ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Справа № 910/19626/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Грека Б.М.
суддівБондар С.В. (доповідач), Кривди Д.С.
розглянувши матеріали касаційної скарги за участю представників : Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" від позивача: 1. Притула Г.Ю.; 2.Буковький Р.В. від відповідача: Васильєв Д.В. від прокуратури: Онуфрієнко
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 28.04.2015 року
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року
у справі№ 910/19626/14
за позовомЗаступника прокурора Подільського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доДержавного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"
простягнення 372 533, 20 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Заступник прокурора Подільського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі позивач) звернувся з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі відповідач) про стягнення 372 533 грн. заборгованості, з яких: 138 420, 33 грн. - інфляційні витрати; 120 178, 79 грн. - 3% річних та 113 934, 08 грн. - пені, нарахованих за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором про закупівлю природного газу № 44/1-48-БО від 05.07.2012 року (далі Договір) (див. заяву про уточнення позовних вимог від 27.10.2014 року (т.1 а.с. 81-85).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 року позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що судами встановлено факт порушення відповідачем договірних зобов'язань, щодо оплати вартості спожитого в четвертому кварталі 2012 року природного газу. Посилання відповідача на сплив строку позовної давності щодо нарахованої позивачем пені не було прийнято до уваги, оскільки не ґрунтувалось на нормах діючого законодавства.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими рішеннями, в частині стягнення пені, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті судові рішення в частині стягнення пені в розмірі 113 934, 08 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення пені відмовити.

В своїй касаційній скарзі відповідач зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами невірно застосоване діюче законодавство щодо застосування позовної давності.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін та прокуратури, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

05.07.2012 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено Договір (т.1а.с.86-91), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю в 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, продавець передає покупцю в період з 01.08.2012 року до 31.12.2012 року газ в обсязі до 1 291,600 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): жовтень 2012 року - 173,200; листопад 2012 року - 456,300; грудень 2012 року - 662,100.

Згідно з п. 5.5 Договору, загальна сума вартості природного газу за Договором, складається із сум вартості місячних поставок газу.

У відповідності до п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 Договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Умовами п.9.3 Договору визначено, що строк, у межах якого можуть (сторони Договору) звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Відповідно до п.11.1 Договору, він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє в частині поставки газу з 01 серпня 2012 року до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу протягом жовтня 2012 року - грудня 2012 року природний газ на загальну суму 4 546 824,21 грн., що підтверджується трьохсторонніми актами прийому-передачі газу від 30.11.2012 року на суму 628 900,83 грн., від 30.11.2012 року на суму 1 401 858,60 грн. та від 31.12.2012 року на суму 2 516 064,78 грн., підписаними позивачем та відповідачем (т.1 а.с.92-94), але відповідачем були порушені зобов'язання щодо оплати вартості спожитого в 4-му кварталі 2012 року газу.

Як зазначено вище, Договором передбачено (п. 7.2) сплата пені за прострочку відповідачем грошового зобов'язання, щодо оплати газу.

В своїй касаційній скарзі відповідач не оспорює математичного розрахунку пені, яка підлягає стягненню з нього у відповідності до оскаржуваних судових рішень.

До матеріалів справи (т.2 а.с. 9-13) залучена заява відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідач вважає, що позовна давність сплинула за вимогами про нарахування пені за несвоєчасні розрахунки за газ в жовтні, листопаді та грудні 2012 року, відповідно в листопаді, грудні 2013 року та в січні 2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Оскільки п. 9.3 Договору, який укладений між сторонами у справі, строк позовної давності встановлений тривалістю 5 років, суди обґрунтовано прийшли до висновку про те, що на день звернення з позовом у вересні 2014 року, строк позовної давності, у даному випадку, щодо стягнення пені не сплив.

Враховуючи викладене, касаційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення прийняті у справі повинні бути залишені без змін.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні касаційної скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" відмовити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року прийняті у справі № 910/19626/14 залишити без змін.

Головуючий Б.М.Грек

Судді С.В.Бондар

Д.С.Кривда