РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015Справа №910/2542/15-г

За позовомДержавного підприємства «Вугілля України»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг»
простягнення 133 241 598,80 грн.
Головуючий суддя Підченко Ю.О.

Судді Ковтун С.А.

Марченко О.В.

Представники сторін:

від позивача:Прутас В.О. - представник за довіреністю;
від відповідача:Ясиненко Д.В. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Вугілля України» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (надалі - «Товариство») про стягнення 569 592 789,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки №278/3 від 27.12.2012 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 539 001 439,30 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 7 773 035,10 грн., 3% річних у розмірі 3 239 873,94 грн. та інфляційних у розмірі 19 578 441,44 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/2542/15-г та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.02.2015 р.

В судовому засіданні 24.02.2015 р. оголошувалась перерва до 24.03.2015 р.

Розгляд справи № 910/2542/15-г призначений на 24.03.2015 р. не відбувся в зв'язку з перебуванням судді Гулевець О.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.03.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі № 910/2542/15-г на 15 днів та призначено справу до розгляду на 07.04.2015 р.

В судовому засіданні 07.04.2015 р. оголошувалась перерва до 15.04.2015 р.

14.04.2015 р. до канцелярії суду представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача основну заборгованість у розмірі 219 544 663,94 грн., пеню у розмірі 25 880 009,82 грн., інфляційні у розмірі 98 734 561,19 грн. та 3% річних у розмірі 5 265 138,68 грн., а всього - 349 424 373,63 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.04.2015 р. призначено колегіальний розгляд справи № 910/2542/15-г.

16.04.2015 р. в результаті проведення автоматизованого розподілу справи № 910/2542/15-г, вказана справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: Гулевець О.В. (головуючий), Трофименко Т.Ю., Ковтун С.А.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.04.2015 р. колегією суддів прийнято справу №910/2542/15-г до свого провадження та призначено її до розгляду на 19.05.2015 р.

В судовому засіданні 19.05.2015 р. оголошено перерву до 09.06.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.06.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі № 910/2542/15-г та відкладено її розгляд на 09.07.2015 р.

08.07.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що всупереч умовам укладеного договору позивачем не були передані відповідачу передбачені п.п. 3.1.6, 3.1.7 документи, що має наслідком ненастання строку оплати поставленої продукції.

Судове засідання 09.07.2015 р. не відбулось в зв'язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 р. №04-23/926, в зв'язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному, яка приймала участь у колегіальному розгляді справи, призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/2542/15-г з метою заміни судді, що вибув.

09.07.2015 р. в результаті повторного автоматизованого розподілу справи № 910/2542/15-г, вказана справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: Гулевець О.В. (головуючий), Ковтун С.А., Марченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2015 р. колегією суддів у складі: Гулевець О.В. (головуючий), Ковтун С.А., Марченко О.В. прийнято справу №910/2542/15-г до свого провадження та призначено її до розгляду на 29.07.2015 р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 28.07.2015 р. у зв'язку із закінченням терміну повноважень судді Гулевець О.В. було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/2542/15-г.

28.07.2015 р. в результаті повторного автоматизованого розподілу справи № 910/2542/15-г, вказана справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: Підченко Ю.О. (головуючий), Ковтун С.А., Марченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2015 р. справу прийнято до провадження колегією суддів та призначено до розгляду на 16.09.2015 р.

16.09.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про призначення у справі судової бухгалтерської експертизи.

Судом в задоволенні клопотання відповідача про проведення судової експертизи відмовлено з огляду на недоведеність відповідачем існування необхідності проведення такої експертизи, а також неможливості судом самостійно встановити існування у відповідача заборгованості за поставлений на виконання умов договору №278/3 від 27.12.2012 р. товар.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.09.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі № 910/2542/15-г на 15 днів та відкладено розгляд справи на 07.10.2015 р.

07.10.2015 р. через канцелярію суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача основну заборгованість у розмірі 3 361 889,11 грн., пеню у розмірі 25 880 009,82 грн., інфляційні у розмірі 98 734 561,19 грн. та 3% річних у розмірі 5 265 138,68 грн.

Відповідно до п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Суд відзначає, що подана позивачем заява про уточнення за своєю правовою природою є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

За змістом п. 3.10 вказаної постанови передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

З огляду на дотримання позивачем вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, подана заява про уточнення позовних вимог приймається судом для подальшого розгляду та має місце нова ціна позову.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвал суду виконав, надав пояснення по справі, проти існування заборгованості за договором №278/3 від 27.12.2012 р. не заперечував.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2012 р. між Товариством (покупець) та Підприємством (постачальник) був укладений договір поставки №278/3 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеним в цьому договорі.

Пунктом 1.2 Договору покупець приймає вугілля, оплачує його вартість на умовах, встановлених цим договором.

За змістом п.1.3 Договору загальна кількість та вартість вугілля, що підлягає поставці за цим договором встановлюється у специфікаціях до цього договору.

Згідно з п. 2.4 Договору право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання між сторонами акту приймання-передачі вугілля.

Відповідно до п. 3.1.6 Договору за виданою покупцем довіреністю, протягом 10 днів з дати поставки, але не пізніше 5 числа місяця, що слідує за місяцем поставки, постачальник зобов'язаний забезпечити проведення з вантажоотримувачами звіряння відвантаженого у місяці поставки вугілля, підписати та скріпити своєю печаткою акти звіряння вугілля по кількості та якості, скласти на їх основі відповідні акти приймання-передачі вугілля за договором і розрахунок знижок/надбавок його ціни, які разом з актами звіряння у той же термін передати покупцеві на підписання.

Пунктом 3.1.7 Договору передбачено, що разом з документами, зазначеними у п. 3.1.6 договору постачальник зобов'язаний надати покупцеві: копії посвідчень якості на поставлене вугілля; копії залізничних накладних; складені на кожну партію вугілля реєстри залізничних накладних (із вказівкою провідної плати, номерів вагонів, залізничних накладних, кількості вугілля), підписаних уповноваженими представниками постачальника та скріплених їх печатками.

За змістом п. 3.3.6 Договору покупець зобов'язаний підписати акти приймання-передачі вугілля протягом 5 робочих днів з дати отримання їх від постачальника разом з документами, зазначеними у п. 3.1.6 договору.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами були укладені додатки до Договору, якими були визначені найменування продукції, що поставляється, її кількість, вартість, а також строки поставки та оплати.

Зокрема, пунктом 5 додатку №34-1 від 27.12.2012 р. до Договору сторонами встановлено, що покупець оплачує постачальнику вугілля шляхом перерахування вартості грошових коштів в національній валюті України на умовах оплати 90% від вартості всього обсягу вугілля, що надійшло вантажоодержувачу на виконання цього додатку, визначеної за даними вантажовідправника, протягом трьох банківських днів з дати надходження вугілля вантажоодержувачу (п. 5.1). З метою здійснення остаточних розрахунків за вугілля, покупець перераховує на поточний рахунок постачальника грошові кошти у розмірі вартості фактично поставленого постачальником та прийнятого покупцем вугілля, визначеної у вантажоодержувача, з урахуванням фактично сплаченими на виконання п. 5.1 цього додатку грошових коштів, протягом трьох банківських днів з дати надання постачальником покупцю оформлених належним чином усіх необхідних документів, що зазначені у пунктах 3.1.6 та 3.1.7 договору.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято та частково оплачено вугільну продукцію, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі вугільної продукції та банківськими виписками з рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі суму 3 361 889,11 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (актами приймання-передачі вугільної продукції від 30.11.2014 р., 31.12.2014 р., 20.02.2015 р. та 26.02.2015 р.) підтверджується передача відповідачу товару згідно додатку №34-1 від 12.11.2014 р. Договору на суму 39 857 811,78 грн.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вимоги до первинного документа встановленні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», якою передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, вказаний Закон передбачає обов'язковим реквізитом первинного документа підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За таких обставин, оформлені відповідним чином акти приймання-передачі в силу приписів ст. 34 Господарського процесуального кодексу України є допустимими доказами отримання товару.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 5.2 додатку №34-1 від 27.12.2012 р. до Договору визначено, що з метою здійснення остаточних розрахунків за вугілля, покупець перераховує на поточний рахунок постачальника грошові кошти у розмірі вартості фактично поставленого постачальником та прийнятого покупцем вугілля, визначеної у вантажоодержувача, з урахуванням фактично сплаченими на виконання п. 5.1 цього додатку грошових коштів, протягом трьох банківських днів з дати надання постачальником покупцю оформлених належним чином усіх необхідних документів, що зазначені у пунктах 3.1.6 та 3.1.7 договору.

При цьому, згідно з п. 3.3.6 Договору покупець зобов'язаний підписати акти приймання-передачі вугілля протягом 5 робочих днів з дати отримання їх від постачальника разом з документами, зазначеними у п. 3.1.6 договору.

Відтак, факт підписання відповідачем актів приймання-передачі вугільної продукції свідчить про отримання ним від позивача всіх, передбачених умовами Договору, документів для проведення оплати поставленої продукції.

За таких обставин, враховуючи часткову оплату відповідачем поставленої продукції суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за поставлений товар становить 3 361 889,11 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 3 361 889,11 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 25 880 009,82 грн., 3% річних у розмірі 5 265 138,68 грн. та інфляційних у розмірі 98 734 561,19 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 01.12.2014 р. по 06.10.2015 р. (дата прийнятої судом заяви про уточнення позовних вмог).

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п. 8.2 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором. У випадках, які не врегульовані умовами цього договору, сторони керуються діючим законодавством України.

В той же час, за змістом абз. 3 п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 р. якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відтак, умовами Договору відповідальності Товариства у вигляді нарахування пені за порушення строків оплати поставленої продукції не встановлено, а чинним законодавством України не визначений розмір штрафних санкцій за порушення грошових зобов'язань за вказаними правовідносинами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погодження сторонами відповідальності покупця у вигляді сплати пені за порушення виконання ним грошового зобов'язання з оплати поставленої продукції, та його розміру.

Таким чином, підстави для стягнення пені відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних, та, враховуючи відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Підприємства в цій частині.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємства заборгованості у розмірі 3 361 889,11 грн., 3% річних у розмірі 5 265 138,68 грн. та інфляційних у розмірі 98 734 561,19 грн.

В іншій частині (пеня у розмірі 25 880 009,82 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Спільного українсько-російського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТ» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 57; ідентифікаційний код 36511938) на користь Державного підприємства «Вугілля України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 4; ідентифікаційний код 32709929) заборгованість у розмірі 3 361 889 (три мільйони триста шістдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 11 коп., 3% річних у розмірі 5 265 138 (п'ять мільйонів двісті шістдесят п'ять тисяч сто тридцять вісім) грн. 68 коп., інфляційні у розмірі 98 734 561 (дев'яносто вісім мільйонів сімсот тридцять чотири тисячі п'ятсот шістдесят одна) грн. 19 коп. та судовий збір у розмірі 58 885 (п'ятдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) грн. 40 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.10.2015 р.

Головуючий суддя Ю.О. Підченко

Судді С.А. Ковтун

О.В. Марченко