ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2015 р.Справа № 916/3383/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України", (м.Іллічівськ)

до відповідача Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт" (м. Іллічівськ)

про стягнення 161065,72грн. інфляційних та 11424,13грн. 3% річних

За участю:

представника позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

представник відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України", м. Іллічівськ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт" м. Іллічівськ про стягнення 161065,72грн. інфляційних та 11424,13грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем договору майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 111-П-ІЛФ-13 від 30.08.2013р., встановлення пунктом 2.3 договору обовязку відповідача щодо щомісячної оплати сервітуту, виставлення позивачем рахунків для оплати на суму 353160,08 грн., стягнення з відповідача вказаної суми рішенням господарського суду Одеської області по справі № 916/946/14.

Вказує на ст.625 Цивільного Кодексу України як на підставу для стягнення інфляційних сум та 3% річних за весь час прострочки.

Відповідач вимоги позивача не визнав, посилаючись на необхідність припинення провадження по справі відповідно до ч.1 п.2 ст.80 ГПК України, оскільки вже існує рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Вважає, що таким рішенням є рішення господарського суду Одеської області від 30.04.2015 р. по справі № 916/946/14.

Також посилається на ст.62 ГПК України як на підставу для відмові и прийнятті позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи, та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами по справі був підписаний договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 111-П-ІЛФ-13 від 30.08.2013 р.

Питання щодо наявності та стягнення заборгованості за вказаним договором було предметом судового розгляду по справі № 916/946/14.

Так, рішенням господарського суду Одеської області від 07.07.2014 р. по справі № 916/946/14 з Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт" на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівськом філії стягнуто 353160,08 грн. заборгованості.

Вказане рішення суду було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2014 р., але було скасоване з направленням на новий розгляд постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014 р.

При цьому 12.10.2012 р. з відповідача на користь позивача на виконання рішення суду було фактично стягнуто 353160,08 грн.

За заявою про поворот виконання рішення суду, з позивача на користь відповідача 06.03.2015 було стягнуто вказані 353160,08 грн.

Цей період позивачем виключено з періоду розрахунку щодо стягнення інфляційних та 3% річних.

За результатами нового розгляду, рішенням господарського суду Одеської області від 10.03.2015 р. позовні вимоги були повністю задоволені та 02.06.2015 р. з відповідача на користь позивача було стягнуто 353160,08 грн. заборгованості.

Рішення залишено без змін постановами апеляційної та касаційної інстанцій.

Вказаним рішенням встановлено наступне:

"Як вбачається з умов Договору майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 650-0/111-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 р., плата за сервітут на причал № 18 за період дії договору складає 353160,08 грн. з ПДВ. Оплата сервітуту здійснюється Сервітуарієм щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку Власника. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці (п.2.2, 2.3.Договору).

За умовами п.3.2 Договору Сервітуарій зобов'язаний в т.ч. своєчасно та на умовах цього договору вносити плату за сервітут за весь час фактичного користування причалом . Власник має право отримувати плату за сервітут, розраховану відповідно до розділу 2 цього договору (п.3.3. Договору)."

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального Кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.2.3 договору сторони встановили строк оплата сервітуту відповідачем щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним. Також сторони визначили, що сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п.2 ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, враховуючи встановлені договором строки оплати, невиконання відповідачем свого обовязку щодо здійснення сплати, виставлення позивачем рахунків, суд дійшов до висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача про стягнення 161065,72 грн. інфляційних та 11424,13 грн. 3% річних.

При цьому позивачем не включено до періоду прострочки період з 12.10.2012 р. по 06.03.2015 р., коли фактично грошові кошти знаходились у нього внаслідок виконання рішення суду аж до моменту їх зворотного стягнення 06.03.2015 р. внаслідок повороту виконання рішення суду.

Доводи відповідача щодо необхідності припинення провадження по справі по ч.1 п.2 ст.80 ГПК України, оскільки вже існує рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, суд вважає безпідставними.

Так, під час розгляду справи № 916/946/14 вирішувався спір щодо основного боргу по оплаті сервітуту, тоді як по даній справі позивачем заявлені вимоги про стягнення інфляційних сум та 3% річних, як це передбачено ст.625 Цивільного Кодексу України. Таким чином, хоча суб'єктний склад учасників по справах і співпадає, але предмет спору та підстави для стягнення є різними.

Безпідставними є також доводи відповідача про те, що позивач повинен був заявити свої вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних саме під час розгляду справи № 916/946/14 і не зробивши це втратив право стягнення цих сум в подальшому. Діюче процесуально законодавство таких обмежень не містить і надає можливість позивачеві заявляти вимоги про стягнення передбаченихст.625 Цивільного Кодексу України сум як під час стягнення основного боргу так і шляхом подачі окремого позову.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального Кодексу України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.625,629 Цивільного Кодексу України, ст.ст.33,35,36,43,49,82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівськом філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України", (м. Іллічівськ) до Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт" (м. Іллічівськ) про стягнення 161065,72 грн. інфляційних та 11424,13 грн. 3% річних - задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт" (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, код ЄДРПОУ філії 38728418) 161065/сто шістдесят одну тисячу шістдесят пять/ грн. 72 коп. інфляційних та 11424/одинадцять тисяч чотириста двадцять чотири/грн. 13 коп. 3% річних, 3449/три тисячі чотириста сорок девять/ грн. витрат зі сплати судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 09.10.2015 року.

Повний текст рішення складено 15 жовтня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков