КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. Справа№ 910/15577/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Баранов В.С., дов. від 05.02.2015 №02-36/399,

від відповідача 1 не з'явився,

від відповідача 2 не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2015

у справі №910/15577/15 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг»

2. Приватного акціонерного товариства «Атолл Холдінг»

про визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору та визнання права вимоги за договором поруки,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг» (далі - відповідача 1) та Приватного акціонерного товариства «Атолл Холдінг» (далі - відповідача 2) про визнання недійсною додаткової угоди від 29.07.2011 №21 до кредитного договору від 27.03.2008 №101-СВ та визнання права вимоги за договором поруки від 27.03.2008 №101-CB/SUR.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 матеріали справи №910/15577/15 направлено за підсудністю до Господарського суду Хмельницької області.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 скасувати, матеріали справи №910/15577/15 передати до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду спору по суті. Апеляційна скарга мотивована тим, що майнових вимог, у тому числі про застосування наслідків недійсності правочину, до відповідачів не заявлено, а тому посилання на ч.10 ст.16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на думку апелянта, є безпідставним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 28.09.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 14.09.2015) позивачу - відповідачу 1 та відповідачу 2 - 18.09.2015, долучені до матеріалів справи.

28.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги та відкладення її розгляду на іншу дату.

28.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник відповідача 2 подав відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд апеляційної скарги відкладено на 12.10.2015.

У судовому засіданні 12.10.2015 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 скасувати, матеріали справи №910/15577/15 передати до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду спору по суті.

Враховуючи, що відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги позивача, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без їх участі, з метою дотримання вимог ст. 102 ГПК України, на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати недійсною додаткову угоду від 29.07.2011 №21, укладену між Публічним акціонерним товариством «УніКредит Банк» (правонаступником якого є позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг», відповідно до якої було скорочено термін повернення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2013 Господарським судом Хмельницької області порушено провадження у справі № 924/1282/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг».

Пунктом 7 частини 1 статті 12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з частиною 9 статті 16 ГПК України до виключної підсудності суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, віднесено розгляд справ у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 ГПК України.

Частиною 4 статті 10 Закону про банкрутство, в редакції Закону України від 22.12.2011 №4212-VI , передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Отже, з врахуванням змін до ГПК України, внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 №4212-VI, що набрав чинності 19.01.2013, місцевим господарським судом правильно встановлено, що спір про визнання недійсним будь-якого правочину належить до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.07.2015 у справі № 910/446/15-г.

Відтак, у межах провадження у справі про банкрутство підлягають розгляду спори про визнання недійсними правочинів боржника, незалежно від правових підстав для визнання їх недійсними (цивільно-правові чи передбачені законом про банкрутство), оскільки такі правочини безпосередньо пов'язані з провадженням у справі про банкрутство (формування ліквідаційної маси боржника, розгляд кредиторських вимог боржника та формування його пасиву у реєстрі кредиторів) та в силу імперативних приписів процесуального закону.

Обґрунтовуючи позов, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» посилається на те, що внаслідок укладення спірного правочину порушуються майнові інтереси позивача, оскільки зменшення строку дії кредиту, яке було погоджено додатковою угодою від 29.07.2011 №21, впливає на обсяг отриманих процентів за користування наданими кредитними коштами на умовах кредитного договору від 27.03.2008 №101-СВ.

Тобто, в даному випадку має місце порушення, на думку позивача, його майнових інтересів як кредитора відповідача 1, на захист яких було подано позов.

Враховуючи зазначене вище, а також те, що вимога позивача про визнання права за договором поруки від 27.03.2008 №101- CB/SUR є похідною від вимоги про визнання недійсною з моменту укладення додаткової угоди від 29.07.2011 №21 до кредитного договору, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність направлення справи №910/15577/15 за виключною підсудністю до Господарського суду Хмельницької області.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 у даній справі, оскільки вона відповідає нормам процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 у справі №910/15577/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/2375/15 направити Господарському суду Хмельницької області (29005, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1).

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій