ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 р. Справа № 923/1611/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 158912,90 грн,

за участі представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 158912,90 грн, з яких: 145000 грн основної заборгованості, 10130,14 грн процентів за користування чужими коштами та 3782,76 грн інфляційних. Безпосередньо позовні вимоги ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної передачі придбаного ним товару за договором купівлі-продажу від 09.04.2015, у зв'язку з чим він змушений відмовитися від отримання майна та зажадав повернення сплаченої суми попередньої оплати.

Ухвалою суду від 14.09.2015 порушене провадження у даній справі та її розгляд призначений на 29.09.2015 із зобов'язанням сторін з'явитися в судове засідання, а відповідача крім цього - надати відзив на позов. Проте, відповідач вимоги суду не виконав, відзиву не надав, та в судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином був повідомлений про місце і час судового розгляду.

У зв'язку з неявкою сторін розгляд справи був відкладений до 13 жовтня, але сторони вдруге в судове засідання своїх представників не направили, а тому розгляд справи проведено без їх участі.

Крім викладеного судом встановлено, що 9 квітня 2015 року між сторонами укладено усний договір купівлі-продажу, підтвердженням чому є рахунок-фактура № 22 від 09.04.2015 на оплату ємності біметалевої (залізнична цистерна), об'ємом 54 м куб., вартістю 145000 грн, а також платіжні доручення № 841 від 14.04.2015 на суму 72500 грн та № 862 від 23.04.2015 на суму 72500 грн, в яких призначенням платежу та перерахування коштів відповідачу зазначено про плату за ємність біметалеву згідно рахунку № 22 від 09.04.2015.

Таким чином, на виконання умов договору позивачем здійснено передоплату 145000 грн відповідно названими платіжними дорученнями.

Не дивлячись на умови договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим позивач 12 травня 2015 року надіслав на його адресу претензією з вимогою про передачу обумовленого товару або повернення грошових коштів, яка залишена останнім без реагування.

Аналіз правовідносин, які існували між сторонами свідчить, що за своєю юридичною природою між ними укладено договір купівлі-продажу, згідно до приписів статті 655 Цивільного кодексу України за яким продавець передає або зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а останній приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, за наслідками укладення договору купівлі-продажу (з моменту його укладення) у відповідача виник обов'язок передати товар, а у позивача відповідно - сплатити за нього обумовлену вартість. Такий висновок також узгоджується з пунктом 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Згідно із частиною 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав його у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В даному випадку позивач скористався своїм правом щодо повернення суми попередньої оплати, що узгоджується з наведеним правом.

Несвоєчасна сплата суми попередньої оплати за договором є порушенням взятих відповідачем на себе зобов'язань та положень частини 7 статті 193 Господарського кодексу України, згідно до яких одностороння відмова від виконання умов договору не допускається, а тому позивні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Через несвоєчасне виконання зобов'язань за договором позивачем нараховані відповідачу проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 10130,14 грн за період з 24.04.2015 по 17.07.2015, у зв'язку з чим суд зазначає наступне.

Вирішуючи спір в цій частині суд зазначає, що частиною 3 статті 693 та статтею 536 ЦК України передбачено право нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами на суму попередньої оплати від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного його передання або повернення суми попередньої оплати. Проте, як зазначено в частині 2 статті 536 названого, Кодексу розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В даному випадку сторонами не укладався письмовий договір, а наявний усний правочин не обумовлював розмір процентів за користування грошовими коштами, у зв'язку з чим суд констатує про відсутність договірного розміру процентів.

При цьому посилання позивача на положення частини 6 статті 231 Господарського кодексу України щодо встановленого законом розміру таких процентів до уваги судом не приймаються, оскільки названою нормою врегульовано розмір штрафних санкцій за невиконання грошових зобов'язань, до яких проценти за користування чужими грошовими коштами не відносяться за своєю юридичною природою. Зокрема, штрафними санкціями за частиною 1 статті 230 ГК України є штраф та пеня.

За таких обставин нарахування суми процентів є неправомірним, а тому позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Позивачем також нараховані до сплати відповідачу 3782,76 грн інфляційних за період з 24.04.2015 по 17.07.2015, у зв'язку з чим суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошових зобов'язань. Зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

В даному випадку зобов'язанням відповідача за договором купівлі-продажу є передача товару, що не є тотожнім із грошовим зобов'язанням, а обов'язок повернення суми попередньої оплати за статтею 693 ЦК України не є грошовим зобов'язанням за укладеним правочином.

Такий висновок також узгоджується з пунктом 5.2. названої вище постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14.

У зв'язку із зазначеним позовні вимоги в частині стягнення інфляційних є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи правомірність позовних вимог лише в частині, судовий збір відноситься на відповідача пропорційно задоволеним вимогам (91,24%), а саме в розмірі 1449,92 грн.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 44, 49, 80, 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (адреса: 73000 АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) - 145000 грн основної заборгованості та 1449,92 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення підписане - 15 жовтня 2015 року

Суддя М.К. Закурін