РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа №918/761/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Павлюк І. Ю.

при секретарі Головченко Д.М.

за участю представників сторін:

позивача - Ремовський С.В. (довіреність №1 від 25.03.2015)

відповідача - Берун Р.В. (довіреність від 30.03.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 у справі №918/761/15

Позивач: Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради

Відповідач: Приватне підприємство фірма "Інтерекопласт"

про визнання договору недійсним

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області №918/761/15 від 11.08.2015 (суддя Марач В.В.) відмовлено Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради в задоволенні позову.

Рішення мотивоване тим, що право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, не порушені.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач - Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 прийнято до розгляду апеляційну скаргу Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 у справі №918/761/15.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Дужича С.П. та відповідно до п.6.3. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Мамченко Ю.А., суддя Павлюк І.Ю.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 розгляд справи судовою колегією відкладався враховуючи клопотання відповідача.

Приватним підприємством фірмою "Інтерекопласт" подано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду, заслухала представників учасників провадження у справі, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 у справі №918/761/15 без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.08.2006 між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, як замовником та Приватним підприємством фірма "Інтерекопласт", як інвестором укладено інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул.Буковинська, 12 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, Замовник приймає на себе права та обов'язки Замовника з будівництва будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул.Буковинська, 12, м.Рівне (надалі "Об'єкт"), а Інвестор фінансує та виконує будівництво Об'єкту.

Згідно п.1.2 Договору. вартість робіт в обсязі, необхідному для будівництва Об'єкту та витрати по інженерному забезпеченню в обсязі, необхідному для його експлуатації визначаються проектно-кошторисною документацією, що підписується сторонами окремо і є невід'ємною частиною даного Договору.

Розділами 2 та 3 Договору визначено обов'язки Інвестора та Замовника, а розділом 4 встановлено розподіл власності.

Строк дії даного Договору, згідно п.7.1 - до моменту його остаточного належного виконання.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність, що здійснюється шляхом інвестування, а відтак безпідставними є посилання Позивача на те, що спірний інвестиційний договір має ознаки договору підряду.

Таким чином, умови інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул.Буковинська, 12 від 23.08.2006 передбачають вчинення сторонами ряду заходів: організаційних, правових, фінансових, в тому числі, залучення коштів від юридичних осіб в порядку передбаченому законодавством.

Позивач, як на підставу недійсності інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул.Буковинська, 12 від 23.08.2006 посилається на те, що вказаний договір не містить таких істотних умов як строки початку і завершення робіт, режиму контролю якості робіт Замовником, умов про дефекти та гарантійні строки, страхування ризиків, суму вкладених інвестицій, фінансові гарантії, порядок прийняття об'єкта. Ще однією підставою позову Позивач зазначає те, що під час укладення спірного договору мало місце порушення вимог Закону України "Про інвестиційну діяльність", а саме, що суб'єктом договору є неналежна особа - ППФ "Інтерекопласт", яка не є фондом фінансування будівництва, фондом операцій з нерухомістю, інститутом спільного інвестування, недержавним пенсійним фондом.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Так, підставою для визнання недійсним інвестиційного договору позивач називає те, що він укладений всупереч положенням України "Про інвестиційну діяльність", що вказаним договором передбачено здійснення інвестицій саме в об'єкти житлового будівництва і функціонування цього будівництва за рахунок недержавних коштів, залучених від юридичних осіб.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що за своєю правовою природою укладений договір є договором про спільну діяльність, що здійснюється шляхом інвестування.

Відповідно до ст.1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно зі ст.1131 ЦК України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участі у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Водночас, у абз.4 п.3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 28.04.1995 №02-5/302 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з укладанням та виконанням договорів про сумісну діяльність" зауважено, що сумісна діяльність може також здійснюватися шляхом інвестування відповідно до Закону України "Про інвестиційну діяльність" та Закону України "Про режим іноземного інвестування".

Згідно з п.1.1 Договору Замовник приймає на себе права та обов'язки Замовника з будівництва будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул.Буковинська, 12, м.Рівне (надалі "Об'єкт"), а Інвестор фінансує та виконує будівництво Об'єкту.

Відповідно до п.3.2 Договору Замовник зобов'язаний погодити проектну документацію, отримати технічні умови, архітектурно-планувальні завдання, дозволи на виконання проектних робіт, на початок та проведення будівництва та інші погоджувальні документи, з наступною передачею їх Інвестору.

Пунктом 2.1 Договору встановлено обов'язок Інвестора провести фінансування робіт та послуг необхідних для розробки проекту будівництва та залучити кошти необхідні для фінансування будівництва об'єкту. Відповідно до пункту 2.3 Договору джерелами фінансування будівництва об'єкту інвестування є власні кошти Інвестора або залучені ним засоби. Цим же пунктом встановлено, що Інвестор виступає в якості Генерального підрядника.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що будівництво здійснюється виключно ПП фірмою "Інтерекопласт" за рахунок власних та залучених коштів відповідно до проектної документації.

Виконання відповідачем будівельних робіт об'єкту нерухомості по вул.Буковинській 12 в м.Рівне підтверджується поданими відомостями операцій по рахунку, договорами підряду, накладними, видатковими накладними, актами приймання виконаних підрядних робіт, довідками про вартість виконаних робіт та іншими доказами.

Згідно з ст.4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", в редакції на час укладення спірного договору, об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Також, з матеріалів справи не вбачається, що об'єкт будівництва, який є предметом спірного договору буде споруджуватися за рахунок залучення коштів інших юридичних або фізичних осіб, а не власними силами сторін договору.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що спірний договір не суперечить положенням Закону України "Про інвестиційну діяльність" та відповідає вимогам ст. ст.1130, 1131 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим, відсутні підстави для визнання його недійсним.

Правовідносини, що склалися між Позивачем та Відповідачем, повністю узгоджуються з приписами ГК України та ЦК України в частині реалізації своїх договірних прав та обов'язків.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст.67 ГК України, підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір (ст.174 ГК України).

Згідно з частиною 4 ст.179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Приписами ст.627 ЦК України закріплено свободу договору. Відповідно до зазначеної статті сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони Договору виконували його починаючи з 23 серпня 2006 року без жодних претензій один до одного.

Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом).

Враховуючи, відсутність підстав для задоволення позовних вимог, господарським судом першої інстанції правомірно не задоволено заяву відповідача про застосування позовної давності при вирішенні спору. Відповідно до статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Судова колегія вважає, що посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, документально не підтвердженими, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 у справі №918/761/15 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради - залишити без задоволення.

2. Справу №918/761/15 повернути до господарського суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом XII-1 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Павлюк І. Ю.