ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"29" вересня 2015 р. Справа № 911/3233/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сонекс Україна», м. Вишгород,

до відповідача фізичної особи-підприємця Кушки Євгена Григоровича, смт. Велика Димерка Броварського району,

про стягнення 25 530,00 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: Дзьоба А.В., уповноважена, довіреність від 14.09.2015р. б/н;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Сонекс Україна», м. Вишгород, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 20.07.2015р. до відповідача - фізичної особи-підприємця Кушки Євгена Григоровича, смт. Велика Димерка Броварського району, в якому просить суд стягнути з відповідача 25 530,00 грн. заборгованості, з яких: 15 721,63 грн. основного боргу за договором-заявкою від 24.09.2014р. №89 на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні, три проценти річних в розмірі 283,26 грн., інфляційні втрати в розмірі 5 734,68 грн. та пеню в сумі 3 790,43 грн., а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позов обґрунтований тим, що на виконання договору транспортної експедиції від 24.09.14 №240914/1 згідно договору-заявки на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні від 24.09.2014р. №89 позивач надав відповідачу послуги з організації та превезення вантажу автомобільним транспортом, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №30, а також актом №СУ00-000214 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 19 721,63 грн., у зв'язку з чим позивачем виставлено для оплати рахунок-фактуру від 29.09.2014р. №СУ00-000214 на суму 19 721,63 грн. Відповідач кошти за послуги в повному обсязі не сплатив, у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість сумі 15 721,63 грн. Крім того, у зв'язку із простроченням відповідачем свого грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 3 790,43 грн., 3% річних в сумі 283,26 грн. та інфляційні втрати в сумі 5 734,68 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.07.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/3233/15 та призначено справу до розгляду на 15.09.2015р. Ухвалою господарського суду Київської області від 15.09.2015р. розгляд справи відкладено на 29.09.2015р.

21.09.2015р. позивачем подано заяву від 16.09.2015р. про зменшення позовних вимог, в якій товариство з обмеженою відповідальністю «Сонекс Україна» просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця Кушки Євгена Григоровича на користь позивача 15 721,63 грн. основного боргу за договором-заявкою від 24.09.2014р. №89 на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні, три проценти річних в розмірі 107,90 грн. та пеню в сумі 2 096,34 грн., всього заборгованості на суму 17 925,87 грн.

Розглянувши подану заяву, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Виходячи із змісту поданої заяви від 16.09.2015р. про зменшення розміру позовних вимог, а також змісту первісно поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд встановив, що позивач не змінює предмету або підстав позову, а лише зменшує суму позову. Заява від 16.09.2015р. про зменшення розміру позовних вимог належним чином направлена відповідачу, відповідно суд в порядку ст. 22 ГПК України приймає зазначену заяву до розгляду.

Справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вищевказаної заяви від 16.09.2015р. товариства з обмеженою відповідальністю «Сонекс Україна» про стягнення з відповідача - фізичної особи-підприємця Кушки Євгена Григоровича 15 721,63 грн. основного боргу за договором-заявкою від 24.09.2014р. №89 на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні, трьох процентів річних в розмірі 107,90 грн. та 2 096,34 грн. пені.

В судові засідання 15.09.2015р. та 29.09.2015р. з'явився повноважний представник позивача, який подав суду витребувані документи. Відповідач у судові засідання 15.09.2015р. та 29.09.2015р. не з'явився, відзив на позов та витребувані судом документи не подав, про причини нез'явлення суд належним чином не повідомив, хоча про дату час, та місце проведення судового засідання був повідомлений судом належним чином та завчасно. Так, залучене до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення свідчить, що відповідач копію ухвали про порушення провадження у справі отримав 06.08.2015р. Рекомендований лист, яким суд направляв відповідачу копію ухвали про відкладення розгляду справи від 15.09.2015р., на адресу суду не повернувся.

Відповідно до роз'яснень та рекомендацій Пленуму Вищого господарського суду України, викладені в підпункті 3.9.1 пункту 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог частини першої ст. 64, ст. 87 ГПК України. За змістом зазначених статей, зокрема, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно підпункту 3.9.2. пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сонекс Україна», м. Вишгород (далі по тексту - ТОВ «Сонекс Україна»), до відповідача - фізичної особи-підприємця Кушки Євгена Григоровича, смт. Велика Димерка Броварського району (далі по тексту - ФОП Кушка Є.Г.), вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ГК України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 24.09.2014р. між ФОП Кушка Є.Г. (експедитор-1) та ТОВ «Сонекс Україна» (експедитор-2) Договір транспортної експедиції №240914/1 (далі - Договір), який регулює взаємини сторін, що виникають при транспортно-експедиційному обслуговуванні під час організації та виконання перевезень вантажів у міжнародному та міжміському сполученні та розрахунки за ці перевезення. Експедитор-2, що діє від свого імені та за рахунок забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів експедитора-1 автомобільним транспортом на території України та за її межами, згідно заявок експедитора-1 (надалі - заявка). Експедитор-1, в свою чергу, зобов'язується оплатити надані послуги.

Відповідно до умов Договору:

- експедитор-2 зобов'язаний забезпечити подання транспортного засобу під завантаження в узгоджені сторонами строки і в стані, в усіх відношеннях придатному для автомобільних перевезень (відповідно до санітарних, технічних, гігієнічних та інших вимог) вантажу з урахуванням вимог заявки, типу вантажу, а також норм законодавства України та держав транзиту (пункт 2.1.1. Договору);

- експедитор-1 зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати послуги відповідно до умов дійсного Договору (пункт 2.2.5. Договору);

- розрахунки за перевезення вантажів проводиться між сторонами згідно заявки, на підставі рахунку, виставленого експедитором-2. Розрахунки здійснюються в безготівковій формі в національній грошовій одиниці України (пункт 3.1. Договору);

- вартість транспортно-експедиторських послуг є договірною, узгоджується сторонами в кожній конкретній заявці, виходячи з конкретної ситуації на ринку (3.1. Договору);

- експедитор-1 сплачує рахунки експедитора-2 на умовах відстрочки платежу - 10 (десяти) банківських днів з дати подання експедитору-1 наступного пакету оригіналів документів: актів виконаних робіт, рахунків-фактур та товарно-транспортних накладних (CMR) (пункт 3.4. Договору);

- у разі несвоєчасного перерахування експедитору-2 коштів за даним Договором експедитор-1 сплачує експедитору-2 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення (пункт 4.8. Договору);

- договір набуває чинності з моменту підписання і діє протягом 3-х років. Сторони вправі розірвати договір без зазначення причини, попередивши рекомендованим листом, за умови відсутності заборгованості один перед одним. Договір може бути розірваний після повного виконання сторонами зобов'язань за поточними транспортно-експедиційними перевезеннями. У випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до припинення дійсного Договору не повідомить іншу сторону про намір його припинити, Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах (пункт 8.1. Договору).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про транспортне експедирування.

Згідно положень частини 1 ст. 929 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 1 спеціального Закону «Про транспортно-експедиторську діяльність», який визначає правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення, транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Згідно частини 1 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Відповідно до частини 3 ст. 8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори за дорученням клієнтів забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України.

Так, відповідно до частин 11, 12 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом, в тому числі, може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до частини 1 статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень, яким, зокрема, є Конвенція про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДГІВ) від 19.05.1956р. (далі - Конвенція), яка була ратифікована Україною Законом «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006р.

24.09.2014р. між між ФОП Кушка Є.Г. (експедитор-1) та ТОВ «Сонекс Україна» (експедитор-2) підписано договір-заявку на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні №89 (далі по тексту - договір-заявка), згідно якого експедитор-2 зобов'язався здійснити перевезення вантажу (запасні частини до сільгосптехніки) від місця завантаження - Troisdorf, Germany до місця розвантаження - смт. Чабани, Україна за ціною 19 721,63 грн. Дата завантаження - 25.09.2014р., оплата за надані послуги здійснюється згідно виставленого рахунку протягом 14 календарних днів після надання/отримання оригіналів документів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання укладеного договору-заявки позивачем організовано та виконано перевезення вантажу за встановленим маршрутом та доставлено вантаж за місцем призначення в смт. Чабани, про що свідчить залучена до матеріалів справи копія міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) від 29.09.2014р. №30 з відміткою вантажоодержувача ТОВ «Агробудівельний альянс «Астра» про отримання вантажу.

Наявний в матеріалах справи Акт №СУ00-000214 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 19 721,63 грн. підписаний та скріплений печаткою позивача, відповідачем не підписаний.

Підпунктом 2.2.7. пункту 2.2. Договору сторони передбачили, що експедитор-1 (відповідач) зобов'язаний підписати експедитору-2 акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту його отримання, а у випадку наявності претензій чи зауважень стосовно наданих послуг, рекомендованим листом з повідомленням про вручення направити мотивовану відмову від підписання акту. У випадку не отримання експедитором-2 від експедитора-1 підписаного уповноваженою особою та з печаткою акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) або претензій чи зауважень стосовно наданих послуг протягом 14 днів з дня отримання оригіналу акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) експедитором-1, послуги надані експедитором-2 вважаються прийнятими в повному обсязі.

Відповідач отримав зазначений акт особисто під розпис 05.06.2015р. разом із претензією від 29.05.2015р. № 1/280515. Доказів направлення відповідачем мотивованої відмови від підписання акту в порядку підпункту 2.2.7 пункту 2.7 Договору суду не подано.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено факт надання позивачем та прийняття відповідачем в повному обсязі наданих послуг без зауважень.

Позивачем було виставлено відповідачу для оплати рахунок-фактуру №СУ00-000214 від 29.09.14 р. на суму 19 721,63 грн.

Умовами Договору-заявки визначено, що оплата за надані послуги здійснюється згідно виставленого рахунку протягом 14 календарних днів після надання/отримання оригіналів документів.

Так, позивач визнає часткову оплату відповідачем наданих послуг, про що свідчить довідка банківської установи від 16.07.15 р. №5-2/15/428 та з якої вбачається, що останнім платіжним дорученням від 28.11.14 р. №132 було перераховано кошти на суму 2 000,00 грн., а платіжним дорученням від 28.01.15 р. №8 на суму 2 000,00 грн., відтак залишок несплаченої заборгованості становить 15 721,63 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією від 29.05.15 р. №1/280515, в якій просив сплатити заборгованість в сумі 15 721,63 грн. до 15.06.15 р. Зазначену претензію разом з доданим до неї повним пакетом документів, передбаченим пунктом 3.4 Договору, в тому числі міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) від 29.09.2014р. №30, рахунком-фактурою №СУ00-000214 від 29.09.14 р. та актом №СУ00-000214 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 19 721,63 грн., отримано 05.06.15 р. особисто під розпис представником відповідача. За таких обставин, строк виконання зобов'язання з оплати наданих послуг є таким, що настав 19.06.2015р.

Доказів того, що відповідач надав обґрунтовану відповідь на зазначену вище претензію або задовольнив вимоги позивача та належним чином сплатив існуючу заборгованість за Договором суду не подано.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ухвалами господарського суду Київської області від 29.07.2015р. та від 15.09.2015 р. суд зобов'язував відповідача подати документи, що підтверджують сплату коштів за надані послуги, а також пропонував подати відзив на позов з документальним та правовим обґрунтуванням заперечень. Відповідач відзив на позов не подав, доказів належного виконання своїх договірних зобов'язань перед позивачем суду не представив та доводів позивача не спростував.

Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачем - ФОП Кушкою Є.Г. своїх договірних зобов'язань перед ТОВ «Сонекс Україна» щодо оплати наданих послуг, відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 15 721,63 грн. (19 721,63 грн. - 4 000,00 грн.) є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджується та підлягає задоволенню в заявленій сумі.

У зв'язку із наявністю вказаної простроченої заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 2 096,34 грн., розраховану за період з 25.06.2015р. по 16.09.2015р.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 4.8. Договору сторони передбачили, що у разі несвоєчасного перерахування експедитору-2 коштів за даним Договором експедитор-1 (відповідач) сплачує експедитору-2 (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Згідно частини 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступені його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, у зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання, позивач просить суд стягнути з ФОП Кушки Є.Г. три проценти річних в сумі 107,90 грн., розраховані за період з 25.06.2015р. по 16.09.2015р.

Відповідно до положень частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених в пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, враховуючи:

- наявність у відповідача простроченого грошового зобов'язання перед позивачем;

- строк та порядок оплати виконаних робіт визначені розділом 3 Договору та пунктом 13 Договору-заявки;

- спосіб захисту майнового права передбачений статтею 625 ЦК України;

- встановлений судом належний строк оплати наданих послуг, здійснивши перевірку розрахунку нарахованих позивачем за період з 25.06.2015р. по 16.09.2015р. розміри пені та процентів річних, судом встановлено, що з відповідача за заявлений позивачем період належить до стягнення пеня в сумі 2 119,19 грн. та проценти річних в сумі 108,54 грн.

Позивачем заявлено до стягнення три проценти річних в сумі 107,90 грн. та пеня в сумі 2 096,34 грн. Суд, приймаючи рішення, не може виходити за межі позовних вимог, за таких обставин позов належить задовольнити повністю в заявленій сумі.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунок позивача, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача - ФОП Кушки Є.Г. на користь позивача - ТОВ «Сонекс Україна» 17 925,87 грн. заборгованості, з яких: 15 721,63 грн. основного боргу згідно договору - заявки на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні від 24.09.2014р. №89, 2 096,34 грн. пені та 107,90 грн. процентів річних.

У зв'язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 32-34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сонекс Україна» до фізичної особи-підприємця Кушки Євгена Григоровича задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Кушки Євгена Григоровича (0742, Київська обл., Броварський район, смт. Велика Димерка, вул. Польова, буд. 5, ідентифікаційний код )

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сонекс Україна» (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 7, корпус А, офіс 208, )

15 721,63 грн. (п'ятнадцять тисяч сімсот двадцять одну гривню шістдесят три копійки) основної заборгованості,

2 096,34 грн. (дві тисячі дев'яносто шість гривень тридцять чотири копійки) пені,

107,90 грн. (сто сім гривень дев'яносто копійок) процентів річних,

1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 14.10.2015р.

Суддя О.В. Конюх