РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2015Справа №910/20796/15

За позовом Запорізького державного підприємства «Радіоприлад»

до 1) Публічного акціонерного товариства «Неос Банк»,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп»

про визнання недійсним договору

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Денисюк О.С. (довіреність №10-ГП від 07.05.2013);

від відповідача-1 - не з'явився;

від відповідача-2 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

12.08.2015 позивач - Запорізьке державне підприємство «Радіоприлад» звернулося до господарського суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Неос Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» про визнання недійсним договору факторингу № 4-11/14-Ф від 28.11.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп».

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.08.2015 порушено провадження у справі № 910/20796/15 та призначено до розгляду на 01.09.2015.

Письмовим відзивом від 28.08.2015 на позовну заяву відповідач-1 просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішенням господарського суду м. Києва від 10.06.2015 у справі № 910/7579/15 було підтверджено майнові права кредитора, а саме право вимагати повернення суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та штрафних санкцій, відповідно до умов договору та розрахунку заборгованості.

31.08.2015 відповідач-2 через відділ діловодства суду подав клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку із тим, що сторони уклали угоду про передачі даного спору на вирішення третейського суду.

24.09.2015 позивач через відділ діловодства суду подав додаткові пояснення по справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.10.2015 продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 16.10.2015.

13.10.2015 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що не є стороною договору факторингу № 4-11/14-Ф від 28.11.2014, який вміщує третейську угоду сторін, у зв'язку із чим відсутні підстави для припинення провадження у справі.

Представник позивача прибув у судове засідання 16.10.2015.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом надсилання за належною юридичною адресою відповідачів ухвали господарського суду.

Розглянувши клопотання представника відповідача-1 про припинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні у зв'язку із необґрунтованістю виходячи з наступного.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та (або) фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Враховуючи положення статей 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди», третейський суд як недержавний орган за цим законом має повноваження вирішувати спори лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду, і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди.

З огляду на вказане, оскільки ЗДП «Радіоприлад» не є стороною договору факторингу № 6- 11/14-Ф від 28.11.2014, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», який вміщує третейську угоду сторін, тому підстави для припинення провадження по справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України - відсутні.

З урахуванням фактичних обставин справи суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

31.05.2007 між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (далі - АБ «АвтоЗАЗбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру», банк) та Запорізьким державним підприємством «Радіоприлад» (далі - ЗДП «Радіоприлад», позичальник) було укладено кредитний договір № 10/07, за умовами якого банк зобов'язався відкрити позичальнику кредитну лінію на поповнення обігових коштів, на виплату заробітної плати та прирівняних до неї платежів, оплати податків та зборів, оплату енергоносіїв та проведення інших витрат, що пов'язані з поточною діяльністю підприємства в сумі 20 000 000,00 грн. на період з 31.05.2007 по 27.05.2010 зі сплатою 20 % річних за строковий кредит та 25 % річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором.

19.04.2011 господарським судом Запорізької області винесено рішення у справі № 10/114/09-11/62д/10, яким частково задоволено позовну заяву ВАТ «Банк Кіпру» про розірвання кредитного договору № 10/07 від 31.05.2007, укладеного між ЗДП «Радіоприлад» та АБ «АвтоЗАЗбанк»; в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 10/07 шляхом звернення стягнення на заставлене майно провадження припинено, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що в провадженні господарського суду Запорізької області перебуває справа № 26/48/09 про визнання ЗДП «Радіоприлад» банкрутом та 17.08.2010 було затверджено реєстр кредиторів ЗДП «Радіоприлад» і визнано вимоги позивача на суму 30 500 720,71 грн., які зазначені як безспірні та включені до першої черги, оскільки забезпечені заставою нерухомого майна.

11.12.2014 ЗДП «Радіоприлад» отримало лист про зміну кредитора, заставодержателя, іпотекодержателя, згідно з яким було повідомлено, що між ПАТ «Неос Банк», який є правонаступником ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу № 4-11/14-Ф від 28.11.2014.

У відповідності до листів ПАТ «Неос Банк» відступає право вимоги ТОВ «Дата Майнінг Груп» за кредитним договором № 10/07 від 31.05.2007, договором застави майнових прав № 113/07 від 15.10.2007, договором залога майнових прав № 60/07 від 31.05.2007, договором застави № 80/08 від 31.05.2008 та іпотечним договором № 59/07 від 31.05.2007, укладеними між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», та ЗДП «Радіоприлад».

28.01.2015 листом № 131-152 ЗДП «Радіоприлад» звернулось до ТОВ «Дата Майнінг Груп» з проханням надіслати на підприємство належні докази переходу прав у зобов'язані, а також договору факторингу.

02.02.2015 ТОВ «Дата Майнінг Груп» відмовило в наданні переліку підтверджуючих документів та їх копій.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Договір може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. При цьому суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з п. 2.5. вказаної вище Постанови правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонами результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

У відповідності до п. 2.1. договору факторингу № 4-11/14-Ф від 28.11.2014, в порядку та на умовах, визначних цим договором, фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника за основним договором в розмірі та на умовах, передбачених цим договором.

Опис, характеристика та розмір прав грошової вимоги до боржника за основним договором, що відступаються відповідно до умов цього договору, зазначені в додатку № 1 до цього договору (п. 2.2. договору факторингу).

Згідно з п. 2.3. договору факторингу № 4-11/14-Ф права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання цього договору. Додаткового оформлення відступлення прав грошової вимоги не вимагається. Після переходу прав грошової вимоги до фактора, останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права грошової вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку фактора чи клієнта або підписання будь-яких документів.

За умовами п. 1.1. додатку № 1 до договору факторингу № 4-11/14-Ф від 28.11.2014, в порядку та на умовах, визначених договором факторингу відступаються права грошової вимоги за кредитним договором № 10/07 від 31.05.2007 (надалі - основний договір), укладеним між ПАТ «Неос Банк» (надалі - клієнт) та Запорізьким державним підприємством «Радіоприлад» (надалі - боржник), а саме:

1.1.1. право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 19 993 286,38 грн.;

1.1.2. право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому основним договором, нарахованих та несплачених до 10.03.2009 (включно) в сумі 5 478 305,26 грн.;

1.1.3. право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому основним договором, за період з 11.03.2009 до 28.11.2014;

1.1.4. право вимоги сплати процентів за користування кредитом та комісій, що будуть нараховані в майбутньому на підставі основного договору;

1.1.5. інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) на підставі основного договору.

Разом з тим, 19.04.2011 господарським судом Запорізької області винесено рішення у справі № 10/114/09-11/62д/10, яким частково задоволено позовну заяву ВАТ «Банк Кіпру» про розірвання кредитного договору № 10/07 від 31.05.2007, укладеного між ЗДП «Радіоприлад» та АБ «АвтоЗАЗбанк»; в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 10/07 шляхом звернення стягнення на заставлене майно провадження припинено, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що в провадженні господарського суду Запорізької області перебуває справа № 26/48/09 про визнання ЗДП «Радіоприлад» банкрутом та 17.08.2010 було затверджено реєстр кредиторів ЗДП «Радіоприлад» і визнано вимоги позивача на суму 30 500 720,71 грн., які зазначені як безспірні та включені до першої черги, оскільки забезпечені заставою нерухомого майна.

Таким чином, з дати набрання рішенням суду про стягнення законної сили розірвано кредитний договір - припинено нарахування процентів, штрафних санкцій та інші взаємні зобов'язання сторін, що виникали з кредитного договору.

Крім того вказаним рішенням не було стягнуто заборгованість за кредитним договором, оскільки 17.08.2010 було затверджено реєстр кредиторів ЗДП «Радіоприлад» і визнано вимоги ВАТ «Банк Кіпру» на суму 30 500 720,71 грн., які зазначені як безспірні та включені до першої черги

За таких обставин, договір факторингу № 4-11/14-Ф від 28.11.2014 було укладено сторонами неправомірно, оскільки він не створює правових наслідків через розірвання основного договору 19.04.2011 і припинення зобов'язань за ним, а відтак підлягає визнанню недійсними.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що предметом розгляду судом у рішенні господарського суду м. Києва від 10.06.2015 у справі № 910/7579/15 був договір факторингу № 5-11/14-Ф від 28.11.2014, в той час як у даній справі предметом розгляду є договір факторингу № 4-11/14-Ф від 28.11.2014, укладений між між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп».

Крім того, вказаним рішенням господарського суду м. Києва від 10.06.2015 у справі № 910/7579/15 визнано недійсними підпункти 1.1.3. та 1.1.4. додатку № 1 до договору факторингу № 5-11/14-Ф від 28.11.2014, укладеного між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», оскільки вони не створюють правових наслідків через розірвання основного договору і припинення зобов'язань за ним, а відтак підлягають визнанню недійсними.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір факторингу № 4-11/14-Ф від 28.11.2014, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк» (03035, м. Київ, вул. Митрополіта Василя Липківського, 45, код 1935874) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, 52, офіс 31, код 35945570), видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Неос Банк» (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, код 19358784) на користь Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» (69600, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 3, код 14313317) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, 52, офіс 31, код 35945570) на користь Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» (69600, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 3, код 14313317) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 16.10.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане - 16.10.2015

Суддя В.О. Демидов