УХВАЛА

01.10.2015Справа № 910/21430/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІН БЕККЕР"

про стягнення заборгованості за Договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/299к-07 від 13.07.2007 у розмірі 670 297 378,37 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Чорноус А.Г. (дов.№183 від 20.03.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ВТБ БАНК" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІН БЕККЕР" про стягнення заборгованості за Договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/299к-07 від 13.07.2007 у розмірі 670 297 378,37 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21430/15 та призначено її до розгляду на 03.09.2015 року.

У судовому засіданні 03.09.2015 судом оголошено перерву до 01.10.2015 та відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову, з огляду на наступне.

Так, ТОВ "ЛІН БЕККЕР" просить суд накласти арешт на грошові кошти відповідача, що знаходяться на відкритих рахунках у будь-яких фінансових установах у межах ціни позову.

Необхідність вжиття таких заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує наявністю в нього припущення, що майно та/або грошові кошти можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.

Нормами статті 66 ГПК України передбачено право господарського суду за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї власної ініціативи вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України визначені заходи забезпечення позову, якими безпосередньо є: накладання арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороно відповідачеві вчиняти певні дії; забороно іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову"від 26 грудня 2011 року № 16 умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Проте, позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин щодо можливості зникнення або зменшення грошових коштів/майна відповідача, та не наведено обґрунтованих підстав, які б унеможливили захист прав, свобод та інтересів позивача без вжиття відповідних заходів, а саме лише ухилення відповідача від виконання зобов'язання перед позивачем не є безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Також, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати, що цими заходами не повинна блокуватися господарська діяльність товариства, порушуватись права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватись обмеження, не пов'язані з предметом спору.

З системного аналізу вищевикладеного, оцінюючи подані заявником докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову та встановивши обставини в їх сукупності, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1827,00 грн., згідно платіжного доручення №18265 від 07.08.2015, не підлягає поверненню.

У судовому засіданні 01.10.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов.

Відповідач явку уповноваженого представника до судового засідання не забезпечив, проте у наданому 30.09.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва клопотанні просив розгляд справи відкласти.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи нез'явлення представника відповідача та надане ним клопотання про відкладення розгляду справи, керуючись ст.77, 86 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відкласти розгляд справи на 08.10.15 о 10:50 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-Б, зал № 4 .

Явку повноважних представників сторін із довіреністю та документом, що посвідчує особу, до судового засідання визнати обов'язковою.

Попередити сторони, що при ухиленні від виконання вимог суду та участі у судовому засіданні до них можуть бути застосовані заходи, передбачені п. 5 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, а позивача - про правові наслідки, передбачені п. 5. ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя К.В. Полякова