ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 р. Справа №917/1783/15

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське", вул.Київська, 1, с.Комиші, Охтирський район, Сумська область,42721

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька,47, м.Гадяч, Полтавська область,37300

про стягнення 1582156,57грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: не з"явивсяч

від відповідача: ОСОБА_1, дор. № 9 від 03.01.2015р.

У судовому засіданні 13.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки молока №14-К від 03.09.2014р у розмірі 1 582 156,57грн., у т.ч. 1 145 798,57грн. - сума основного боргу, 141 055,00грн. - інфляційні нарахування 295303,00грн. -пеня.

Позивач через канцелярію суду надав заяви про зменшення позовних вимог (вх. 14884 від 13.10.2015 р.), а саме просить суд стягнути з відповідача 150 000,00 грн. - пені.

Відповідно до постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

З урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, судом розглядаються вимоги про стягнення 150 000,00грн. - пені.

Відповідачем через канцелярію суду подано заяву ( вх. № 14885 від 13.10.2015р.) відповідно до якої, відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення 150.000,00грн. пені, а також судовий збір у розмірі 31643,13грн.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між приватним сільськогосподарським підприємством "Комишанське" (Постачальник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (Покупець, відповідач) було укладено договір на поставку молока №14-К від 03 вересня 2014 року (Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору у порядку та на умовах визначених цим Договором, Постачальник зобов"язується систематично передавати у власність Покупця молоко коров"яче незбиране ДСТУ 3662-97 (молоко), а Покупець зобов"язується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим Договором.

Кількість молока зазначається у Спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС) затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України №176 від 01.07.2002 року (товарна накладна), ціна - у Протоколах погодження цін (Додаток №1), які після погодження (в порядку передбаченому цим Договором), належного оформлення та підписання Сторонами, є невід"ємною частиною цього Договору.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що Покупець (Відповідач) здійснює оплату за об'єм молока поставленого Постачальником Покупцю протягом 7 (семи) календарних днів у найближчий банківський день наступним за останнім днем поставки, у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника (Позивача).

Відповідно до п.п. 5.5. Договору № 14-К Загальна сума Договору складається із сумарної вартості молока переданого у власність Покупцю, згідно накладних, оформлених сторонами протягом строку дії даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання своїх зобов'язань позивач починаючи з вересня 2014 по червень 2015 p.p.. поставив молоко відповідачеві на загальну суму 4 695 798,59 грн. (чотири мільйони шістсот дев'яносто п'ять тисяч сімсот дев'яносто вісім гривень 59 коп.), що підтверджуються накладними та приймальними квитанціями.

В свою чергу, відповідач здійснив тільки часткову оплату поставленого молока у розмірі 3 550 000,00 грн. (три мільйони п'ятсот п'ятдесят тисяч гривень 28 копійок), станом на момент подачі позовної заяви заборгованість відповідача становила 1 145 798, 57 грн. (один мільйон сто сорок п'ять тисяч сімсот дев'яносто вісім гривень 57 копійок).

Станом на момент прийняття рішення, позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1 145 798,57грн.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга статті 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6.4. Договору .N4 4-K встановлено, за прострочення оплати молока Постачальник мас право вимагати від Покупця сплати пені розмір подвійної облікової ставки ПБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 150.000,00грн.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст..78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Як вбачається з вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 150 000,00грн. позивачем обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на відповідача у повному розмірі.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька,47, м.Гадяч, Полтавська область,37300 (ідент.код 33460268, р/р 200 в АТ "УкрСиббанк", м.Полтава, МФО 351005) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське", вул.Київська, 1, с.Комиші, Охтирський район, Сумська область,42721 (ідент.код 30794436, р/р 5 в ПАТ "Райффайзен ОСОБА_2", м.Київ, МФО 380805) суму пені у розмірі 150 000,00грн., а також судовий бір у розмірі 31 643,13грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено: 15.10.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.