджено банківською квитанцією на внесення готівкових коштів від 15.07.2008 року на суму 630 000, 00 грн. та прибутковим касовим ордером ФГ „ОСОБА_1І." №20 від 01.08.2008 р. на суму 330 350, 00 грн. Факт виконання ОСОБА_2 грошових зобов'язань ФГ „ОСОБА_1І." по поверненню кредиту та оплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором підтверджується:

на суму 39831 грн. 16 коп. - квитанція на внесення коштів від 17 серпня 2009 року;

на суму 51529 грн. 40 коп. - квитанція на внесення коштів від 20 жовтня 2009 року;

на суму 51289 грн. 00 коп. - платіжне доручення № від 15 грудня 2009 року;

на суму 118 767 грн. 44 коп. - квитанція на внесення коштів від 21 грудня 2009 року (а.с.135-138 т. 4).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що вказані угоди не є довгостроковими та виконані в повному обсязі до порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до підпункту 3.11 пункту 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до п. 2.3 договору купівлі-продажу від 26.12.2009 року передача комбайна з устаткуванням від продавця до покупця здійснюється за актом приймання-передачі.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що право власності на комбайн з устаткуванням виникає у покупця з моменту підписання даного договору, а саме 26.12.2009р.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу від 26.12.2009р. підписаний особисто ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від імені Фермерського господарства "ОСОБА_1І.", а також скріплений печаткою фермерського господарства.

На підставі акту приймання-передачі від 27.12.2009р. Фермерським господарством "ОСОБА_1І." передано ОСОБА_2 зернозбиральний комбайн САSЕ 2388, а також устаткування до нього (т. 4, а.с. 118).

Вказаний акт приймання-передачі також містить підписи сторін укладеного договору купівлі-продажу, що не заперечують сторони спірного договору.

Представником ОСОБА_2 подане до суду рішення Сумського районного суду від 19.06.2015р. у справі № 587/1172/14-ц з якого вбачається наступне:

судом встановлено, що 15 липня 2008 року між позивачем та ФГ «ОСОБА_1І.» укладено договір про сумісну діяльність. Предметом договору визначене придбання зернозбирального комбайна САSЕ ІН 2388 вартістю 1170000, 00 грн., візка жатки вартістю 25005, 00 грн., надання послуг зі збирання зернових культур. Пунктом 6.1 Договору сторони обумовили внести: ОСОБА_2 730000, 00 грн., ФГ «ОСОБА_1І.» - 380000, 00 грн.

15 липня 2008 року між цими ж сторонами був укладений договір про зворотну фінансову допомогу, на підставі якого ОСОБА_2 надає ФГ «ОСОБА_1І.» позику в сумі 960 350,00 грн. терміном на 360 днів. (а.с.6). Вказані кошти були перераховані на особовий рахунок ФГ«ОСОБА_1І.».

Крім того, ОСОБА_2 здійснені платежі за кредитним договором між ФГ «ОСОБА_1І.» та ЗАТ КБ «Приват Банк», за яким зернозбиральний комбайн перебував у заставі. Заборгованість по даному кредитному договору перед ПАТ «Приват Банк» відсутня.

26 грудня 2009 року між ФГ «ОСОБА_1І.» та ОСОБА_2 укладений договір купівлі - продажу зернозбирального комбайна САSЕ ІН 2388, 2008 року випуску, та устаткування до нього: жатки зернової САSЕ, теліжки до жатки САSЕ за суму 1221765, 00 грн. 27 грудня 2009 року комбайн з устаткуванням було передано покупцеві ОСОБА_2 відповідно до акту приймання-передачі.

22 січня 2010 року між ОСОБА_2. І.О. та ФГ «ОСОБА_1І.» укладена угода про залік зустрічних грошових вимог, відповідно до якої борг ФГ «ОСОБА_1І.» перед ОСОБА_2 у сумі 1221767, 00 грн. за договором про сумісну діяльність та борг ОСОБА_2 перед ФГ «ОСОБА_1І.» у цій же сумі на підставі договору купівлі-продажу комбайну з устаткуванням підлягають взаємному заліку і зобовязання сторін по оплаті одна перед одною припиняються повністю.

Державна реєстрація спірного майна за заявами голови ФГ «ОСОБА_1І.» та ОСОБА_2 здійснена за ОСОБА_2 25 жовтня та 29 жовтня 2012 року відповідно.

Згідно п. 5.5 Статуту ФГ «ОСОБА_1І.» 2007 року, повноваження щодо володіння, користування та розпорядження майном товариства має голова господарства - його засновник ОСОБА_1 (а.с.17-20 т. 6).

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи зазначену норму суд при розгляді заяви ліквідатора вважає доведеним, зокрема факт наявності оспорюваного договору купівлі-продажу.

В рахунок оплати отриманого майна ОСОБА_2 було зараховано грошове зобов'язання ФГ "ОСОБА_1І." перед ним в розмірі 1221765,00 грн. на підставі угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 здійснено реєстрацію майна, яке є предметом спірного договору, в органах державного технічного нагляду, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серія АС№213059 (т.4, а.с. 141).

Також з матеріалів справи, зокрема з витягу від 22.07.2014р. з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається що обтяження рухомого майна боржника на день укладення 26.12.2009р. спірного договору були відсутні (а.с.230-231 т. 4).

21.12.2009р. СФ «Приват Банк» листом за №08.0.0.7-05/3727 повідомив про повний розрахунок ФГ "ОСОБА_1І." перед банком по зобовязанню згідно кредитного договору №144-а від 04.08.2008р. (а.с. 180 т. 5).

Дії ОСОБА_2 та ФГ "ОСОБА_1І." свідчать про спрямованість волевиявлення обох сторін на укладення договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну з устаткуванням до нього та реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також виконання сторонами умов спірного договору, зокрема, на підставі укладеної угоди про зарахування зустрічної однорідної вимоги від 22.01.2010р.

В постанові Вищого господарського суду України від 18.08.2015р. у справі №19/49-10 зазначено що колегія суддів Вищого господарського суду України погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009року та угоди про залік зустрічним грошових вимог від 22.01.2010р. в звязку із відсутністю спрямованості укладених угод на настання реальних правових наслідків, а саме на підстав вимог ч. 5 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, вважає, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, винесені, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В постанові Вищого господарського суду України від 18.08.2015р. вказано що суди попередніх інстанцій в даному випадку, в порушення вимог ст. ст. 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, не надали належної правової оцінки змісту заяви ліквідатора ОСОБА_6 про визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009р. та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р., укладених між ФГ «ОСОБА_1І.» та ОСОБА_2, з врахуванням заяви про зміну підстав визнання договорів недійсними, а саме, не зясували та не надали правового аналізу підстав, згідно ч. 11 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та мотивам звернення ліквідатора із заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу та угоди про залік зустрічних вимог, з врахуванням заяви про зміну підстав визнання договорів недійсними, що свідчить про неповноту дослідження обставин справи в судовому засіданні.

Згідно ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковим для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На виконання зазначеного положення, оцінивши матеріали справи, під час нового розгляду, суд відзначає наступне:

Відповідно до ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство угода боржника, у тому числі та що укладена до винесення господарським судом ухвали про санацію, може бути визнана господарським судом за заявою керуючого санацією відповідно до цивільного законодавства недійсною, якщо:

угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки;

угода укладена боржником з окремими кредиторами чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню винесення ухвали про санацію, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або повязана з виплатою (видачею) частки (паю) в майні боржника у звязку з його виходом зі складу учасників боржника.

Суд вважає що зазначена норма Закону може застосовуватися коли боржником саме в процедурі санації порушений мораторій внаслідок чого відбулася виплата окремому кредитору в порушення встановленого порядку в процедурі розпорядження майном.

Інша підстава визнання договору недійсним це коли угода укладена боржником із заінтересованими особами в результаті чого кредиторам нанесені або можуть бути завдані збитки. При цьому арбітражний керуючий повинен довести що одним із учасників угоди є «заінтересована особа» поняття якої визначено в ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Так заінтересованими особами стосовно боржника є юридична особа, створена за участю боржника, керівник боржника, особи, що входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі і звільнені з роботи за рік до порушення провадження у справі про банкрутство, а також особи, які знаходяться у родинних стосунках із зазначеними особами та підприємцем (фізичною особою) боржником, а саме: подружжя та їх діти, батьки, брати, сестри, онуки. Для цілей цього Закону заінтересованими особами стосовно керуючого санацією чи кредиторів визнаються особи в такому ж переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Другою умовою є нанесення збитків кредиторам, зокрема за результатом продажу майна за низькими цінами.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону про банкрутство ліквідатор з підстав передбачених частиною десятою статті 17 цього Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника.

Однак, правила ст. 17 в т. ч. частини 11 Закону про банкрутство належить приміняти з поправкою на процедуру ліквідації. Тобто, предметом розгляду в процедурі банкрутства є угода яка укладена боржником з окремим кредитором або іншою особою протягом шести місяців що передували прийняттю постанови про визнання боржника банкрутом.

Спірний договір до перелічених угод не відноситься. Зокрема він не є угодою, яка укладена боржником з заінтересованою особою і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки; угодою, яка укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або повязана з виплатою (видачею) частини (паю) в майні боржника у звязку з його виходом зі складу учасників боржника.

Таким чином, жодна з вищезазначених законодавчих вимог не підтверджується матеріалами справи, тому даний оскаржуваний договір не може бути визнаний недійсним.

Заява ОСОБА_2 про застування строку позовної давності (а.с. 142 т. 4) не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або мала довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Надані ліквідатором докази та пояснення підтверджують те що ним не був пропущений строк для звернення до суду з заявою.

Керуючись ст. 3-1, ст. 17, ст. 24, ст. 25 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання банкрутом (в редакції що діяла до 19.01.2013р.) ст. 4-1, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ліквідатора Фермерського господарства ОСОБА_1І. №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014 р. про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 року і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р. що укладені між Фермерським господарством ОСОБА_1І. та ОСОБА_2 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати кредиторам, ліквідатору, ОСОБА_2

Повний текст ухвали складено 21.10.2015р.

СУДДЯ Л.А. КОСТЕНКО