КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа№ 910/15743/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

За участю представників сторін:

Від позивача: Мотузюк Б.М. - представник за довіреністю.

Від відповідача-1: Козленко О.В. - представник за довіреністю.

Від відовідача-2: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишневий квартал",

на рішення Господарського суду м. Києва від 03.08.2015 року

у справі № 910/15743/15 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишневий квартал"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Неос Банк"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дата майнінг

груп"

про визнання договору факторингу №1-11/14-Ф від 24.11.2014 року

недійсним

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вишневий квартал" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом 1. Публічного акціонерного товариства "Неос Банк", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дата майнінг груп" про визнання договору факторингу №1-11/14-Ф від 24.11.2014 року недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між Акціонерним банком "АвтоЗАЗбанк" (правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство "Банк Кіпру", який на даний час перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Неос Банк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вишневий квартал" укладено кредитний договір № 002-172/2006, за яким банк відкрив позичальнику кредитну лінію в сумі 43025000,00 грн.

24.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Неос Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дата майнінг груп" укладено договір факторингу № 1-11/14-Ф, за умовами якого останнє отримало право вимоги за кредитним договором від 04.12.2006 року.

На думку позивача, з урахуванням ст.ст. 203, 215 ЦК України, договір факторингу № 1-11/14-Ф від 24.11.2014 року є недійсним, у зв'язку з відсутністю самого предмету договору, що є істотною умовою для його укладання, оскільки його заборгованість за кредитним договором була визнана безнадійною та відшкодована банку за рахунок коштів держави.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.08.2015 року у справі № 910/15743/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на ті самі доводи, що й у позовній заяві.

Відповідачем-1 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити її без задоволення.

Відповідачем-2 не використано наданого йому законом права на участь його представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Причин неявки суду не повідомлено. Матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача-2 про час та місце судового засідання.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача-2 за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Неос Банк", яке є правонаступником всіх прав та обов'язків публічного акціонерного товариства "Банк Кіпру" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дата Майнінг Груп" (фактор) укладено договір факторингу № 1-11/14-Ф, за умовами якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнту, а клієнт зобов'язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника за основним договором в розмірі та на умовах, передбачених цим договором. Права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання цього договору, додаткового оформлення відступлення прав грошової вимоги не вимагається. Після переходу прав грошової вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права грошової вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку фактора чи клієнта або підписання будь-яких документів.

Відповідно до п. 2.2 договору опис, характеристика, обсяг та розмір прав грошової вимоги до боржника за основним договором, що відступаються за основним договором, що відступаються відповідно до умов цього договору зазначені в додатку № 1 до цього договору.

Пунктами 3.1, 3.3 договору сторони передбачили, що загальна сума прав грошової вимоги, що відступаються відповідно до умов вказаного договору, становить 51 899 154,14 грн. За передані фактором в розпорядження клієнта грошові кошти, клієнт сплачує фактору плату в розмірі 250,79 грн., шляхом перерахування протягом 3 робочих днів з дня здійснення фактором оплати, передбаченої п. 3.2 цього договору.

Згідно з п. 10.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

У п. 1.1. додатку № 1 до договору факторингу № 1-11/14-Ф від 24.11.2014 року передбачено, що в порядку та на умовах, визначених договором фактору відступаються наступні права: право грошової вимоги за кредитним договором № 002-172/2006 від 04.12.2006 року, укладеним між клієнтом та товариством з обмеженою відповідальністю "Вишневий квартал", а саме:

- право вимагати повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 34973935,99 грн.;

- право вимагати сплати процентів за користування кредитом в розмірі встановленому основним договором, нарахованих та не сплачених станом на дату підписання договору у сумі 16925218,15 грн.;

- право вимоги сплатити процентів за користування кредитом та комісій, що будуть нараховані в майбутньому на підставі основного договору;

- інші, крім зазначених вище, прав грошової вимоги, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому на підставі основного договору.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

За приписами ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як на підставу для визнання договору недійсним, позивач посилається на те, що у договорі факторингу відсутня істотна умова, така як предмет договору, оскільки, заборгованість за кредитним договором була визнана безнадійною та відшкодована банку за рахунок державних коштів (страхового резерву). Тобто зобов'язання за кредитним договором було припинено.

Підпунктом 159.4.1. п. 159.4 ст. 159 Податкового кодексу України передбачено, що за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із Міністерством фінансів України.

Відповідно до п. 3 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого Постановою Правління НБУ № 172 від 01.06.2011 року, банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість (крім безнадійної заборгованості, зазначеної в пункті 4 цього Порядку), яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів.

Згідно з п. 7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого Постановою Правління НБУ № 172 від 01.06.2011 року, відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Враховуючи встановлене вище, боргове зобов'язання не припиняється, навіть, у разі отримання банком відшкодування зі страхового резерву.

Отже, право грошової вимоги є дійсним та існує і зобов'язання за кредитним договором не припинено.

З листа від 19.06.2015 року № 0604-05/1237 вбачається, що кредитна заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишневий квартал" перед Публічним акціонерним товариством "Неос Банк" згідно кредитного договору № 002-172/2006 від 04.12.2006 року обліковується на балансових рахунках 208 групи (Постанова Правління НБУ від 17.06.2004 року № 280 "Про затвердження Плану розрахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку банків України") та не була відшкодована за рахунок резерву (а.с. 87).

Як передбачено п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", в силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, позивачем не доведено обґрунтованість заявленого позову про визнання договору факторингу №1-11/14-Ф від 24.11.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Неос Банк", яке є правонаступником всіх прав та обов'язків публічного акціонерного товариства "Банк Кіпру" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дата Майнінг Груп" (фактор) недійсним.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним договору факторингу №1-11/14-Ф від 24.11.2014 року.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишневий квартал" на рішення Господарського суду м. Києва від 03.08.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 03.08.2015 року у справі № 910/15743/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/15743/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська