КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа№ 910/15073/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Захарчук Н.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Родич С.В. ( за довіреністю №05/15-15 від 15.05.2015 р.)

від відповідача: Жарик Б.М. ( за довіреністю б/н від 14.09.2015 р.)

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВТ ГРУП"

на рішення господарського суду м. Києва від 14.07.2015

у справі № 910/15073/15 (суддя: Ярмак О.М.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ВТ ГРУП"

про стягнення 116 782,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 116 782,82 грн. неустойки за прострочення здійснення відповідачем поставки товару по договору купівлі-продажу № 01/2712 від 27.12.2013р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.07.2015 у справі № 910/15073/15 позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ВТ ГРУП" на користь публічного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" 116 782 грн. 82 коп. неустойки.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки факт прострочення зобов'язань щодо поставки обумовленого товару встановлений та відповідачем не спростований, вимоги про стягнення неустойки на підставі п.7.2 договору підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "ВТ ГРУП" звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.07.2015 у справі № 910/15073/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, в частині стягнення 30 965,14 грн. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що у відповідності до п. 7.2. договору, нарахування штрафних санкцій, а саме неустойки за несвоєчасну поставку товару за договором, починається лише після виставлення позивачем відповідної претензії та сплачується відповідачем протягом 10 днів після виставлення такої претензії. Отже судом першої інстанції невірно визначений розмір штрафних санкцій та дати початку їх нарахування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 року було прийнято до розгляду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВТ ГРУП" та призначено справу до розгляду.

В подальшому розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 06.10.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 30 965,14 грн.

Представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27 грудня 2013 року між позивачем (покупець за договором) та відповідачем (продавець) був укладений договір купівлі-продажу № 01/2712 (а.с.16).

За умовами зазначеного договору, відповідно до якого продавець зобов'язався поставити продукцію, згідно Специфікації, (товар), а покупець - прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.(п.1.1 договору). Кількість товару, яка підлягає передачі у власність покупцю визначається Специфікаціями, які є невід'ємною частиною договору. (п.2.2 договору). Продавець здійснює поставку товару покупцю на умовах - DDP (Інкотермс-2010), товар доставляється покупцю, очищений від мита та ризиків: м.Київ, проспект Науки,3. Поставка товару здійснюється протягом 20 банківських днів з моменту виконання покупцем умов п.5.2.1 даного договору. Приймання-передача товару по кількості та якості здійснюється представниками обох сторін на складі покупця згідно наданих продавцем супровідних документів на товар. (пп.3.1-3.3 договору).

Пунктом 5.2 договору встановлено умови здійснення розрахунків: оплата вартості товару за даним договором здійснюється покупцем частинами у наступного порядку:

- Попередня оплата у розмірі 50% загальної вартості товару, вказаній у відповідній специфікації, підлягає оплаті протягом 5 банківських днів після підписання даного договору (п.5.2.1);

- Остаточний розрахунок 50% підлягає оплаті протягом 5 банківських днів з моменту отримання товару покупцем (п.5.2.2).

18.11.2014р. продавець та покупець погодили та підписали Специфікацію № 2 до договору, в якій визначили перелік товару, що поставляється та його ціну, у відповідності до п.4.1 договору, у сумі 176 943,67 грн.(а.с.21)

Як вбачається з матеріалів справи, продавець виставив покупцю для оплати рахунок-фактуру № ВТ-0000081 від 18.11.2014р. на суму 176 943,67 грн., термін поставки 20 банківських днів. На виконання умов договору, 27.11.2014р. позивач здійснив попередню оплату по договору у розмірі 88 471,83 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.(а.с.23)

Отже, у відповідності до умов п.3.2 договору, строк поставки товару по вказаній специфікації №2 до договору № 01/2712 від 27.12.2013р. настав - не пізніше 25 грудня 2014р.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язання щодо поставки оплаченого товару вчасно, позивачем була надіслано на адресу ТОВ "ВТ Груп" претензія №350 від 30.03.2015р. з вимогою здійснити поставку оплаченого товару або повернути отримані кошти у сумі 88 471,83 грн. та сплатити штрафні санкції.(а.с.26)

07.05.2015р. продавець здійснив поставку товару за видатковою накладною № РН-0000009 від 07.05.2015р. на суму 230 057,28 грн.(а.с.25)

Як вбачається з листа № 0207 від 07.05.2015р., адресованому позивачу, відповідач зазначив, що за умовами п.5.2.2 договору остаточний розрахунок за товар оплачується покупцем по комерційному курсу Євро на день оплати, загальна суму до сплати по Специфікації № 2 від 18.11.2014р. становить 7372,70 Євро, тому загальна вартість обладнання склала 230 057,28 грн.(а.с.29)

У відповідь на вказаний лист позивач листом № 522 від 14.05.2015р. та претензією № 520 від 14.05.2015р. надав відповідачу свої пояснення щодо того, що договірними відносинами сторін, у т.ч. п.5.2.2 договору, не передбачено обов'язку оплати товару за комерційним курсом Євро та звернувся із вимогою оплати суми 116 782,82 грн. неустойки за прострочення здійснення поставки товару. Вказана вимога залишена відповідачем без реагування.(а.с.30,33).

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що договором, не передбачено обов'язку оплати товару за комерційним курсом Євро, а тому просив стягнути з відповідача 116 782,82 грн. неустойки за прострочення здійснення відповідачем поставки товару по договору купівлі-продажу № 01/2712 від 27.12.2013р. за період з 26.12.2014р. по 07.05.2015р. відповідно до п.7.2 договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи належним чином доведено, а відповідачем не спростовано порушення останнього умов договору щодо невчасної поставки, оплаченого позивачем товару, тому вимоги щодо стягнення неустойки є обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов'язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов'язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі (вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 19.08.2014 № 910/14263/13).

За умовами п. 7.2 договору у разі порушення терміну поставки продавець сплачує неустойку у розмірі 0,5% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, протягом 10 календарних днів з моменту виставлення покупцем відповідної претензії, якщо сторонами не буде погоджено інше.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи належним чином доведено, а відповідачем не спростовано, факт прострочення відповідачем зобов'язань щодо поставки обумовленого договором товару в період з 25 грудня 2014 року по 07 травня 2015 року (дата передачи товару, відповідно до видаткової накладної № РН-0000009 (а.с. 25), а тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача встановленої п.7.2 договору суми 116 782,82 грн. неустойки правомірно було задоволено судом першої інстанції.

Стосовно доводів апелянта, що судом першої інстанції невірно визначений розмір штрафних санкцій та дати початку їх нарахування, колегія суддів вважає недоведеними та безпідставними, з наступних підстав.

Як вже зазначалось, на виконання умов договору, 27.11.2014р. позивач здійснив попередню оплату по договору у розмірі 88 471,83 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача

Відповідно до п.3.2 договору поставка товару здійснюється протягом 20 банківських днів з моменту виконання покупцем умов п.5.2.1 даного договору

Отже, у відповідності до умов п.3.2 договору, строк поставки товару по вказаній специфікації №2 до договору № 01/2712 від 27.12.2013р. настав - не пізніше 25 грудня 2014р. Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на підставі прострочення здійснення поставки товару продавець зобов'язаний сплатити покупцю суму неустойки, нарахованої за термін: з 26.12.2014 р. (кінцева дата поставки за договором) по 07.05.2015 рік.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 14.07.2015 року у справі № 910/15073/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВТ ГРУП" на рішення господарського суду міста Києва від 14.07.2015 року у справі № 910/15073/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 14.07.2015 року у справі № 910/15073/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15073/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко