ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.10.15р. Справа № 904/7820/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ

до Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 53 056 585, 18 грн. за договором постачання електричної енергії

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність №178/1001 від 12.05.15р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 1527/01 від 06.04.2015р.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.03.15р., просить суд стягнути з Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (далі - відповідач) суму 33 270 308, 90 грн. заборгованості за активну електроенергію, 1 658 935, 62 грн. заборгованості за реактивну електроенергію, 8 198 102, 41 грн. пені, 643 687, 82 грн. 3% річних, а всього 55 537 505, 59 грн. заборгованості за порушення виконання зобовязань за договором про постачання енергії №98 від 01.03.2002р., а також судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

Відповідач надав відзив на позов, згідно якого просить суд зменшити розмір пені на 90% та розмір інфляційних відповідно до суми контррозрахунку, посилаючись на важкий фінансовий стан підприємства відповідача.

Позивач заперечує проти зменшення розміру пені, наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

01.08.2002 року між позивачем (енергопостачальником) та відповідачем (споживачем) укладено договір про постачання електричної енергії №14, предметом якого є постачання і передача електроенергії енергопостачальником та оплата спожитої електроенергії споживачем (п.1.1 Договору).

Згідно статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до п. 4.2 Договору, в редакції додаткової угоди від 31.10.2005 року до Договору, споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електроенергії заявленого на розрахунковий період за системою подекадних планових платежів:

- до 10-го, 20-го та 30-го числа (дня) розрахункового періоду оплачує кожної декади по 30 відсотків обсягу електроенергії, заявленого на розрахунковий період;

- остаточний розрахунок за фактично спожиту електроенергію у розрахунковому періоді здійснюється споживачем протягом 10-ти календарних днів після закінчення цього розрахункового періоду. При цьому оплата проводиться на підставі рахунків, які споживач повинен самостійно отримати у енергогопостачальника на протязі 10-ти календарних днів після закінчення розрахункового періоду.

Згідно п.4.3 Договору споживач здійснює економічну компенсацію втрат енергопостачальника, які виникають через перетоки реактивної електроенергії, шляхом платежів на поточний рахунок енергопостачальника протягом 5 днів після отримання рахунка-фактури енергопостачальника.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач протягом періоду з жовтня 2012 року по липень 2015 року поставляв відповідачу активну та реактивну електричну енергію, що підтверджується двосторонніми актами та звітами (а.с.16-44), за яку відповідач розрахувався частково, у звязку із чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за спожиту активну електричну енергію у розмірі 33 270 308,90 грн. та за спожиту реактивну електричну енергію у розмірі 1 658 935,62 грн.

Між тим, після подання позову до суду відповідачем частково сплачено суму основного боргу, що підтверджується доданим до матеріалів справи платіжним дорученням №992 від 15.09.15р. про сплату активної електричної енергії у розмірі 20 000,00 грн.

Разом з тим, між позивачем та відповідачем укладено угоду №0214 від 28.09.15р. про припинення зобовязань заліком зустрічних однорідних вимог на суму 35 928, 47 грн.

Таким чином, грошові зобовязання відповідача на суму 20 000,00 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію та 35 928, 47 грн. заборгованості за спожиту реактивну електричну енергію в силу положень ст.202 Господарського кодексу України, на час розгляду справи є припиненими, а тому між сторонами відсутній предмет спору щодо стягнення цих грошових коштів і провадження у справі в цій частині підлягає припиненню, згідно приписів ст. 80 ч. 1 п. 1-1 Господарського процесуального кодексу України.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати решти спірної суми заборгованості.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може неустойкою (штрафом, пенею).

У разі несвоєчасних розрахунків споживач на момент погашення заборгованості сплачує енергопостачальнику пеню за кожний день прострочення платежу за споживання електроенергії у розмірі подвійної величини облікової ставки НБУ (п. 4.6 Договору)

Згідно п. 4.7 Договору у разі прострочення платежу за спожиту електроенергію споживач на вимогу енергопостачальника зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 16.11.14р. по 09.09.15р. у розмірі 8 198 102, 41 грн., 3% річних за той самий період у розмірі 643 523, 71 грн., а також інфляційні за період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року у розмірі 9 766 322, 73 грн., що відображається в розрахунку позивача (а.с.90-92).

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, 3% річних, інфляційних, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже таким, що підлягають стягненню з відповідача.

Разом з тим, положеннями статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи важкий фінансовий стан підприємства, на який посилається відповідач в обґрунтування заяви про зменшення розміру пені, розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій, майновий стан сторін та соціальну значимість Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" господарський суд вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшити розмір пені на 30% від належної до стягнення суми, що буде становити суму 5 738 671, 69 грн., а у стягненні решти - відмовити.

Заявлені ж до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Викладене є підставою для часткового задоволення збільшених позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 25, 32-33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд.1; ) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (49107, м..Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, 22; ) суму 33 250 308, 90 грн. (тридцять три мільйони двісті пятдесят тисяч триста вісім грн. 90 коп.) заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 1 623 007,15 грн. (один мільйон шістсот двадцять три тисячі сім грн. 15 коп.) заборгованості за спожиту реактивну електричну енергію, 5 738 671,69 грн. (пять мільйонів сімсот тридцять вісім тисяч шістсот сімдесят одна грн. 69 коп.) пені, 643 687,82 грн. (шістсот сорок три тисячі шістсот вісімдесят сім грн. 82 коп.) 3% річних, 9 766 470, 84 грн. (девять мільйонів сімсот шістдесят шість тисяч чотириста сімдесят грн. 84 коп.) інфляційних, 73 080, 00 грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят грн. 00 коп.) судового збору.

В частині позовних вимог щодо стягнення суми 20 000,00 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію та 35 928,47 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію провадження у справі припинити.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В.Суховаров

Рішення підписано 19.10.2015р.