РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015Справа №910/23945/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі структурного підрозділу Нафтогазвидобувального управління «Чернігівнафтогаз»

до Чернігівської обласної державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Прилуцька районна державна адміністрація

про визнання договору поновленим та зобов'язання вчинити дії

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Степаненко Л.М.

від відповідача: Мужикова Н.М.

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі структурного підрозділу Нафтогазвидобувального управління «Чернігівнафтогаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки від 29.12.2012 р. реєстраційний номер 12157 площею 1, 4709 га для потреб, пов'язаних з користуванням надрами з метою відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та облаштування горизонтальної свердловини № 701 Мільківського газоконденсатного родовища за рахунок земель запасу на території Валківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області таким, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які було передбачено договором; зобов'язання уповноваженого керівника органу місцевої державної адміністрації підписати додаткову угоду у місячний термін, у зв'язку з порушенням відповідачем вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/23945/15 призначено до розгляду у судовому засіданні на 28.09.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі позивач подав нормативно-правове обґрунтування вимог, у яких зазначає, що за правилами ст. 12. Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація, зокрема, розпоряджається землями державної власності відповідально до закону.

Також позивач подав пояснення по справі, у яких зазначає, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності» з 01.01.2013 р. землі державної і комунальної в Україні вважаються розмежованими та згідно ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень визначених ст. 122 Земельного кодексу України.

При цьому, позивач відзначає, що ст. 122 Земельного кодексу України до компетенції обласної державної адміністрації належить розпорядження землями із земель державної власності, а також земельними ділянками, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що Нафтогазвидобувальне управління «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» не має статусу юридичної особи та, відповідно, не може бути стороною договору.

Також відповідач подав пояснення по справі, у яких відзначає, що укладаючи договір оренди 13.07.2012 р., Прилуцька районна державна адміністрація діяла від імені Чернігівської обласної державної адміністрації на підставі розпорядження останньої № 162 від 10.05.2012 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 р. залучено до участі у розгляді даної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Прилуцьку районну державну адміністрацію

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи на виклик суду не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 07.10.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації № 317 від 19.09.2011 р. Нафтогазвидобувальному управлінню «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво і облаштування горизонтальної свердловини № 701 Мільківського газоконденсатного родовища орієнтовного площею 2, 0 га в межах Вальківської сільської ради Прилуцького району.

Розпорядженням Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області № 534 від 20.12.2011 р. погоджено Нафтогазвидобувальному управлінню «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво та облаштування горизонтальної свердловини № 701 Мільківського газоконденсатного родовища за рахунок земель державної власності (запасу) Вальківської сільської ради площею 1, 9734 га в оренду - строком на 25 років - 0, 5052 ріллі та строком на 2 роки - 1, 4709 га ріллі.

Розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації № 162 від 10.05.2012 р. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок Нафтогазвидобувальному управлінню «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» загальною площею 1, 9734 га під будівництво та облаштування горизонтальної свердловини № 701 Мільківського газоконденсатного родовища за рахунок земель запасу на території Вальківської сільської ради Прилуцького району; надано Нафтогазвидобувальному управлінню «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в оренду земельні ділянки загальною площею 1, 9734 сільськогосподарських земель строком на 25 років - 0, 5052 ріллі та строком на 2 роки - 1, 4709 га ріллі та вказано про необхідність Прилуцькій районній державній адміністрації укласти з Нафтогазвидобувальним управлінням «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» договір оренди землі.

13.07.2012 р. між Прилуцькою районною державною адміністрацією та Нафтогазвидобувальним управлінням «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» укладені договір оренди землі, за умовами якого третя особа, на підставі розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації № 162 від 10.05.2012 р., зобов'язалась передати, а Нафтогазвидобувальне управління «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» прийняти в оренду земельні ділянки площею 1, 47 09 га строком на 2 роки та 0, 5025 га - строком на 25 років відповідно.

29.12.2012 р. вищевказані договори зареєстровані в управлінні Держкомзему Прилуцького району Чернігівської області за № 12157 та № 12158 відповідно.

Відповідно до умов п 8. договорів після закінчення троку дії договорів орендар має переважне право на поновлення його на новий строк про що повинен повідомити орендодавця не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку його дії.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказані земельні ділянки відведені в натурі Нафтогазвидобувальному управлінню «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», що підтверджується відповідними актами від 14.05.2013 р.

20.10.2014 р. Нафтогазвидобувальне управління «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» звернулось до Чернігівської обласної державної адміністрації з листом № 23-08/3063 про продовження терміну дії договору оренди від 29.12.2012 р. № 12157 на тих самих умовах.

Листом № 03-09/2757 від 19.06.2015 р. Чернігівська обласна державна адміністрація відмовила у поновлення терміну дії договору від 29.12.2012 р. № 12157 у зв'язку з тим, що Нафтогазвидобувальне управління «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» не має статусу юридичної особи, а відтак - вказаний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що в силу норм ст. 33 Закону України «Про оренду землі» він має переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), в той час як відповідач неправомірно відмовив у поновленні дії договору оренди землі від 29.12.2012 р. № 12157.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Статтею 17 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Організація, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначаються Законом України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) статтею 1 якого визначено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації, які є місцевими органами виконавчої влади і входять до системи органів виконавчої влади.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Статтею 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить, зокрема, вирішення питань щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

В управлінні відповідних місцевих державних адміністрацій, відповідно до ст. 15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) перебувають об'єкти державної власності, передані їм в установленому законом порядку.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) місцева державна адміністрація, серед іншого, розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю.

Статтею 84 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин), частинами 3 та 4 якої встановлено, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Орендою землі у відповідності до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Як встановлено ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі, відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Отже, з аналізу вищенаведеної норми випливає, що підставою для користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній власності, є відповідний договір оренди, укладений на підставі рішення органу виконавчої влади.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» до істотних умов договору оренди землі віднесено, зокрема, строк дії договору оренди.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакцій, яка була чинною на момент закінчення строку дії договору від 29.12.2012 р. № 12157) встановлено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Відтак, вищевказані норми визначають переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі за наявності певних обставин, а саме: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору оренди землі на новий строк; до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Суд відзначає, що фактично земельна ділянка надана в оренду Нафтогазвидобувальному управлінню «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» відповідно до розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації № 162 від 10.05.2012 р., однак договір оренди землі від 29.12.2012 р. № 12157 укладений між Нафтогазвидобувальним управлінням «Чернігівнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Прилуцькою районною державною адміністрацією, яка діяла відповідно до делегованих їй повноважень.

В той же час слід звернути увагу, що норми Закону України «Про оренду землі» покладають на орендаря обов'язок саме орендодавця повідомити про намір скористатись переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Відтак, звернення позивача до Чернігівської обласної державної адміністрації з листом про продовження договору оренди землі від 29.12.2012 р. № 12157 не свідчить про дотриманням ним вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» щодо порядку поновлення договору оренди землі.

Документально підтверджених відомостей щодо внесення змін до договору оренди землі від 29.12.2012 р. № 12157 в частині орендодавця вказаної земельної ділянки учасниками провадження суду не надано.

При цьому, доказів звернення до орендодавця за договором оренди землі від 29.12.2012 р. № 12157 - Прилуцької районної державної адміністрації, з повідомленням в порядку ст. 33 Закону України «Про оренду землі» матеріали справи не містять.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі доказів та встановлених обставин за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених до Чернігівської обласної державної адміністрації вимог про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 1, 4709 га за рахунок земель запасу на території Валківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області.

При цьому, суд відзначає, що представники сторін, присутні у судовому засіданні, заявили про відсутність клопотань про заміну сторони або залучення іншого відповідача в порядку ст. 24 Господарського процесуального кодексу України та заперечили проти вчинення таких процесуальних дій.

В той же час, суд враховує, що за приписами ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах діє принцип змагальності сторін, що полягає в їх обов'язку самостійно доводити свої вимоги та заперечення.

Відповідно до п. 1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 р. заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним.

Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі структурного підрозділу Нафтогазвидобувального управління «Чернігівнафтогаз» до Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки від 29.12.2012 р. реєстраційний номер 12157 площею 1, 4709 га для потреб, пов'язаних з користуванням надрами з метою відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та облаштування горизонтальної свердловини № 701 Мільківського газоконденсатного родовища за рахунок земель запасу на території Валківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області таким, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які було передбачено договором.

Стосовно ж вимог про зобов'язання уповноваженого керівника органу місцевої державної адміністрації підписати додаткову угоду у місячний термін у зв'язку з порушенням відповідачем вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», суд відмовляє у її задоволенні, оскільки за висновками суду в діях відповідача відсутні порушення ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та, відповідно, необґрунтовані вимоги про поновлення договору оренди землі, заявлені до Чернігівської обласної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового бору при покладаються позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 12.10.2015 р. .

Суддя Пригунова А.Б.