РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015Справа №910/21209/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шаянські мінеральні води»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГМОРТРАНС 1»

про стягнення 60 753,85 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники :

позивача: не з'явилися;

відповідача: Ігнатенко Н.В. - довіреність б/н від 07.09.2015 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шаянські мінеральні води» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГМОРТРАНС 1» про стягнення 60 753,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару від позивача, згідно умов Договору поставки №20 від 01.06.2013 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 23 332,60 грн. - основного боргу, 13 677,98 грн. - пені, 4 866,52 грн. - штрафу, 17 409,98 грн. - інфляційних втрат, 1 466,77 грн. - 3% річних, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.08.2015 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 09.09.2015 року.

09.09.2015 року через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

09.09.2015 року представник позивача у судове засідання, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 09.09.2015 року представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в з задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 09.09.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шаянські мінеральні води» (далі по тексту - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГМОРТРАНС 1» (далі по тексту - покупець, відповідач) укладено Договір поставки №20 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) постачальник зобов'язується передавати, а покупець приймати та оплачувати товари народного споживання (далі - Товари), що вказуються у накладних на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 3.2.1. Договору, покупець зобов'язаний прийняти і оплатите Товар на умовах і в термін згідно даного Договору.

Обов'язок Постачальника з поставки Товару вважається виконаним з моменту передачі Товару у власність Покупця. Право власності на Товар, а також ризик випадкової загибелі Товару, переходять до Покупця в момент підписання відповідальною особою Покупця видаткової накладної (п. 5.4. Договору).

Пунктом 7.5. Договору передбачено, що факт отримання товару належним представником Покупця підтверджується належним чином оформленою сторонами видатковою, чи товарно-транспортною накладною, незалежно від наявності (відсутності) у представника Покупця довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Згідно з п. 8.3. Договору, Покупець зобов'язується оплатити кожну партію Товару на протязі 5 (п'яти) календарних днів з моменту його одержання.

Відповідно до п. 8.4. Договору, Покупець зобов'язується оплачувати товар у відповідності з обов'язковою вказівкою в призначенні платежу накладної та даного Договору.

На виконання умов договору позивачем поставлено та передано у власність, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 24 332,60 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- №14 від 06.06.2013 року на суму 6 435,00 грн. в т.ч. ПДВ;

- №52 від 18.07.2013 року на суму 14 352,60 грн. в т.ч. ПДВ;

- №86 від 30.07.2013 року на суму 3 545,00 грн. в т.ч. ПДВ;

Відповідачем частково оплачено вартість товару в розмірі 1 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач порушив взяті договірні зобов'язання і в повній мірі не розрахувався за отриманий від позивача товар та має заборгованість в розмірі 23 332,60 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2.1. Договору, асортимент ш кількість Товару у кожній конкретній партії погоджується Сторонами у Замовленні згідно Розділу 5 цього Договору та зазначаються у накладних.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що якість Товару має відповідати стандартам, технічним умовам, санітарним, гігієнічним та іншим нормам чинного законодавства, що встановлюють вимоги до якості даного виду Товару. Продавець гарантує відповідну якість Товару. Якість Товару засвідчується гігієнічним висновком та сертифікатом якості (якісним посвідченням).

Суд констатує, що в порушення умов пункту 2.2 Договору Позивач не надав відповідачу підтвердження, що поставлений Товар відповідає стандартам, технічним умовам, санітарним, гігієнічним та іншим нормам чинного законодавства, що встановлюють вимоги до якості даного виду Товару, а саме не надав гігієнічний висновок та сертифікат якості (якісне посвідчення).

Відповідачем було повернуто позивачу товар на загальну суму 23 332,60 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними на повернення постачальнику товару:

- №7 від 02.08.2013 року на суму 6 435,00 грн.;

- № 8 від 02.08.2013 року на суму 13 352,60 грн.;

- № 9 від 02.08.2013 року на суму 3 545,00 грн.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що у Відповідача відсутня прострочена заборгованість за Договором, оскільки товар за вказаним договором було повернуто Позивачу згідно накладних на повернення товару №.№. 7, 8, 9 від 02 серпня 2013 року (за виключенням 400 шт. пляшок - Вода мінеральна «Шаянська» 0.5 скл. пляшка, ціна 2.50 грн за шт. вартістю 1000 грн, які були використані Відповідачем, для проведення рекламних заходів та споживання співробітників та за які Відповідач перерахував Позивачу грошові кошти згідно банківської виписки від 20.11.2013 року), у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 13 677,98 грн. - пені, 4 866,52 грн. - штрафу, 17 409,98 грн. - інфляційних втрат, 1 466,77 грн. - 3% річних, також не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим що застосування такої міри відповідальності як стягнення пені, штрафу, 3% річних, та інфляційні втрати можлива лише при порушенні основного зобов'язання, а так як відповідачем не було порушено основне зобов'язання (оплата вартості товару), то й до нього не застосовуються вищевказані міри відповідальності.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 17.09.2015 року.