РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2015Справа №910/20211/15

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Зацепін С.С. - за довіреністю від 05.01.2015р.

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 05 жовтня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

В серпні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі" (відповідач) про стягнення 57 685,96 грн. основного боргу, 32 990,57 інфляційних втрат, 3 050,87 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не здійснено оплати наданих комунальних послуг.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/20211/15. Розгляд справи призначено на 14.09.2015р.

14.09.2015 року судом у справі оголошено перерву до 05.10.2015 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі" (надалі - споживач) займає приміщення за адресою: м. Київ, вул. Двінська, буд. 1-А.

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (надалі - виконавець) на підставі договорів з тепло та водопостачальними організаціями (ПАТ "Київенерго", ТОВ "Єврореконструкція", ПАТ АК "Київводоканал") приєднав до своєї мережі відповідача, як субабонента та надавав відповідачу послуги з центральною опалення, холодного та гарячого водопостачання, а відповідач фактично споживав послуги.

Позивач стверджує, що відповідачем за період з 01.11.2012 року по 30.04.2015 року було спожито комунальних послуг на суму 57 685,96 грн., оплати яких не здійснено, вартість яких разом з 32 990,57 інфляційних втрат, 3 050,87 грн. 3% річних просить стягнути з останнього.

Відповідач у відзиві вказав, що послуги з холодного водопостачання йому надає ПАТ АК «Київводоканал» на підставі укладеного договору, інші комунальні послуги ним не споживались, оскільки відповідачем не надавались. Крім того, зазначає, що неодноразово повідомляв позивачу про припинення нарахування комунальних послуг з підстав неналежної якості надання з боку останнього.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі ст. вказаного 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

При цьому відповідно до ст. 19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

За приписами ч.ч. 5, 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання - споживача до теплової мережі, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг в період з 01.11.2012 року по 30.04.2015 року сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані йому послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

При цьому, відповідно до ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з надання житлово-комунальних послуг у зв'язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі № 3-184гс14.

Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), які регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Судом встановлено, що за період 01.11.2012 року по 30.04.2015 року, позивачем надано відповідачу комунальні послуги з центрального опалення в розмірі 48 577,03 грн. та гарячого водопостачання в розмірі 8 154,90 грн. (фактичне споживання), що підтверджується розробками по групрахунках, розшифровками рахунків та обліковими картками.

Доказів оплати з боку споживача на користь виконавця грошових коштів в оплату фактично наданих послуг за період 01.11.2012 року по 30.04.2015 року до суду не надано.

Враховуючи викладене, а також того, що доказів здійснення з боку позивача на користь відповідача оплати фактично наданих комунальних послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання за період 01.11.2012 року по 30.04.2015 року суду не представлено, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комунальні послуги з центрального опалення в розмірі 48 577,03 грн. та гарячого водопостачання в розмірі 8 154,90 грн., а разом 56 731,93 грн.

Позовні вимоги про стягнення 466,41 грн. вартості послуг з холодного водопостачання та 487,62 грн. вартості послуг надання холодної води на підігрів підлягають залишенню без задоволення, оскільки, між відповідачем та ПАТ АК «Київводоканал» укладено Договір № 03615/5-04 на послуги водопостачання та водовідведення, в межах якого відповідачу надаються послуги з холодного водопостачання та послуги надання холодної води на підігрів, що свідчить про відсутність правовідносин відповідача з позивачем щодо надання зазначених комунальних послуг.

Викладені відповідачем заперечення стосовно надання комунальних послуг судом відхиляються, оскільки підтвердженням надання останніх позивачем відповідачу є, окрім розробок по групрахунках, розшифровок рахунків та облікових карток, в т.ч. є листи № 13/98 від 23.04.2013 року, № 14/8 від 05.02.2014 року, складені відповідачем.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його неправильність, а тому за розрахунком суду з відповідача підлягає стягненню 30 955,68 грн. інфляційних втрат та 2 851,97 грн. 3% річних за період з листопада 2012 року по квітень 2015 року включно.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Компанія Ді Сі" (ідентифікаційний код 31350429, адреса: 12160, м. Київ, просп. Возз'єднання, буд. 1), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (ідентифікаційний код 03366612, адреса: 02002, м, Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: 56 731,93 грн. (п'ятдесят шість тисяч сімсот тридцять одна гривня 93 копійки) основного боргу, 30 955,68 грн. (тридцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять гривень 68 копійок) інфляційних втрат, 2 851,97 грн. (дві тисячі вісімсот п'ятдесят одна гривня 97 копійок) 3% річних та 1 764,86 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят чотири гривні 86 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/20211/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.10.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало