ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Справа № 910/24629/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого Овечкіна В.Е.,
суддівЧернова Є.В., Цвігун В.Л.,
за участю представників:
позивача -Мірошник М.М.,
відповідача-не з'явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 02.06.2015
у справі№910/24629/13
за позовомПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал"
доКП "Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району"
про стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 17.02.2014 (суддя Сташків Р.Б.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2014 (судді: Скрипка І.М., Руденко М.А., Шаптала Є.Ю.), позов задоволено частково - на підставі ст.193 ГК України, ст.ст.526,530,610,611,612,625 ЦК України та ч.2 ст.22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" стягнуто з КП "Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району" на користь ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" 47789,71 грн. заборгованості за надані комунальні послуги, 109,11 грн. пені, 509,09 грн. штрафу, 3% річних у сумі 24,41 грн. В решті позовних вимог відмовлено у зв'язку їх необґрунтованістю.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.12.2014 скасовано рішення господарського суду м.Києва від 17.02.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2014 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 502778,49 грн. основного боргу, 14502,99 грн. пені, 27019,32 грн. штрафу та 3% річних в сумі 2983 грн. та передано справу в цій частині позову на новий розгляд до господарського суду м.Києва.

Рішенням господарського суду м.Києва від 19.02.2015 (суддя Пінчук В.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 (судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р., Корсакова Г.В..) відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 502778,49 грн. основного боргу, 14502,99 грн. пені, 27019,32 грн. штрафу та 3% річних в сумі 2983 грн.

ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" у поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати в частині відмови у стягненні 502778,49 грн. основного боргу, 14502,99 грн. пені, 27019,32 грн. штрафу та 3% річних в сумі 2983 грн., справу в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду м.Києва, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, а саме ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.526,529,627,629, ЦК України, ст.ст.6,173-175,193 ГК України, ч.2 ст.22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", ст.ст.42,33,43,83,104 ГПК України, п.3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008р. за №936/15627 (далі - Правила №190) та п.п.2.2,2.4 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.04.2002р. за №403/6691 (далі - Правила №37). Зокрема, скаржник вказує на те, що загальний розмір основного боргу відповідача при новому розгляді справи складає 502778,49 грн., до складу якого входять: 138137,33 грн. - заборгованість (з урахуванням 47789,71 грн., стягнутих судом при попередньому розгляді справи) за надані послуги з постачання питної (холодної) води для потреб населення, орендарів та для власних потреб відповідача та з водовідведення (за кодами 1-1379, 1-1705, 1-1706); 151284,24 грн. - заборгованість за надані послуги з приймання та відведення стоків гарячої води (за кодом 1-51379); 213356,92 грн. - заборгованість за надані послуги з постачання питної води на підігрів (за кодом 1-51379). Таким чином, на думку заявника, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем лише за питну воду, що використовується відповідачем для надання послуг з гарячого водопостачання (йде на підігрів). Крім того, скаржник посилається на те, що судами проігноровані висновки Вищого господарського суду України щодо самовільного зарахування судами (при первісному розгляді справи) вартості послуг з постачання холодної води для її підігріву, яка була фактично сплачена відповідачем, у рахунок погашення заборгованості за передбачені договором інші види послуг, яке (зарахування) мотивоване неправильним тлумаченням змісту ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та умов договору.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судами попередніх інстанцій, заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова - скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 502778,49 грн. основного боргу, 14502,99 грн. пені, 27019,32 грн. штрафу та 3% річних в сумі 2983 грн. з передачею справи на новий розгляд в цій частині позову до господарського суду м.Києва з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний господарський суд виходив того, що:

02.03.2006р. між ВАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", правонаступником якого є ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", (позивач, постачальник за договором) та КП "ЖЕО-109" Голосіївської районної в м.Києві ради, яке в подальшому було перейменовано на КП "Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району", (відповідач, абонент по договору) укладено договір №06420/2-01 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод, а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється: 2.1.1) за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності в абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом. Обсяг наданої води для подиву визначається за показниками лічильника. В разі технічної неспроможності встановлення лічильника, кількість поставленої для поливу води може визначатися за узгодженим з постачальником розрахунком на підставі наданих абонентом офіційних документів, якими визначена площа поливу; 2.1.2) зняття показань з лічильника (-ів) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно графіку обслуговування постачальника. Для абонента із стабільним об'ємом водоспоживання (до 30м. куб. із незначним коливанням) зняття показань з лічильника може здійснюватись постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячно розрахункові документи на оплату наданих послуг, виходячи із його середньодобового споживання води. Показання лічильника за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків постачальника від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг; 2.1.4) кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показниками лічильників стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання.

Пунктом 2.2.2 договору сторони погодили, що оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи абонента.

Згідно п.2.2.3 договору в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документа, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Відповідно до п.4.2 договору у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному обсязі.

За безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов'язку оплатити рахунок постачальника (п.4.6 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного між сторонами договору відповідачу присвоєно коди 1-1379, 1-51379, 1-1705, та 1-1706 для здійснення розрахунків за поставлену питну воду та прийняті стічні води, що зумовлено встановленням уповноваженим органом тарифів на послуги відповідно до кінцевої категорії споживачів, що отримують послуги (населення, бюджетні установи, орендарі тощо). За кодом 1-1379 обліковується питна вода та її стоки, що використовуються відповідачем для забезпечення потреб житлового фонду водопостачанням, водовідведенням. За кодом 1-51379 обліковується питна вода та її стоки, що використовуються відповідачем для забезпечення потреб житлового фонду у гарячій воді. За кодом 1-1705 обліковується питна вода та її стоки, що використовуються у господарській діяльності відповідачем для власних потреб. За кодом 1-1706 обліковується питна вода та її стоки, що використовуються у господарській діяльності відповідачем для забезпечення орендарів (бюджетних установ тощо) водопостачанням та водовідведенням. За кожним кодом абонента обліковується об'єм поставленої питної води та прийнятих стічних вод, що розраховується за відповідним тарифом, а також відображаються кошти, що були сплачені абонентом за відповідний період та з відповідним призначенням платежу.

Отже, за вказаний період, крім холодної води та її стоків, позивач нарахував відповідачу 502778,49 грн. у якості вартості холодної води, яка була поставлена позивачем на теплові пункти АЕК "Київенерго" з метою вироблення гарячої води та подальшої поставки АЕК "Київенерго" цієї гарячої води відповідачу, а також за відведення стоків цієї води.

Із залучених до матеріалів справи письмових доказів та пояснень відповідача вбачається, що теплові пункти за адресами, на які позивачем постачалась питна вода для вироблення гарячої води та за якими позивач виставив рахунки відповідачу, знаходяться у володінні та користуванні не відповідача, а перебувають у користуванні ПАТ "Київенерго" на балансі останнього, тому відповідач не є власником або користувачем зазначених бойлерів. Дана обставина сторонами не заперечується.

Отже, позивач холодну воду для вироблення з неї гарячої води відповідачу не постачає, дана вода постачається позивачем до АЕК "Київенерго" та обліковується її лічильниками, які знаходяться на цих теплових пунктах. Після отримання холодної води на цих теплових пунктах АЕК "Київенерго" виробляє з неї гарячу воду та постачає її відповідачу, а відповідач отримує цю гарячу воду та повинен розраховуватись за неї з АЕК "Київенерго".

Таким чином, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що оскільки договір не регулює відносин постачання питної води для виготовлення гарячої, то підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання такої води, суд не вбачає, а тому немає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за воду, обліковану позивачем за кодом 1-51379, яка постачалась до АЕК "Київенерго" для виготовлення гарячої води. Нараховані на вказану суму заборгованості 3% річних, пеня та штраф також не підлягають стягненню.

Крім того, апеляційний суд, вважаючи, що за період з квітня по вересень 2013р. за кодом 1-51379 позивачем було передано на теплові пункти АЕК "Київенерго" обсяги холодної води для виготовлення гарячої води для відповідача на суму 502778,45 грн. та прийняті від відповідача стоки цієї гарячої води на суму 391424,83 грн., погодився з правовою позицією місцевого господарського суду про те, що позивачу було відмовлено лише у стягненні з відповідача 502778,45 грн. вартості холодної води, переданої на теплові пункти АЕК "Київенерго" для виготовлення гарячої води. Отже, прийняті від відповідача стоки цієї гарячої води на суму 391424,83 грн. були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції, який не відмовляв позивачу у стягненні боргу за ці послуги.

Проте, колегія не може погодитися з передчасними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ч.2 ст.22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.105 ГПК України у постанові мають бути зазначені обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

В основу оскаржуваних судових рішень про відмову у стягненні 502778,49 грн. основного боргу покладено висновки про те, що зазначена сума є виключно вартістю наданих позивачем послуг з постачання питної (холодної) води, що йде на підігрів, тобто призначена для виготовлення гарячої води.

Дійсно, обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Отже, чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду. Тобто, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач. При цьому, саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води, а споживач оплачує холодну воду, яка йде на підігрів, лише у тому випадку, якщо він отримує від водопостачальника холодну воду та самостійно підігріває її до стану гарячої води.

Однак, в порушення приписів ст.ст.43,101,105 ГПК України, суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки тим обставинам, що у даній справі між сторонами виник спір з приводу оплати вартості послуг з постачання питної води та відведення її стоків, в тому числі й стоків гарячої води, які обліковуються за кодом 1-51379 та включені позивачем у загальну суму заборгованості з водопостачання та водовідведення.

Як вбачається зі змісту рішення господарського суду м.Києва від 17.02.2014, позивачем було заявлено до стягнення 550568,20 грн. (з урахуванням перерахунків на суму 1526,23 грн. у травні 2013 року за кодами 1-1379, 1-1705 та 1-1706) заборгованості за період з 01.04.2013р. по 30.09.2013р. за надані послуги з водопостачання та водовідведення (в т.ч. і за постачання води, що йшла на підігрів, та відведення стоків гарячої води).

При первісному розгляді справи суд дійшов висновку про те, що відповідач має заборгованість перед позивачем за надані останнім послуги з постачання питної води та приймання стічних вод за період з 01.04.2013р. по 30.09.2013р. лише в сумі 47789,71 грн. Разом з тим, судом було відхилено посилання позивача на обов'язок відповідача по оплаті вартості питної води, що йде на підігрів.

Однак, з матеріалів справи не вбачається та судами при новому розгляді справи не здійснено розмежування спірної суми заборгованості, тобто судами належним чином не було досліджено правову природу спірних правовідносин, тому суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що спірна сума основної заборгованості є виключно вартістю наданих позивачем послуг з постачання питної води, що йде на підігрів (призначена для виготовлення гарячої води).

Зокрема, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення вартості послуг з приймання стічних вод гарячого водопостачання (стоки), яка є однією із складових послуг за кодом 1-51379, колегія суддів вважає передчасним та таким, що суперечить приписам п.п.1,2,1.4,2.4 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 №37, зареєстрованих у Мінюсті України 26.04.2002р. за №403/6691.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення вартості холодної води, яка іде на підігрів за кодом 1-51379, не звернув уваги на те, що за даним кодом обліковується водовідведення стоків, а надання послуг із приймання стічних вод, у тому числі й гарячого водопостачання, регулюється умовами укладеного сторонами договору, та вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (відповідачем) на користь позивача.

За наведених обставин, з метою правильного вирішення спору у зазначеній частині позовних вимог, судам необхідно було спочатку чітко визначити складові частини заборгованості, яка обліковуються за кодом 1-51379, правову природу її виникнення, і, в подальшому, з урахуванням визначеної суми заборгованості за послуги, які надані за договором, та періоду прострочення зобов'язання, перевірити розрахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій та 3% річних, проте, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, зазначені обставини в повному обсязі не дослідили.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у розмірі 502778,49 грн. за поставлену холодну воду для виготовлення гарячої води, суди першої та апеляційної інстанцій не відхилили та не спростували доводи позивача щодо безпідставної зміни судом (при первісному розгляді справи) призначення платежів, зарахувавши проведені платежі за холодну воду, яка йде на виготовлення гарячої води, в рахунок оплати передбачених договором послуг з постачання питної (холодної) води, відведення її стоків та відведення стоків гарячої води.

Відповідно до п.2 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Проте, з матеріалів справи не вбачається безпідставне набуття позивачем грошових коштів, фактично перерахованих відповідачем з призначенням платежу "вода для підігріву" (за кодом 1-51379), а з відповідним позовом на підставі ст.1212 ЦК України відповідач у даній справі не звертався.

Відповідно до ст.11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на вміщені в постанові ВГСУ від 02.12.2014 вказівки касаційної інстанції про те, що наявне самостійне зарахування судом вартості послуг з постачання холодної води для її підігріву, яка була фактично сплачена відповідачем, у рахунок погашення заборгованості за передбачені договором інші послуги, яке (зарахування) мотивоване неправильним тлумаченням змісту ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та умов договору, є порушенням приписів п.2 ст.83 ГПК України шляхом безпідставного виходу за межі заявлених позовних вимог. Більше того, така неправомірна зміна цільового призначення платежу, зазначеного у платіжних документах, суперечить нормам Закону України "Про бухгалтерський облік та бухгалтерську звітність України", Положенню "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", Інструкції "Про безготівкові рахунки України в національній валюті".

Апеляційна інстанція на вказані порушення помилково уваги не звернула.

Колегія враховує, що наведеної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах зі спорів про стягнення заборгованості за комунальні послуги, що виникають з подібних правовідносин за участю ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постанови ВГСУ від 21.08.2012 у справі №5011-67/3006-2012, від 03.04.2013 у справі №5011-16/11467-2012 та від 22.08.2013 у справі №5011-22/10286-2012, від 09.12.2014 у справі №910/13142/13).

Відтак, суди передчасно дійшли висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог повністю. Що стосується позовних вимог про стягнення 14502,99 грн. пені, 27019,32 грн. штрафу та 3% річних в сумі 2983 грн., які мають похідний характер від позовних вимог про стягнення основного боргу, то справа в цій частині позову також підлягає передачі на новий розгляд.

Отже, наведене вище вимагає від суду касаційної інстанції встановлювати фактичні обставини справи, зокрема, щодо дійсного розміру заборгованості з врахуванням необхідності її попереднього чіткого розмежування на різні види надаваних послуг, що безумовно виходить за межі перегляду справи в порядку касації (ч.2 ст.1117 ГПК України) та є підставою для скасування оскаржуваної постанови і передачі справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду у зв'язку з неповним встановленням та з'ясуванням ним обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Водночас, касаційна інстанція на підставі ст.11112 ГПК України вважає за необхідне доручити суду першої інстанції при новому розгляді справи достеменно розмежувати заборгованість: 1) за надані послуги з постачання питної (холодної) води та її стоків; 2) за надані послуги з постачання питної води, що йде на підігрів; 3) за надані послуги з приймання стоків гарячої води (відведення стічних вод гарячого водопостачання), вирахувавши вартість кожної із вищезазначених послуг із загального розміру заборгованості (550568,2 грн.), що виникла за спірний період. При цьому, господарський суд не позбавлений права витребувати від позивача уточнений розмір позовних вимог та здійснений перерахунок заборгованості, а в разі необхідності розв'язання питань, що потребують спеціальних знань, призначити відповідну судову експертизу.

Відповідно до п.3 ст.1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що вищезгадані порушення норм процесуального права (ст.ст.43,101,105,11112 ГПК України), які унеможливили достеменне встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені судами попередніх інстанцій, колегія вбачає достатні правові підстави для задоволення скарги шляхом скасування рішення та постанови з передачею справи на новий розгляд в частині відмовлених позовних вимог до господарського суду м.Києва.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити.

Рішення господарського суду м.Києва від 19.02.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 у справі №910/24629/13 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 502778,49 грн. основного боргу, 14502,99 грн. пені, 27019,32 грн. штрафу та 3% річних в сумі 2983 грн. з передачею справи на новий розгляд в цій частині позову до господарського суду м.Києва.

Головуючий, суддя В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун