номер провадження справи 32/119/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2015 Справа № 908/4346/15

за позовом Бердянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 77), (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, 1)

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (71100, АДРЕСА_1; 71101, АДРЕСА_2 )

про стягнення 29058,69 грн.

Суддя Колодій Н.А.

Представники:

Від позивача: Расторгуєв Г.Г., довіреність б/н від 14.08.2015 р.

Від відповідача: ОСОБА_4, довіреність № 2-1401 від 11.12.2014 р.

29.07.2015 р. до господарського суду Запорізької області звернулась Бердянська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 77) з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 29058,69 грн. основного боргу.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.07.2015 р. порушено провадження у справі № 908/4346/15, справі присвоєно номер провадження 32/119/15, судове засідання призначено на 20.08.2015 р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.08.2015 р. строк розгляду справи продовжено, слухання справи відкладено на 02.10.2015 р.

Позивач в судовому засіданні 02.10.2015 р. підтримав позовні вимоги та обґрунтовує їх ст. ст. 20, 175, 193, 222 Господарського кодексу України, ст. ст. 16, 264, 525, 526, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач позов не визнав, вважає вимоги позивача необґрунтованими, з підстав викладених у відзиві на позов (відзив на позов долучений до матеріалів справи).

В судовому засіданні 02.10.2015 р. справу розглянуто, прийнято і оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду позивачем переданий спір про стягнення заборгованості за надані відповідачу послуги. Свої вимоги позивач обґрунтовує тими обставинами, що протягом періоду з липня по вересень 2013 року на підставі усної домовленості він виконував замовлені відповідачем роботи, а саме, здійснив чистку риби на суму 29058,69 грн., що підтверджується Актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) № 1 від 29.08.2013 р. (копію надано в матеріалах справи).

Позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями - попередженнями (вих.. № 8/12-6192 від 08.10.2013 р., № 8/12-6061 від 15.09.2014 р., № 8/12-1183 від 19.03.2015 р.) про оплату заборгованості в сумі 29058,69 грн. за надані послуги. Відповідач оплату не здійснив.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив факт існування домовленостей між сторонами щодо надання послуг по переробці рибної продукції, отримання таких послуг та наявної заборгованості.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного .

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. (ст. 205 ЦК України).

Як зазначає позивач, правовідносини сторін склалися на підставі усної домовленості про надання послуг, предметом якої було зобов'язання виконавця за заявкою замовника переробити рибу за певну плату.

Правовідносини сторін щодо надання послуг врегульовані главою 61 ЦК України.

Зокрема, відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони ( замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої домовленості з переданням її результатів замовнику.

Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл.

На підтвердження факту надання відповідачу послуг у спірний період позивач посилається на Акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № 1 від 29.08.2013 р. на суму 36540,56 грн. відповідно до договору № Г від 29.07.2013 р.

Оцінивши надані позивачем докази суд дійшов висновку, що останній належним чином не довів факт виникнення заявленої до стягнення заборгованості.

Заперечуючи факт отримання послуг від позивача, відповідач зокрема посилається на те, що для переробки рибної продукції суб'єкту господарювання слід отримати спеціальні дозволи та забезпечити виконання норм чинного законодавства по дотриманню вимог безпечності та якості харчових продуктів. Крім того, відповідач має право прийняти рибну продукцію після переробки лише у разі наявності сертифікатів та свідоцтв про якість харчової продукції та сировини. Оскільки позивач не отримував дозвільних документів від Державної санітарно-епідеміологічної служби України та Державної ветеринарної служби України, тому відповідач не замовляв, а відповідно і не отримував послуги по переробці риби.

Суд приймає до уваги правову позицією відповідача стосовно дозвільних документів від Державної санітарно-епідеміологічної служби України та Державної ветеринарної служби України для надання послуг щодо переробки продуктів та вважає її обґрунтованою.

Факт відсутності дозволів та сертифікатів позивач не заперечив. Тому відповідні докази суду не надав.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач при відсутності належних дозволів не мав права займатися такими видами діяльності як надання послуг в сфері харчової промисловості.

Суду не надано доказів (первинних документів), замовлення позивачу послуг по переробці риби, надання для переробки рибної продукції та отримання її після переробки.

Крім того, суду не надано доказів щодо досягнення сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору підряду. Наданий позивачем договір про надання послуг з давальницької сировини № Г-260 від 01.10.2013р. судом не може бути оцінено як належний доказ, оскільки спірні відносини виникли до дати укладення договору.

Посилання позивача на Акт звірки взаєморозрахунків судом також до уваги не приймається, оскільки він не є належним доказом підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем у спірний період.

Акт звірки є бухгалтерським документом, за яким бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості). Відповідно до п. 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22, акти звіряння взаємної заборгованості розглядаються як підстава для визначення кредитового сальдо взаємозобов'язань і наступного проведення заліку. Таким чином, акт звірки є тільки документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо. Отже, акт звірки взаємних розрахунків не може бути єдиним доказом у підтвердження наявності чи відсутність будь-яких зобов'язань, в тому числі, розміру заборгованості.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили про надання ним послуг та наявність підстав для захисту порушеного права, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 29058,69 грн. слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові у задоволенні позову суд покладає на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. В позові Бердянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 77) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 29058,69 грн. основного боргу відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "08" жовтня 2015 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.