ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015 року Справа № 904/3609/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії

суддів: головуючого судді Величко Н.Л. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Подобєда І.М.

секретар судового засідання: Погорєлова Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №24/09 від 24.09.15, представник;

представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Агро-Союз" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2015 року

у справі № 904/3609/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "АТК Україна", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "Агро-Союз", с. Майське Синельниківського району Дніпропетровської області

про стягнення 29 741 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2015р. по справі №904/3609/15 (судя ОСОБА_2А.) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Агро-Союз" (52511, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Майське, пер. Радгоспний, б. 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "АТК Україна" (49030, м. Дніпропетровськ, вул. Колодязна, б. 2а, ) 15 800 грн. 00 коп. (пятнадцять тисяч вісімсот грн. 00 коп.) основного боргу, 3 833 грн. 19 коп. (три тисячі вісімсот тридцять три грн. 19 коп.) пені, 331 грн. 08 коп. (триста тридцять одну грн. 08 коп.) 3% річних, 6 465 грн. 64 коп. (шість тисяч чотириста шістдесят пять грн. 64 коп.) інфляційних втрат, 1 623 грн. 60 коп. (одну тисячу шістсот двадцять три грн.. 60 коп.) витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи доведено факт невиконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, приватне акціонерне товариство "Агро-Союз", звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та змінити його, стягнувши з відповідача 12218 грн. боргу, 3134,38 грн. пені, 268,69 грн. 3% річних та 5214,21 грн. втрат від інфляції. В решті позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на помилкове твердження щодо розміру основного боргу відповідача в сумі 15 800 грн. 00 коп., оскільки позивач занизив на 3 582 грн. суму оплати за платіжним дорученням № 4217 від 26.11.2014р., яка складає 4 500 грн., а не 918 грн., тому сума боргу на даний час не може перевищувати 12 218 грн. 00 коп. З урахуванням чого, вважає, що розрахунок інфляційних, пені та 3% річних виконано позивачем невірно, крім того, ще й через те, що при розрахунку пені позивачем порушені приписи ч. 6 ст. 232 ГК України та визначено невірний розмір індексу інфляції для розрахунку інфляційних втрат. Згідно наданого відповідачем контррозрахунку до стягнення з ПрАТ „Агро-Союз підлягає: 3 134 грн. 38 коп. пені, 268 грн. 69 коп. 3% річних, 5 214 грн. 21 коп. інфляційних.

Крім того, суд першої інстанції в порушення ст. 70 ГПК України та п. 3.16 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.11р. не зупинив провадження у справі до закінчення розгляду апеляційної скарги Відповідача на ухвалу про повернення зустрічного позову. До то ж, суд не розглянув два клопотання Відповідача про витребування доказів.

Представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

3. Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач не використав своє право бути присутнім у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 12.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

4. Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський встановив наступні обставини:

26.02.2014р. між Приватним акціонерним товариством "Агро-Союз" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "АТК Україна" (постачальник) укладений договір поставки № 63/03 (надалі - Договір). (а.с. 20-22)

у відповідності до умов якого, постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті, кількості та за ціною, зазначеними в рахунках та/або накладних, які є невідємною частиною даного ОСОБА_3 (п. 1.1 ОСОБА_3).

Відповідно до п. 6.1 ОСОБА_3 даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015р.

Згідно з п. 2.1 ОСОБА_3 поставка продукції здійснюється у відповідності з правилами "Інкотермс-2010" на умовах: СРТ склад покупця, с. Майське Синельниківського району Дніпропетровської області.

Поставка продукції здійснюється партіями. На кожну партію продукції, що поставляється, постачальник надає покупцю рахунок та накладну на продукцію, в яких зазначається найменування, асортимент, кількість та ціна продукції. З моменту отримання покупцем продукції, найменування, асортимент, кількість та ціна продукції, зазначені в рахунку та накладній, вважаються узгодженими сторонами (п. 2.2 ОСОБА_3).

За умовами п. 2.3 ОСОБА_3 датою поставки продукції являється дата отримання покупцем продукції за товарною накладною. Накладна вважається специфікацією до даного ОСОБА_3.

В пункті 3.1 ОСОБА_3 сторони погодили, що покупець здійснює оплату за кожну партію продукції протягом 30 календарних днів з дати поставки цієї партії продукції.

Оплата здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Датою оплати вважається дата перерахування грошових коштів на рахунок постачальника (п. 3.2 ОСОБА_3).

Позивач поставив відповідачу продукцію належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 52 728 грн. 00 коп., який був прийнятий повноважними представниками відповідача, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 1795 від 03.10.2014р. на суму 24 150 грн. 00 коп.;

- № 1893 від 17.10.2014р на суму 24 150 грн. 00 коп.;

- № 2178 від 02.12.2014р. на суму 4 428 грн. 00 коп. (а.с. 23, 24, 25) та відповідними довіреностями на отримання товару (а.с. 26-30).

Крім того, позивачем виставлені до сплати відповідачу наступні рахунки: № 2350 від 03.10.2014р.; № 2496 від 17.10.2014р.; № 2849 від 26.11.2014р. (а.с. 31, 32, 33).

Відповідач в порушення взятих на себе зобовязань поставлений позивачем товар оплатив частково на суму 36 928 грн. 00 коп., у звязку із чим у нього виникла заборгованість в сумі 15 800 грн. 00 коп.

В порядку досудового врегулювання спору позивач 11.02.2015р. направив на адресу відповідача лист № И-02-06/02/15, в якому просив сплатити заборгованість у загальній сумі 15 800 грн. 00 коп. Відповідач отримав листа 27.02. 2015р., але залишив вимогу позивача без відповіді та задоволення (а.с. 44-47).

5. Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. ОСОБА_3 є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно п. 1 ст. 202, п. 1ст. 207 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено що, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 зазначеного кодексу, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов ОСОБА_3, позивач поставив відповідачу продукцію належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 52 728 грн. 00 коп., який був прийнятий повноважними представниками відповідача, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 1795 від 03.10.2014р. на суму 24 150 грн. 00 коп.;

- № 1893 від 17.10.2014р на суму 24 150 грн. 00 коп.;

- № 2178 від 02.12.2014р. на суму 4 428 грн. 00 коп. (а.с. 23, 24, 25) та відповідними довіреностями на отримання товару (а.с. 26-30).

Позивачем виставлені до сплати відповідачу наступні рахунки: № 2350 від 03.10.2014р.; № 2496 від 17.10.2014р.; № 2849 від 26.11.2014р. (а.с. 31, 32, 33).

Відповідач сплатив вартість продукції наступними платіжними дорученнями:

- № 3386 від 16.10.2014р. на суму 9 000 грн. 00 коп., №3453 від 17.10.2014р. на суму 8 000 грн. 00 коп., № 1186 від 28.10.2014р. на суму 5 000 грн. 00 коп. із призначенням платежу „за медн. куп. ч/сч. 2350 от 03.10.14г.;

- № 4217 від 26.11.2014р. на суму 4 500 грн. 00 коп. із призначенням платежу „за медный купорос по дог. 63/03 от 26.02.14г.;

- № 1467 від 24.12.2014р. на суму 2 000 грн. 00 коп., № 1622 від 26.01.2015р. на суму 2 500 грн. 00 коп., № 242 від 27.01.2015р. на суму 5 510 грн. 00 коп. із призначенням платежу „за мідний купорос ч/рах. 2496 від 17.10.14р.;

-№ 4364 від 08.12.2014р. на суму 1 212 грн. 94 коп., № 4506 від 11.12.2014р. на суму 551 грн. 76 коп., № 4663 від 17.12.2014р. на суму 2 235 грн. 30 коп. із призначенням платежу „за кальций пропионат ч/сч. 2849 от 26.11.14г. (а.с 34-43)

Не оплачена сума заборгованості становить - 15 800 грн..

Згідно положень ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а згідно з приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна умов не допускається.

За ст. 526 ЦК України, що кореспондується з ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, про що зазначено в ст. 625 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, при проведенні розрахунку пені позивачем не враховано, що день оплати не вважається днем прострочки виконання зобовязання, а також приписи ч. 6 ст. 232 ГК України та ч. 5 ст. 254 ЦК України, відтак до стягнення з відповідача підлягає пеня у загальному розмірі 3 833 грн. 19 коп.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач припустився помилки при нарахуванні 3% річних за видатковою накладною № 1893 від 17.10.2014р. у визначенні періоду нарахування, у звязку із чим підлягає стягненню 3% річних в сумі 331 грн. 08 коп.

За змістом п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат виконано розрахунок з урахуванням індексу інфляції, визначеного у місяці, в якому платіж мав бути здійснений, а не у наступному, у звязку із чим, згідно перерахунку господарського суду, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні в сумі 6 465 грн. 64 коп.

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що відповідач неналежним чином виконав свої, визначені ОСОБА_3 майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати поставленого на його замовлення товару, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_3 та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 15 800 грн. 00 коп. основного боргу, 3 833 грн. 19 коп. пені, 331 грн. 08 коп. 3% річних, 6 465 грн. 64 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність висновків суду про наявність боргу у сумі 15 800 грн. та щодо нарахування сум пені, річних, інфляційних витрат то судова колегія зазначає, що ці доводи скаржник обґрунтовує тим, що сума 2150 грн. по накладним № 1795 від 03.10.2014р. та 2350 грн. по накладній № 1893 від 17.10.2014р. оплачені платіжним дорученням № 4217 від 26.11.2014р. на суму 4500 грн.

Перевіривши зазначені обставини, судова колегія дійшла висновку, що обставини справи судом першої інстанції встановлені вірно.

Як вбачається з платіжного доручення № 4217 від 26.11.2014р. призначенням платежу у дорученні вказано «за мідний купорос за договором №63/03 від 26.02.2014р.».

Відповідно договору №63/03 від 26.02.2014р. сторони не врегулювали порядок зарахування коштів у разі не визнання покупцем видаткової накладної та рахунку фактури в реквізиті «призначення платежу», платіжного доручення за яким здійснюється оплата, тому позивач мав право частину суми за платіжним дорученням №4217 зарахувати у рахунок погашення заборгованості в хронологічному порядку, яка вникла раніше за видатковою накладною №812 від 12.05.2014р. у відповідності до п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 22 від 21.01.2004р. та роз'яснень Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України (лист №06-10/10-1215 від 29.10.2004р.)

12.08.15р. представник ПрАТ «Агро-Союз» звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з клопотанням про зупинення провадження у даній справі до вирішення Вищим Господарським Судом України касаційних скарг відповідача від 28.07.15р. та 07.08.15р.

Колегія судів вважає, що не підлягає задоволенню зазначене клопотання, оскільки заявником відповідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України не подано належних доказів, які підтверджують неможливість розгляду даної справи до розгляду Вищим Господарським Судом України цих касаційних скарг відповідача.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Агро-Союз" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2015 року у справі №904/3609/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний тест постанови виготовлено 16.10.2015р.

Головуючий суддя Н.Л. Величко

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд