ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2015 р.Справа № 916/3104/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Н.В. Комендатенко

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „ПриватБанк до Приватного підприємства „Віва Френдшип Корпорейшн про стягнення 19578,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства „Віва Френдшип Корпорейшн про стягнення заборгованості за договором б/н від 18.02.2014 р. в розмірі 19578,00 грн., у т.ч. 8930,99 грн. заборгованості за кредитом; 6264,21 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 4382,80 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

18.02.2014 р. Приватне підприємство „Віва Френдшип Корпорейшн приєдналось до „ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг, тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 18.02.2014 р., тим самим відповідач взяв на себе зобовязання виконувати умови договору. Так, позивач зазначає, що відповідно до договору відповідачу було відкрито поточний рахунок 3899.

Розділом 3.1.1., 3.2.2. зазначених ОСОБА_2 регламентований порядок надання кредиту за послугою „Гарантований платіж.

Наразі позивач вказує на те, що послугу Гарантований платіж ПАТ КБ „ПриватБанк надає для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом і ПАТ КБ „ПриватБанк. Послуга надається у вигляді виконання ПАТ КБ „ПриватБанк заявок на договірне списання коштів (далі „гарантований платіж або „заявка), згідно якої клієнт-платник доручає ПАТ КБ „ПриватБанк зарахувати кошти на рахунок отримувача в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надасться ПАТ КБ „ПриватБанк як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами (п. 3.1.1.73 ОСОБА_2).

Відповідно до п. 3.2.2.1. ОСОБА_2 кредит надасться в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів і винагороди. Обов'язковими реквізитами заявки на договірне списання коштів є: номер і дата заявки (присвоюються автоматично), рахунок платника, рахунок одержувача, сума платежу, призначення платежу (із зазначенням відомостей про господарський договір, на виконання оплати по якому подасться заявка), дата зарахування коштів одержувачу (дата виконання заявки), вказівки за рахунок яких коштів (власних коштів клієнта / кредитних і змішано) необхідно зарезервувати гроші для виконання гарантованого платежу (п. 3.1.1.74 ОСОБА_2). Всі зазначені реквізити вказані в виписках по рахунках.

Після отримання ПАТ КБ „ПриватБанк за допомогою системи дистанційного обслуговування Заявки (система Internet Banking Приват-24 - офіційний канал зв'язку між Банком та клієнтом відповідно до п. 1.1.1.91. ОСОБА_2), ПАТ КБ „ПриватБанк розглядає її на предмет надання або відмови у наданні Послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та/або некредитоспроможності платника (п. 3.1.1.75. ОСОБА_2).

Відповідно до п. 3.2.2.2. ОСОБА_2 клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта. Представник позивача зазначив, що винагорода за надання фінансового інструменту сплачується клієнтом в дату надання в ОСОБА_2 чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 року клієнт за користування кредитом сплачує ПАТ КБ „ПриватБанк відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 року клієнт за користування кредитом сплачує ПАТ КБ „ПриватБанк відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У разі непогашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Як вказує позивач, після укладання договору відповідач активно почав користуватись послугою Гарантований платіж, який надавався ПАТ КБ „ПриватБанк для виконання грошових зобовязань за господарськими договорами, укладеними з контрагентами, що підтверджується виписками по рахунках та розрахунком заборгованості. Так, за ствердженнями позивача, він свої зобов'язання виконав належним чином, своєчасним проведенням Гарантованих платежів, ініційованих клієнтом, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунках відкритих для обслуговування рахунку відповідача. При цьому зі змісту виписок по рахунках та розрахунку заборгованості випливає, що відповідач користувався кредитом за послугою Гарантований платіж неодноразово з наданням відповідних заявок.

Відтак, за ствердженнями позивача, прострочена заборгованість на рахунку відповідача з'явилася 27.03.2013 року і не була погашена в момент, коли відповідач не здійснив внесення чергового платежу на рахунок погашення заборгованості, тобто відповідач порушив умови договору.

Відповідно до п. 3.2.2.2 ОСОБА_2 у разі непогашенім заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56 % річних від суми заборгованості.

Відповідно до п.3.2.2.7.5. ОСОБА_2 має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування-вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі.

Так, позивач зазначає, що загальна заборгованість за послугою Гарантований платіж склала суму заборгованості за виконаними платежами, що відображено в розрахунку заборгованості та виписками по рахунках і станом на 09.06.2015 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ „ПриватБанк становить 19578,00 грн. і складається з наступного: 8930,99 грн. - заборгованість за кредитом; 6264,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4382,80 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.07.2015 р. позовну заяву ПАТ КБ „ПриватБанк прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/3104/15, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

Відповідач відзив на позов не надав, також представник відповідача у судові засідання не зявився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, вказаною в позовній заяві, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців. Проте, надіслана судом копія ухвали суду про порушення провадження у справі була повернута до суду без вручення разом з рекомендованим поштовим повідомленням, що містяться в матеріалах справи, з вказівкою, що одержувач не розшуканий. Також інші ухвали суду про розгляд справи повернуті до суду без вручення у звязку з відсутністю адресата за зазначеною адресою згідно довідки Укрпошти на поштовому конверті.

Як передбачено приписами ст. 64 ГПК України, у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Так, у пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Крім того, у пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 зазначено, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками адресат вибув, адресат відсутній і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, як зазначено в абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

18.02.2014 р. ПП „Віва Френдшип Корпорейшн було подано до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „ПриватБанк заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач приєднався до ОСОБА_2 та Правил надання банківських послуг (розміщені на сайті банку www.pb.ua) та Тарифів банку, що разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н. Своїм підписом клієнт приєднується та зобов'язується виконувати умови, викладені в ОСОБА_2 та правилах надання банківських послуг, тарифах Приватбанку - договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між Банком та Клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих угод або додаткових угод до Договору, так і шляхом обміну інформацією відносно банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.pb.ua або інший Інтернет - SMS-ресурс, зазначений банком).

Відповідно до п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що заява відповідача про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПАТ КБ "Приватбанк" від 18.02.2014, а також "ОСОБА_2 та правила надання банківських послуг" і "Тарифи Банку", розміщені в мережі Інтернет на сайті http://pb.ua (далі за текстом - ОСОБА_2), в їх сукупності визначають істотні умови договору банківського обслуговування та підтверджують факт його укладення між позивачем та відповідачем.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 1072 ЦК України та частиною 22.9 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк повинен виконати розпорядження клієнта виключно в межах залишку грошей на рахунку платника.

Разом з цим відповідно до ч. 1 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Таким чином, норми чинного законодавства надають сторонам договору банківського обслуговування можливість передбачити в ньому положення про надання банком клієнту овердрафту - короткострокового кредиту, який надається понад залишок грошових коштів на поточному рахунку клієнта в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебетування його рахунка, що має місце у спірних правовідносинах, які склались між сторонами у справі з приводу виконання укладеного між ними договору банківського обслуговування від 18.02.2014 р. Отже, таке кредитування рахунка клієнта надає останньому можливість здійснювати платежі за умови відсутності або недостатність грошових коштів на його рахунку.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що за своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір банківського обслуговування від 18.02.2014 р. є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору на умовах овердрафту.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ст. 204 Цивільного кодексу України укладений сторонами договір б/н від 18.02.2014 р., як правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами, і зобов'язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1069 ЦК України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 („Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так, судом зясовано, що на підставі заяви ПП „Віва Френдшип Корпорейшн від 18.02.2014 р. позивачем було відкрито в ПАТ КБ „ПриватБанк" поточний рахунок № 3899.

За статтею 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Розділом 3.2.3 зазначених ОСОБА_2 регламентований порядок надання кредиту за послугою "Гарантований платіж".

Відповідно до п.3.2.3.1. ОСОБА_2 за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені, в заявці на договірне списання коштів (надалі - гарантованій платіж або заявка), в обмін на зобов'язання клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим договором строки. Відновлювана кредитна лінія (далі - "кредит") надається Банком для виконання клієнтом платежів за заявками про платіж з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, яка не перевищує терміну повернення кредиту, та може бути змінена позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24"), шляхом перерахування Банком кредитних коштів на рахунок 3648, з подальшим перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувачів, рахунки яких відкриті в Банку.

Послугу "Гарантований платіж" ПАТ КБ „ПриватБанк надає за господарськими договорами з датою виконання у майбутньому, які укладаються між клієнтами ПАТ КБ „ПриватБанк, а також між клієнтом та ПАТ КБ „ПриватБанк (далі - послуга). Послуга надається ПАТ КБ „ПриватБанк як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник та отримувач платежів за господарськими договорами (п. 3.1.1.137 ОСОБА_2).

За приписами п. 3.1.1.138 ОСОБА_2 платник, у випадку необхідності отримання послуги, за допомогою системи дистанційного обслуговування шляхом заповнення усіх необхідних реквізитів, створює Заявку про платіж за формою, яка розміщена в Приват24. Заявка містить в собі реквізити платежу за господарським договором, реквізити отримувача та доручення платника на здійснення ПАТ КБ „ПриватБанк " списання грошових коштів.

Після отримання ПАТ КБ „ПриватБанк за допомогою системи дистанційного обслуговування заявки, ПАТ КБ „ПриватБанк розглядає її на предмет надання або відмови у наданні послуги, у випадку відсутності у платника власних коштів та/або некредитоспроможності платника (п. 3.1.1.139 ОСОБА_2).

При прийнятті позитивного рішення ПАТ КБ „ПриватБанк про надання послуги ПАТ КБ „ПриватБанк здійснює договірне списання наданих платником коштів, якщо надання послуги здійснюється за рахунок власних коштів платника (п. 3.1.1.140.1 ОСОБА_2) або надає платнику кредит у розмірі, передбаченому у Заявці, якщо надання послуги здійснюється за рахунок кредитних коштів (п. 3.1.1.140.2 ОСОБА_2).

Відповідно до п. 3.2.3.2 ОСОБА_2 Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці про платіж Клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання платежу, зазначеному в заявці про платіж. У період з дати виконання платежу за рахунок кредитних коштів Клієнт за користування кредитом сплачує Банку відсотки в розмірі 28% річних від суми заборгованості. У разі не погашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до ЗО днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Згідно п. 3.2.3.6 ОСОБА_2 Клієнт зобов'язується використовувати кредит на цілі і в порядку, передбаченому п. 3.2.3.1. ОСОБА_2, оплатити відсотки та винагороди за користування кредитом відповідно до п.п. 3.2.3.9, 3.2.3.10 ОСОБА_2, повернути кредит у строки, встановлені у заяві, п.п. 3.2.3.2, 3.2.3.6.16, 3.2.3.6.17, 3.2.3.7.2 ОСОБА_2.

Порядок розрахунків за Договором затверджений розділом 3.2.3.9 ОСОБА_2.

Відповідно до п. 3.2.3.9.8 ОСОБА_2 погашення кредиту, сплата відсотків за цим Договором здійснюються у валюті кредиту. Погашення винагороди, неустойки за цим Договором здійснюється в гривні згідно умов цього Договору.

Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється щодня з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати відсотків та / або за період, який починається з попередньої дати сплати відсотків до поточної дати сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (п. 3.2.3.9.10 ОСОБА_2).

18.02.2014 року на адресу ПАТ КБ „ПриватБанк надійшла у системі дистанційного обслуговування Приват24 від відповідача заявка, в якій відповідач (надалі-Клієнт) просив надати йому можливість в користуванні послугою щодо овердрафтового обслуговування свого розрахункового рахунку № 2600** згідно умов п. 3.2.2. Кредит за послугою "Гарантовані платежі", що регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua.

18.02.2014 року ПАТ КБ „ПриватБанк на підставі вищевказаної заявки, що надійшла від відповідача у системі дистанційного обслуговування Приват24 надав можливість в користуванні послугою щодо овердрафтового обслуговування свого розрахункового рахунку № 2600** згідно умов п. 3.2.2. Кредит за послугою "Гарантовані платежі", після чого в програмному комплексі банку "Промінь" у зв'язку з наданням відповідачу можливості в користуванні вищевказаною послугою було згенеровано реквізити договору, а саме договір б/н від 18.02.2014 року.

З 24 лютого 2014 року відповідач почав користуватись послугою ПАТ КБ „ПриватБанк кредит за послугою "Гарантований платіж", який надавався ПАТ КБ „ПриватБанк для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, укладеними з контрагентами, а відповідні операції з приводу отримання та погашення відповідачем отриманих від ПАТ КБ „ПриватБанк кредитних коштів відображались як фінансові операції за зобов'язаннями за договором б/н від 18.02.2014 року, що підтверджується виписками по рахунках та розрахунком заборгованості, що надані позивачем до суду.

Отже, як свідчать матеріали справи, ПАТ КБ „ПриватБанк свої зобов'язання за договором б/н від 18.02.2014 року виконав в повному обсязі, оскільки ПАТ КБ „ПриватБанк систематично надавав відповідачу в період з 24.02.2014 року по 11.03.2014 року кредитні кошти для виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за господарськими договорами, укладеними з контрагентами.

Проте, як зясовано судом та не спростовано відповідачем, останній прийняті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом не виконав, отримані кредитні кошти в обумовлені строки за вказаним договором не повернув та не сплатив відсотки за користування наданим кредитом, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09.06.2015 року відповідач має непогашену заборгованість перед ПАТ КБ „ПриватБанк за договором б/н від 18.02.2014 року в розмірі 8930,99 грн. по кредиту та 6264,21 грн. по процентам за користування кредитом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Поряд з цим за положеннями ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 198 ГК України встановлено, що відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

В п. 3.2.3.2 ОСОБА_2 встановлено, що у разі не погашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Як вказує позивач, всупереч вимогам законодавства відповідач не здійснив погашення отриманого кредиту у повному обсязі, що за таких обставин є порушенням п. 3.2.3.2 ОСОБА_2, яке призвело до обґрунтованого в подальшому при користуванні кредитними коштами нарахування банком згідно п. 3.2.3.2 ОСОБА_2, з 24.02.2014 року по 09.06.2015 року відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 28% та 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості, у зв'язку з чим заборгованість відповідача по відсоткам за користування кредитом перед ПАТ КБ „ПриватБанк станом на 09.06.2015 року склала 6264,21 грн.

Відповідно до п.3.2.2.7.5. ОСОБА_2 має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування-вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі.

Несплатою позивачу отриманих кредитних коштів за вищевказаним договором, а також нарахованих процентів за користування кредитним коштами відповідач порушив умови цього договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. В свою чергу вказані обставини є підставою для стягнення суми заборгованості у судовому порядку.

При цьому слід зазначити, що розмір вказаної суми заборгованості відповідач не оспорив, докази її погашення в матеріалах справи відсутні. Так, частиною другою статті 22 ГПК України передбачено, що сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання тощо; обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч. 2 ст. 43 ГПК України), якими в силу ст. 32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, в підтвердження зазначеної заборгованості позивачем надано виписки по рахунках та обґрунтований розрахунок заборгованості за договором б/н від 18.02.2014 року станом на 09.06.2015 року.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 18.02.2014 р., що складає згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 09.06.2015 р. 8930,99 грн. по кредиту та 6264,21 грн. по процентам за користування кредитом.

Щодо вимог позивача про стягнення нарахованої пені слід зазначити наступне.

Згідно умов вказаного договору відповідач зобов'язався сплачувати нараховані відсотки, здійснити погашення кредиту, проте порушив вказані умови.

Ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Також порушення зобов'язань згідно приписів ч. 2 ст. 193 ГК України є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ст. 230 ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до положень частини 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Разом з тим частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Також відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

В п. 3.2.2.10.1. ОСОБА_2 передбачено, що у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.2.6.2, 3.2.2.9.1 -3.2.2.9.3 цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.2.2, 3.2.2.6.3, 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2 цього договору, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4-3.2.2.9.6 цього договору , клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А у випадку реалізації Банком права, передбаченого п. 3.2.2.2 цього договору, клієнт сплачує Банку пеню в розмірі , зазначеному в заявці, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Разом з тим в п. 3.2.2.10.4 ОСОБА_2 передбачено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2.10.1 - 3.2.2.10.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої договірні зобов'язання в частині повноти та своєчасності сплати кредиту і відсотків, а з 30.07.2014 року відповідач всупереч п.п. 3.2.2.6.2.-3.2.2.6.3, 3.18.4.4. ОСОБА_2 припинив виконувати належним чином свої договірні зобов'язання щодо погашення процентів та повернення кредиту. У зв'язку з цим Банком згідно з п. 3.2.2.10.1 ОСОБА_2 нараховувалась відповідачу пеня на суму загальної заборгованості за кожний день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період її нарахування за кожний день прострочки відповідного платежу, яка за весь період прострочення склала 4382,80 грн., розрахунок якої міститься в наданому позивачем до суду розрахунку заборгованості станом на 09.06.2015 р. Так, відповідно до Постанови НБУ від 15 липня 2014 року № 417 облікова ставка НБУ з 17.07.2014 року встановлена на рівні 12.5%, а отже ставка пені, яка підлягає застосуванню в період з 30.07.2014 року дорівнює 12.5*2/360днів у році=0,06944% на день, з 13 листопада 2014 року - вже 0,07778% на день, а з 07 лютого - 0,10833% на день, з 05 березня 2015 року вже 0,1666% на день.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачем, який є позичальником, не були своєчасно виконані зобовязання за договором б/н від 18.02.2014 р., на думку суду, позивачем правомірно нараховано пеню на прострочену суму боргу в розмірі 4382,80 грн. понад шестимісячний строк згідно п. 3.2.2.10.4 ОСОБА_2, що узгоджується з вимогами приписів ч. 2 ст. 193, ст. 230 та ч. 6 ст. 232 ГК України та ч. 1 ст. 549, ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „ПриватБанк цілком обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у звязку з чим підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „ПриватБанк до Приватного підприємства „Віва Френдшип Корпорейшн про стягнення 19578,00 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Приватного підприємства „Віва Френдшип Корпорейшн (65005, м. Одеса, вул. Дальницька, буд. 50/3, кімната 204; ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „ПриватБанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; ) заборгованість за договором б/н від 18.02.2014 року в розмірі 19578/девятнадцять тисяч пятсот сімдесят вісім/грн.00 коп., у тому числі: 8930/вісім тисяч девятсот тридцять/ грн. 99 коп. заборгованості за кредитом, 6264/шість тисяч двісті шістдесят чотири/грн. 21 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4382/чотири тисячі триста вісімдесят дві/грн. 80 коп. пені, витрати по сплаті судового збору в сумі 1827/одна тисяча вісімсот двадцять сім/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 15 жовтня 2015 р.

Суддя В.С. Петров