П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Київ

Судова палата у господарських справах, Судова палата у цивільних справах і Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України у складі

головуючогоКолесника П.І.,
суддів:Барбари В.П.,Берднік І.С.,Гриціва М.І.,
Гуменюка В.І.,Ємця А.А.,Жайворонок Т.Є.,
Коротких О.А.,Кривенка В.В.,Лященко Н.П.,
Маринченка В.Л.,Охрімчук Л.І.,Панталієнка П.В.,
Потильчака О.І.,Прокопенка О.Б.,Романюка Я.М.,
Сеніна Ю.Л.,Сімоненко В.М.,Терлецького О.О.,
Шицького І.Б.,Яреми А.Г.,
за участю представників:
державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" - національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - Міністерства інфраструктури України - Скрипчук Х.М., Кость О.Г., Волошиної Я.Л., -

розглянувши заяву державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" (далі - ДТГО "Львівська залізниця") про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України

від 16 липня 2014 року у справі № 914/4649/13 за позовом ДТГО "Львівська залізниця" до Стрийської районної державної адміністрації (далі - Стрийська РДА), публічного акціонерного товариства "Укртранснафта", треті особи: Міністерство інфраструктури України, Фонд державного майна України, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", управління Держземагенства у Стрийському районі Львівської області, про визнання незаконним і скасування розпорядження районної державної адміністрації, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л и:

У листопаді 2014 року ДТГО "Львівська залізниця" звернулося до господарського суду із позовом до Стрийської РДА, публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" про визнання незаконним і скасування розпорядження Стрийської РДА від 18 травня 2006 року № 369 "Про затвердження технічної документації із землеустрою по підготовці до видачі Державних актів на право постійного користування земельними ділянками для виробничих потреб із земель трубопровідного транспорту на території Стрийського району філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба"

ВАТ "Укртранснафта", скасування державної реєстрації права користування земельною ділянкою площею 0,1429 га ВАТ "Укртранснафта", оформленго на підставі розпорядження Стрийської РДА від 18 травня 2006 року № 369 та зобов'язання ВАТ "Укртранснафта" усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка перебуває у постійному користуванні

ДТГО "Львівська залізниця", а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах Миртюківської сільської ради Стрийського району Львівської області на 5 км + 380 м - 5 км + 420 м перегону Стрий-Моршин

(з правої сторони по ходу кілометра), демонтувати газове обладнання та сітчасту огорожу, розміщені на цій земельній ділянці.

На підставі розпорядження Стрийської РДА від 18 травня 2006 року

№ 369 вирішено передати ВАТ "Укртранснафта" земельні ділянки загальною площею 0,1579 га, на яких розміщено газове обладнання, розташоване в смузі відведення залізниці, без згоди ДТГО "Львівська залізниця" не можна здійснювати передачу іншим особам цих ділянок, створюючи таким чином накладку земельних ділянок одна на одну площею 0,1218 га.

Позовні вимоги мотивовано тим, що зазначене розпорядження Стрийської РДА і оформлення державного акта на право постійного користування порушують права та інтереси позивача на користування наданою йому для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху земельною ділянкою, яка розташована у смузі відведення залізниці та належить до земель залізничного транспорту.

Заперечуючи проти позову, ВАТ "Укртранснафта" послалося на необґрунтованість позову, зокрема на пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченого для звернення до суду.

Рішенням господарського суду Львівської області від 10 лютого

2014 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03 квітня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 липня

2014 року зазначені судові рішення залишено без змін.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Вищий господарський суд України зазначив, що матеріалами справи не доведено право

ДТГО "Львівська залізниця" на користування спірною земельною ділянкою, тому, на його думку, оспорюване розпорядження Стрийської РДА і державний акт на право постійного користування землею не порушують права позивача на користування земельною ділянкою.

У заяві про перегляд з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1

статті 11116 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1263/ed_2015_02_12/pravo1/T179800.html?pravo=1>Господарського процесуального кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1263/ed_2015_02_12/pravo1/T179800.html?pravo=1> (далі - ГПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_12/pravo1/T179800.html?pravo=1>), ДТГО "Львівська залізниця" просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 16 липня 2014 року і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідачів на користь ДТГО "Львівська залізниця" судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом судами цієї справи, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статті 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 12, 65, 68, 84, частини 5 статті 116, статей 149, 152, 155 Земельного кодексу України, статей 11, 23 Закону України "Про транспорт", статті 6 Закону України "Про залізничний транспорт".

Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано: копії постанов Вищого господарського суду України від 14 травня 2015 року у справі № 5010/214/2012-з-21/6, від 23 квітня 2015 року у справі

№ 909/1191/14, від 02 жовтня 2014 року у справі № 909/247/14, копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року у справі № 6-41444св14, від 30 квітня

2014 року у справі № 6-10544св14, від 13 листопада 2013 року у справі

№ 6-43193св13, від 27 лютого 2013 року у справі № 6-45181св12,

від 08 жовтня 2014 року у справі № 6-31469св14, від 03 грудня 2014 року

у справі № 6-28538св14, від 21 листопада 2012 року у справі № 6-32284св12 та копію ухвали Верховного Суду України від 28 квітня 2010 року у

справі № 6-5523св10, в яких, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми права.

Приймаючи судові рішення у зазначених справах, суди касаційної інстанції висловили правову позицію про те, що спірні земельні ділянки використовуються як смуги відведення залізниці під залізничним полотном та його облаштуванням, а отже, належать до земель залізничного транспорту і не можуть передаватися у приватну власність.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у господарських справах, Судова палата у цивільних справах і Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України вважають, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 травня 2006 року головою Стрийської РДА прийнято розпорядження № 369 "Про затвердження технічної документації із землеустрою по підготовці до видачі Державних актів на право постійного користування земельними ділянками для виробничих потреб із земель трубопровідного транспорту на території Стрийського району філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба"

ВАТ "Укратранснафта", згідно з яким вирішено передати земельні ділянки загальною площею 0,1579 га у постійне користування для виробничих потреб на території Стрийського району філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба" ВАТ "Укртранснафта" згідно з додатком та видати державні акти на право постійного користування земельними ділянками.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом ДТГО "Львівська залізниця" зазначило, що відповідно до листа КТ "НВФ "Нові технології"

від 16 жовтня 2013 року № 1436/10 під час проведення робіт щодо інвентаризації земель і видачі ДТГО "Львівська залізниця" державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, розташованою у межах території Миртюківської сільської ради Стрийського району, а саме при перевірці обмінних файлів ін-4, виявлено, що земельна ділянка, надана відповідачу-2 згідно з державним актом № 186883 від 17 жовтня 2006 року, потрапляє у смугу відведення залізниці (дільниця "Стрий-Івано-Франківськ" 5 + 300 км), створюючи таким чином "накладку" земельних ділянок одна на одну площею 0,1218 га. За змістом акта обстеження земельної ділянки

від 03 вересня 2013 року складеного за участю представників позивача, вбачається, що на 5 км + 380 м - 5 км + 420 м перегону Стрий-Моршин з правої сторони по ходу кілометра розташовано газове обладнання, огороджене сіткою розмірами: 3 х 3 м і 2,5 х 2,5 м на відстані 26 і 13 м

від осі головної колії. Смуга відведення залізниці у цьому місці становить 20-30 м.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про залізничний транспорт" землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт".

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про транспорт"

(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про транспорт", яка кореспондується з положеннями статті 68 Земельного кодексу України,

встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.

Судами встановлено, що згідно з актом обстеження земельної ділянки

від 03 вересня 2013 року, складеного за участю представників позивача, вбачається, що на 5 км + 380 м - 5 км + 420 м перегону Стрий-Моршин з правої сторони по ходу кілометра знаходиться газове обладнання, огороджене сіткою розмірами: 3 х 3 м і 2,5 х 2,5 м на відстані 26 і 13 м від осі головної колії. Ці фактичні дані доказами не спростовано й визнано такими, що відповідають дійсності.

Відповідно до частини 1 статті 84 Земельного кодексу України

(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями (пункт "б" частини четвертої статті 84 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною другою статті 84 Земельного кодексу України

(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону.

Отже, спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватися у приватну власність, тому Стрийська РДА не мала законних повноважень розпоряджатися землями такої категорії.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Наявність чи відсутність у ДТГО "Львівська залізниця" документів, які посвідчують право на користування земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту.

Відтак, для надання правового висновку стосовно законності державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею

0,1429 га на території Миртюківської сільської ради Стрийського району Львівської області від 17 жовтня 2006 року № 186883, виданого на підставі розпорядження Стрийської РДА від 18 травня 2006 року № 369 "Про затвердження технічної документації із землеустрою по підготовці до видачі Державних актів на право постійного користування земельними ділянками для виробничих потреб із земель трубопровідного транспорту на території Стрийського району філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба"

ВАТ "Укратранснафта" суди попередніх інстанцій повинні були належним чином дослідити оспорюваний акт з урахуванням спеціального статусу земельної ділянки визначеної законом, а також з огляду на перебування цієї земельної ділянки у державній власності та її належності до земель залізничного транспорту.

За таких обставин висновок господарських судів про наявність у Стрийської районної державної адміністрації повноважень розпоряджатися спірною земельною ділянкою і відсутність підстав для задоволення позову є необґрунтованим, суперечить фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Ураховуючи наведене, заява ДТГО "Львівська залізниця" підлягає частковому задоволенню, а постанова Вищого господарського суду України

від 16 липня 2014 року, постанова Львівського апеляційного господарського суду від 03 квітня 2014 року і рішення господарського суду Львівської області

від 10 лютого 2014 року у справі № 914/4649/13 - скасуванню.

Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позову по суті на підставі необґрунтованого і незаконного висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права, господарські суди відмовили у застосуванні позовної давності, про що заявлено відповідачами.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у

статтях 32-34, 43, 82, 84 ГПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Судові рішення у справі, що розглядається, не містять висновків щодо обґрунтованості відмови у застосуванні позовної давності, підтвердження або спростування факту її пропущення і встановлення та дослідження доказів, що підтверджують або спростовують цей факт.

Відповідно до статті 11123 ГПК України Верховний Суд України розглядає справи за правилами перегляду судових рішень у касаційному порядку, тому не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Оскільки господарськими судами попередніх інстанцій зазначені фактичні обставини справи не встановлено, а відсутність у Верховного Суду України процесуальної можливості з'ясувати дійсні обставини справи перешкоджає ухвалити нове рішення, то справу слід передати на розгляд суду першої інстанції згідно з підпунктом "а" пункту 1 частини 2 статті 11125 ГПК України.

Керуючись статтями 11114, 11123, 11124, 11125 Господарського процесуального кодексу України, Судова палата у господарських справах, Судова палата у цивільних справах і Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л и :

Заяву державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" задовольнити частково.

Постанову Вищого господарського суду України від 16 липня 2014 року, постанову Львівського апеляційного господарського від 03 квітня 2014 року і рішення господарського суду Львівської області від 10 лютого 2014 року

у справі № 914/4649/13 скасувати.

Справу № 914/4649/13 передати на розгляд до господарського суду Львівської області.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий П.І. Колесник

Судді: В.П. БарбараЛ.І. Охрімчук

І.С. БерднікП.В. Панталієнко

М.І. ГрицівО.І. Потильчак

В.І. ГуменюкО.Б. Прокопенко

А.А. ЄмецьЯ.М. Романюк

Т.Є. ЖайворонокЮ.Л. Сенін

О.А. КороткихВ.М. Сімоненко

В.В. КривенкоО.О. Терлецький

Н.П. ЛященкоІ.Б. Шицький

В.Л. МаринченкоА.Г. Ярема