ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа № 909/717/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Федорович І.В.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржник) не зявився.

від відповідача - 1 не зявився.

від відповідача - 2 - ОСОБА_2 (пред-к за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі від 27.08.2015 року № 4220/06

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.08.2015р. (суддя Калашник В.О.)

у справі № 909/717/15

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі, Івано-Франківська обл.

до відповідача 1: Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» Прикарпатське управління бурових робіт,

до відповідача 2: Публічне акціонерне товариство «Укрнафта», м.Київ,

про стягнення шкоди внаслідок надмірно виплаченої пенсії

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 18.08.2015р. у справі № 909/717/15 в задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі до відповідачів, Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" Прикарпатське управління бурових робіт та Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення шкоди у вигляді надмірно виплаченої пенсії в сумі 5529,08 грн. відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не подано суду належних доказів в підтвердження обставин на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а долучених до позовної заяви доказів не достатньо для доведення протиправної поведінки відповідача, наявність майнової шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та майновою шкодою, вини та факту спричинення відповідачем матеріальної шкоди позивачу на суму 5529,08 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить дане рішення скасувати і прийняти нове, яким позов задоволити, мотивуючи це тим, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зокрема, судом зроблено безпідставний висновок про те, що позивач має право звернутися до суду лише після недосягнення своєї мети через реалізацію визначеного законом способу. Вважає, що позивачу було завдано збитків внаслідок неправомірних дій працівників відповідача-1, а саме внаслідок видачі ОСОБА_3 недостовірної довідки про заробітну плату від 04.06.2004 року № 340 з завищеними показниками, відповідно до якої ОСОБА_3 було проведено перерахунок пенсії.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач -2 просить залишити оскаржуване рішення без змін, мотивуючи це необґрунтованістю апеляційної скарги, зокрема, тим, що ОСОБА_3 в період з 1976 року по 1980 рік щорічно нараховувалась та виплачувалась одноразова винагорода за вислугу років в однаковому розмірі 306 крб., яка згідно чинного на той час законодавства включалася в заробіток, з якого нараховувалася пенсія. Натомість, довідка № 531 від 03.10.2012 року підписана не уповноваженими на те особами, а також в таку не було включено сум одноразової винагороди за вислугу років, а відтак, така довідка була відкликана відповідачем-1.

У судове засідання позивач (скаржник) та відповідач -1 не забезпечили явки своїх уповноважених представників, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Скаржником було подано заяву про розгляд справи у відсутності його представника у звязку з обмеженим фінансуванням відряджень.

Апеляційний господарський суд, враховуючи встановлені чинним законодавством процесуальні строки розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційним судом явка представників сторін не визнавалася обовязковою, а участь сторін в судовому засіданні є їх правом, а не обовязком, вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників скаржника та відповідача -1 на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача 2 у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_3, 08.06.04 року звернувся до позивача із заявою про проведення йому перерахунку пенсії у відповідності до ст. 40, 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". До заяви ним була долучена довідка №340 від 04.06.04 про розмір заробітної плати за період з 01.01.76 по 31.12.80, видана Долинським управлінням бурових робіт.

У зв"язку зі вступом з 01.01.04 в дію Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" гр. ОСОБА_3 було проведено перерахунок пенсії із врахуванням довідки про розмір заробітної плати №340 від 04.06.04 за період з 01.01.76 по 31.12.80. Після проведеного перерахунку розмір пенсії з 01.01.04 був встановлений в сумі 293,18грн.

З метою встановлення правильності та повноти відображення заробітної плати в довідці №340 від 04.06.04, виданої Долинським управлінням бурових робіт, працівниками управління Пенсійного фонду України в Долинському районі 13.09.12 проведено зустрічну перевірку. Зокрема, при перевірці лицевих розрахунків по заробітній платі за грудень 1976; листопад, грудень 1977; жовтень, грудень 1978; грудень 1979; грудень 1980 працівників Долинського управління бурових робіт виявлено розбіжності в сумах по заробітній платі із довідкою №340 від 04.06.04, про що складено відповідний акт №427 від136.09.12.

Після проведеного позивачем належного перерахунку пенсії згідно нововиданої довідки №531 від 03.10.12, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати склав 2,48094, а сума середньомісячного заробітку для обчислення пенсії дорівнювала - 760,28грн., що є нижчими показниками від показників, розрахованих за довідкою № 340 від 04.06.2004 року.

Як зазначає позивач, вказані порушення стосовно неправильності відображення заробітної плати в довідці №340 від 04.06.04 призвели до безпідставного нарахування та отримання гр. ОСОБА_3 надмірно виплаченої пенсії в сумі 5529,08 грн. за період з 01.01.2004 по 30.09.12.

Відтак, предметом позову є стягнення суми надміру виплаченої пенсії у розмірі 5529,08 грн. Нормативною підставою позову є ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 1166 ЦК України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підприємства, установи і організації (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами) є страхувальниками для фізичних осіб, що працюють у них на умовах трудового договору (контракту), або інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, а згідно із статтею 15 - платниками страхових внесків.

Згідно ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Вказана норма визначає спеціальний порядок повернення надмірно сплаченої суми пенсії, а саме: безпосередньо пенсіонером добровільно, або на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

У матеріалах справи наявна копія Розпорядження позивача №775 від 26.10.12 в пенсійній справі № 109243 (а.с.48), згідно якого з гр.ОСОБА_3 вирішено проводити стягнення надмірно виплаченої пенсії в розмірі 5529,08 грн. по 20 відсотків до повного погашення переплати.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази про скасування такого розпорядження позивача, а відтак, таке є чинним .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач 1 листом від 13.12.2012 року відкликав свою довідку № 531 від 03.10.2012 року про заробітну плату ОСОБА_3, оскільки така підписана не уповноваженими особами, а також, при її підготовці та видачі працівниками бухгалтерії не було включено оплату за вислугу років.

Згідно довідки відповідача -1 Прикарпатського управління бурових робіт від 14.07.2015 року (а.с.51) гр. ОСОБА_3 щорічно виплачувалась одноразова винагорода за вислугу років за період з 1976 року по 1980 р. в твердій грошовій сумі 306 рублів.

Відповідно до Постанови Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 06.06.1978 року № 185/16-161 одноразова винагорода за вислугу років включається в заробіток, з якого нараховується пенсія.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 вказаної статті визначено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: неправомірність поведінки особи, вина завдавача шкоди, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вказаних умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Окрім того, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки (постанова Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі №2/121-30/118).

Відповідно до ч.2 ст.101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Із вказаних норм закону вбачається, що підставою матеріальної відповідальності таких підприємств та організацій є їх неправомірна поведінка, яка полягає в "поданні недостовірних даних", "видачі недостовірних документів".

Згідно ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", чинного на момент подачі заяви про призначення пенсії (в редакції від 13.03.1994), відділи соціального забезпечення мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.32 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Пенсійного фонду України від 30.04.2002 N 224/30 (який був чинний на момент перерахунку пенсії ОСОБА_3М.) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви і подання, відповідність викладених у них відомостей про заявника даним паспорта та документам про стаж.

Проте, в даному випадку в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач вимагав подання додаткових документів при прийнятті спірної довідки та перерахунку пенсії на її підставі чи іншим способом проводив перевірку поданих документів, маючи для того відповідні повноваження.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Позивачем не подано суду належних доказів на підтвердження обставин, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а долучених до позовної заяви доказів не достатньо для доведення протиправної поведінки відповідача, наявність майнової шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та майновою шкодою, вини та факту спричинення відповідачем матеріальної шкоди позивачу на суму 5529,08 грн.

Відтак, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" Прикарпатське управління бурових робіт шкоди у вигляді надмірно виплаченої пенсії у сумі 5529,08 грн.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення у справі) визначено перелік осіб, які звільнені від сплати судового збору, в тому числі Пенсійний фонд України та його органи.

Слід зазначити, що апеляційна скарга скаржником також була подана до набрання законної сили новою редакцією Закону України «Про судовий збір».

Згідно з п. 4.5. постанови Пленуму ВГС України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо, зокрема, позов залишено без задоволення, - судовий збір не стягується.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення з позивача (скаржника) судового збору за наслідками розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.08.2015р. у справі № 909/717/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі від 27.08.2015 року № 4220/06 без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 12.10.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_1