ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.10.15р. Справа № 904/7536/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМЕКС", Чернівці

до Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 7316 грн 36 коп. за договором поставки на умовах передоплати № 1850 від 01.06.2013.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: заступник директора Мостіпан Д. Г., довіреність б/н від 15.09.2015;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

25.08.2015 до господарського суду Дніпропетровської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМЕКС" (далі - ТОВ "ТЕРМЕКС", позивач) з позовною заявою до Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідач), з вимогами про стягнення основної заборгованості у сумі 4000,00 грн, 3% річних у сумі 250,57 грн та інфляційних нарахувань у сумі 3065,79 грн, нарахованих позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору № 1850 поставки на умовах передоплати, укладеного між сторонами 01.06.2013.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.08.2015 було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 22.09.2015.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено з 22.09.2015 на 13.10.2015.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, надав уточнений розрахунок суми основної заборгованості.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал суду з відміткою про їх отримання 08.09.2015 та 05.10.2015.

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У pазі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2013 року між ТОВ "Термекс" та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 укладений договір № 1850, згідно з яким ТОВ "Термекс" зобов'язалось поставляти ФОП ОСОБА_1 електричні водонагрівачі, а останній мав їх оплачувати на умовах передплати. Додатковою угодою до договору встановлена відстрочка оплати товару 21 календарний день з моменту підписання документів на поставку товару.

На виконання умов договору ТОВ "Термекс" відпустило відповідачу у даній справі за накладною № 6163 від 21.06.2013 товар на суму 4505,37 грн, за накладною № 6166 від 21.06.2013 товар на суму 5196,62 грн, за накладною № 6209 від 21.06.2013 товар на суму 3677,40 грн, а всього на суму 13379,39 грн.

Згідно наданих позивачем банківських виписок вбачається, що отриманий за накладними № 6163 та № 6209 товар відповідачем повністю оплачений 9.07.2013, товар за накладною № 6166 відповідачем оплачений частково 23.09.2013 на суму 1196,62 грн, залишок боргу склав 4000 грн. Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 250,57 грн 3% річних за період прострочки з 12.07.2013 по 20.07.2015 та 3065,79 грн інфляційних нарахувань на суму боргу за період прострочки з 23.09.2013 по 20.07.2015 в сумі 3065,79 грн. Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги позивача є обґрунтованими, але не зважаючи на вимоги суду, позивач не надав належного та зрозумілого розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу, тому суд здійснює власний розрахунок цих сум.

З урахуванням приписів п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу можуть бути нараховані за прострочку оплати товару за накладною № 6166 на суму 4000 грн за період з жовтня 2013 року по липень 2015 року і складають 3034,54 грн, 3 % річних в сумі 250,57 грн нараховані в межах суми, яка могла бути нарахована на суму боргу за період прострочки з 12.07.2013 по 20.07.2015.

Таким чином позов підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення 4000 грн основного боргу, 3034,54 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, 250,57 грн 3% річних , в решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1819,20 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Термекс", м. Чернівці, вулиця Головна, 246, код 32652485, борг в сумі 4000 грн, 3034,54 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, 250,57 грн 3% річних, 1819,20 грн витрат по сплаті судового збору, видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано -16.10.2015.

Суддя В.Д. Воронько