ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р.Справа № 922/4546/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом ДП "Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції", м. Київ
до Публічне АТ "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" м. Харків
про стягнення коштів
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" м. Харків, просить суд стягнути з останнього суму основного боргу в розмірі 13 265,29 грн., інфляційні збільшення в розмірі 4788,67 грн., 3% річних в розмірі 1054,32 грн., також позивачем заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання послуг № 200/12/1 від 07 липня 2012 року, в частині повної та своєчасної сплати заборгованості за надані послуги; в якості правових підстав позову - на положення ст.ст. 530, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог, оскільки сума основного боргу, нарахування інфляційних та річних виходять за межі позовної давності ( а.с.33-34).

В судовому засіданні, яке відбулось 12.10.2015 р. позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача, ПАТ "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" заборгованість в розмірі 24359,12 грн. (яка складається з суми основного боргу в розмірі 13265,29 грн., 3% річних в розмірі 1193,884 грн., інфляційне збільшення в розмірі 9899,95 грн.). Заява в порядку ст.22 ГПК України приймається судом до розгляду.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень на позов, в звязку з чим справа розглядається в порядку статті 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами справи.

Суд, розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

07.07.2012 р. між ДП "Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції" (виконавцем) та ПАТ "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" (замовником) був укладений договір на надання науково-технічних послуг № 200/12/1, згідно умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе обов"язки по виконанню науково - технічної послуги, направленої на підвищення рівня якості продукції" а саме, провести обстеження, проаналізувати стан виробництва асфальтобетонних сумішей на асфальтозмішувальній установці ДС-1638 та атестувати її на відповідність продукції вимогам нормативної документації" ( п.1 1договору).

Послуги, передбачені умовами договору, позивач виконав в повному обсязі та згідно акту наданих послуг від 01.08.2012 р. передав відповідачу, яке прийняло послуги в повному обсязі. ( а.с.18). Відповідач не оплатив послуги в сумі 13265,29 грн.

У відповідності до п. 2.2. сторони погодили, що до початку надання науково- технічних послуг за цим договором відповідач перераховує на поточний рахунок позивача грошові кошти, у розмірі 100 % від вартості послуг з атестації виробництва, що становить 13 265,29 грн. ( в т.ч. ПДВ).

П. 3.2. договору передбачено, що замовник зобов"язаний в строк до п"яти календарних днів від дня одержання акту здавання-приймання робіт підписати та оплатити його.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Позивачем направлено на адресу відповідача вимогу - претензію від 15.12.2014 р. про проведення розрахунків за надані послуги, яка була отримана відповідачем 15.12.2014 р. та залишена без реагування. ( а.с.20-21).

29.08.2012 року відповідачем перераховано на р/р позивача частину заборгованості у розмірі 8050,32 грн.

З урахуванням викладеного, суд врахував умови договору за № 200/12/1 від 07.07.2012 року а саме п. 2.1., що стосується 100 % передплати, яким сторони не встановили строку оплати у разі, якщо відповідач не здійснить передплату , то трирічний строк позовної давності починається від 15.12.2014 року + 7 днів, тобто з 23.12.2014 року у, а тому заява відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин є необгрунтованою та безпідставною.

На підставі викладеного, суд задовольняє вимогу позивача, щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 13265,29 грн.

Що стосується нарахування інфляційних втрат в розмірі 9899,95 грн. та 3 % річних 1193,88 грн., судом встановлено наступне, що згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, вищевикладене, та те, що вимога - претензія отримана відповідачем 15.12.2014 року + 7 днів, тобто з 23.12.2014 року судом здійснено перерахунок нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат що становить до стягнення інфляційних втрат в розмірі 5213,27грн. та 3 % річних - 245, 31 грн.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими , що підлягають частковому задоволенню,

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 530 ЦК України, ст.ст. 1, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Прийняти до розгляду заяву про уточнення позовних вимог від 12.10.2015 року.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з П Публічного акціонерного товариства "Шляхове ремонтно-будівельного управління № 33" (61099, м. Харків, вул. Железнякова, 235, Код п/р 66838 в ПАТ Укрсоцбанк" МФО 300023) на користь Державного підприємства "Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції" (03680, м. Київ, вул. Горького, 51, Код п/р 0258 в КФ ПАТ "Укрінбанк" м. Київ МФО 300142) суму основного боргу в розмірі 13265,29 грн., 3% річних в розмірі 245,31 грн., інфляційне збільшення в розмірі 5213,27 грн. та судовий збір в сумі 1827,00 грн.

В іншій частині відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3