ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"12" жовтня 2015 р. Справа № 911/3484/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будконтракт», Бровари

про стягнення 44 963 337,84 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 предст. дов. №397 від 01.10.2015;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будконтракт» (відповідач) про стягнення 44 963 337,84 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на та що, відповідач не виконав свої зобовязання за кредитним договором №5757-20/8-1, а саме у визначені договором строки не сплатив відсотків за користування кредитом, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 41 738 819,57 грн. основного боргу, 3 051 571,42 грн. відсотків за користування кредитом та 172 946, 85 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.08.2015 у справі №911/3484/15 порушено провадження та призначено до розгляду на 07.09.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2015 розгляд справи було відкладено на 12.10.2015 року.

В судове засідання 12.10.2015 року відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника, хоча про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 370, витребувані документи, в тому числі, відзив на позов, не надав, обґрунтованого клопотання про відкладення до суду не надсилав.

З даного приводу суд зазначає, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, 12.10.2015 у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд,

встановив:

14.02.2008 року Між Акціонерним банком «Київська Русь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будконтракт» (Позичальник) було укладено кредитний договір №5757-20/8-1 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит в грошовій формі на наступних умовах:

ліміт кредитної лінії - 10 000 000, 00 гривень;

плата за користування кредитом: 18% річних;

кінцевий термін повернення Кредиту - 13 лютого 2009 року;

фіксована плата за надання кредиту: 10 000,00 гривень (п. 1.1. Кредитного договору).

Згідно п. 4.1. Кредитного договору, Позичальник зобовязаний повернути Банку отриманий кредит в повному обсязі, в строк та у порядку, встановлених Кредитним договором.

Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору, Позичальник зобовязаний сплатити Банку плату за користування кредитом та фіксовану плату за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені Кредитним договором.

Початком нарахування плати за користування кредитом є дата списання коштів, вказаних в п. 1.1. Кредитного договору або її частини з позичкового рахунку (п. 7.1. Кредитного договору).

Плата за користування кредитом нараховується щомісячно з 25-го числа по останній робочий день місяця включно з 01-го числа по 30 (31)е число поточного місяця, виходячи з календарної кількості днів і суми отриманих коштів (п. 7.2. Кредитного договору).

Пунктом 8.1. Кредитного договору передбачено, що перерахування Банку плати за користування кредитом у розмірі, встановленому в п. 1.1 Кредитного договору, здійснюється щомісячно в строк до 25 числа по останній робочий день поточного місяця за винятком останнього дня місяця сума нарахованих процентів сплачуються разом з основною сумою.

Відповідно до п. 10.1. Кредитного договору, цей договір вступає в дію з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Позивачем та відповідачем, шляхом підписання договорів від 01.08.2008 р., від 30.12.2008р., від 30.01.2009 р., від 12.02.2009 р., від 27.03.2009 р., від 10.02.2010 р., від 29.10.2010 р., від 01.12.2010 р., від 10.02.2011 р., від 14.10.2011 р., від 15.12.2011 р. та 16.12.2011р. було внесено зміни до кредитного договору щодо розміру процентної ставки за користування кредитом, кінцевої дати повернення кредиту, термінів сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до даних Договорів про внесення змін, сторонами встановлено суму кредиту 41 740 000,00 гривень, плату за користування кредитом: 0,2% річних та кінцевий термін повернення Кредиту 14 грудня 2016 року;

Суд встановив, що позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав надавши відповідачу суму кредитних коштів, що підтверджується виписками по особовим рахункам відповідача, наявними у матеріалах справи, а відповідач, у свою чергу зобовязання за Договором виконував неналежним чином, а саме з грудня 2011 року не здійснював погашення відсотків за користування кредитом.

25.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою достроково сплатити суми кредиту у тридцятиденний строк з дати надсилання даної вимоги.

Як вбачається з копії повідомлення про вручення поштового відправлення №958, зазначену вимогу було отримано відповідачем 01.07.2015 року, однак повернення кредитних коштів станом на 07.08.2015 року відповідачем не було здійснено.

З огляду на вказані обставини, керуючись 4.4. Договору, відповідно до якого, Позичальник зобовязаний повністю повернути кредит та сплатити плату за надання кредиту незалежно від настання строку виконання зобовязань у випадках, зокрема, не сплати фіксованої плати за надання кредиту (в т.ч. неналежної сплати), позивач звернувся до суду з вимогою достроково стягнути з відповідача 41 738 819,57 грн. тіла кредиту та 3 051 571,42 грн. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом, яка утворилась за відповідачем станом на серпень 2015 року.

Проаналізувавши вищевказаний пункт договору, суд прийшов до висновку, що сторонами було передбачено право банку, у випадку неналежного виконання умов договору Позичальником, достроково вимагати повернення суми кредиту.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 цього ж кодексу передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач у судові засідання не зявився, відзив на позов, контррозрахунок заборгованості або докази внесення коштів на відсотків за користування кредитом за кредитним договором № №5757-20/8-1 суду не надав.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за неповернутим кредитом у сумі 41 738 819,57 грн. підлягають задоволенню.

Також позов ПАТ «Банк «Київська Русь» містить вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом.

Розмір неоплачених відсотків, визначений банком, становить 3 051 571,42 грн. за період з 01.12.2011 р. до 05.08.2015 р., є обґрунтованим, у звязку з чим відсотки за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача в заявленій позивачем сумі.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 172 946,85 грн. пені, нарахованої за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом.

Згідно з п. 9.2. Кредитного договору, у разі несвоєчасної (неналежної) сплати плати за користування кредитом, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З розрахунку пені вбачається, що позивач нараховував 172 946,85 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за наступні періоди: з 05.08.2014 року по 31.01.2015 року на 211012,92 грн. заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків, з 01.10.2014 по 31.03.2015 року на 213331,74 грн. заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків, з 01.01.2015 по 30.06.2015 року на 213331,74 грн. заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків, з 01.04.2015 по 05.08.2015 року на 208694,09 грн. заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків та з 01.07.2015 по 05.08.2015 на 211012,92 грн. заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що вказаний розрахунок є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам справи, у звязку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 172 946,85 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.07.2015 року № 138, якими вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» та призначити уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь».

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з позовом до суду), уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, повязаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з позовом до суду), за подання до господарського суду з позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет» від 28.12.2014 № 80-VIII визначено, що станом на 01.01.2015 року мінімальна заробітна плата становила 1218, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення 44 963 337,84 грн., тобто за розгляд даного спору мав бути сплачений судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

Враховуючи, що відповідач не звільнений від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача та стягуються в дохід Державного бюджету України.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будконтракт» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Шевченка, 27, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11а, ) 41 738 819 (сорок один мільйон сімсот тридцять вісім тисяч вісімсот девятнадцять) грн. 57 коп. заборгованості зі сплати кредиту, 3 051 571 (три мільйони пятдесят одну тисячу пятсот сімдесят одну) грн. 42 коп. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та 172 946 (сто сімдесят дві тисячі девятсот сорок шість) грн. 85 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будконтракт» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Шевченка, 27, ) в дохід Державного бюджету України 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 22.10.2015р.

Суддя О.В. Щоткін