КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. Справа№ 910/16249/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Корсакової Г.В.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Білинова А.В,, дов. 01/123-56 від 02.01.2015р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та

Кредит" в особі філії „Центральне регіональне

управління" Публічного акціонерного товариства „Банк

„Фінанси та кредит"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.08.2015 р.

у справі № 910/16249/15 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю страхової

компанії "Альфа-Гарант"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та

Кредит"

про стягнення 1 431 250,14 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - Банк): 907 989,04 грн. заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору банківського вкладу "Оптимістичний" від 17.01.2014 № 1293-11 (далі - Договір); 326 264,79 грн. втрат від інфляції; 186 324,33 грн. пені; 10 671,98 грн. 3% річних, а всього 1 431 250,14 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.08.2015р. у справі № 910/16249/15 позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" 907 989 (дев'ятсот сім тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 04 коп. боргу та відсотків з депозиту; 10 671 (десять тисяч шістсот сімдесят одну) грн. 98 коп. 3% річних; 326 264 (триста двадцять шість тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 79 коп. втрат від інфляції; 186 324 (сто вісімдесят шість тисяч триста двадцять чотири) грн. 33 коп. пені та 28 625 (двадцять вісім тисяч шістсот двадцять п'ять) грн. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії „Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та кредит" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 04.08.2015р. у справі № 910/16249/15 в частині стягнення з банку річних у розмірі 10 671,98 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" у справі № 910/16249/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2015р. у справі № 910/16249/15 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії „Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та кредит" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 24.09.2015р.

23.09.2015р.через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника апелянта надійшли пояснення до апеляційної скарги.

23.09.2015р.через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 04.08.2015р. у справі № 910/16249/15 залишити без змін.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2015 р. у справі № 910/16249/15 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2015р. у справі № 910/16249/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а скасувати рішення Господарського суду м. Києва 04.08.2015р. у справі № 910/16249/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

27.01.2011 Банком і Товариством (клієнт) укладено Договір, за умовами якого:

- клієнт надає Банку суму грошових коштів (далі - вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї відповідно до умов Договору (пункт 1.1 Договору);

- вклад складається з вкладних траншів, що розміщені клієнтом згідно з умовами Договору. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених Договором та додатками, укладеними в рамках Договору і які є його невід'ємною частиною (пункт 1.2 Договору);

- Договір діє до 26.01.2012. Внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії Договору (пункт 1.4 Договору);

- на суму вкладу в розрізі вкладних траншів Банк нараховує проценти, розмір яких обумовлюється сторонами в додатках, що є невід'ємною частиною Договору (пункт 2.1 Договору);

- при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється Банком самостійно в день закінчення строку розміщення вкладного траншу шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта, що вказаний у розділі 8 Договору. Повернення вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок клієнта, що вказаний у листі клієнта про повернення коштів (пункту 3.1 Договору);

- при настанні терміну, вказаного в пункті 1.4 Договору, строк дії Договору може бути продовжений за згодою сторін шляхом укладання відповідного договору (пункт 3.3 Договору);

- Банк зобов'язується нараховувати на вклад проценти відповідно до ставки, яка обумовлюється сторонами в додатках, які є невід'ємною частиною Договору (пункт 4.1 Договору);

- після закінчення строків надання вкладних траншів, що обумовлюються сторонами в додатках, які є невід'ємною частиною Договору, Банк зобов'язаний повернути суму вкладних траншів та нараховані на них проценти на умовах, зазначених у Договорі та у додатках до Договору, але не пізніше наступного банківського дня після закінчення строків повернення вкладних траншів на поточний рахунок клієнта, зазначений у розділі 8 Договору (пункт 4.2 Договору).

17.01.2014 сторонами було укладено додаток № 1293-11 до Договору, в якому було узгоджено, що: сума грошових коштів 900 000 грн. надана клієнтом Банку на строк до 17.07.2014; на суму грошових коштів нараховуються проценти, виходячи із процентної ставки у розмірі 17,7 %; виплата процентів здійснюється щомісячно в останній робочий день місяця; нараховані Банком проценти не збільшують суму вкладу; Договір діє до 17.07.2014.

17.07.2014 сторонами було укладено додаток № 1293-11/1 до Договору, в якому було узгоджено, що: сума грошових коштів 900 000 грн. надана клієнтом Банку на строк до 19.01.2015; на суму грошових коштів нараховуються проценти, виходячи із процентної ставки у розмірі 18 %; виплата процентів здійснюється щомісячно в останній робочий день місяця; нараховані Банком проценти не збільшують суму вкладу; Договір діє до 19.01.2015.

Відповідно ч. 1,3 статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що датою повернення вкладу є 19.01.2015; Банк у визначений Договором та додатками до нього строк (19.01.2015) вклад Товариству не повернув.

Відповідач вказував на те, що депозит пролонговано шляхом укладення додатку від 17.01.2015 № 1293-11 до Договору, проте належним чином засвідчену копію вказаного документу суду не подав.

Позивач заперечував проти укладення вказаного правочину та просив стягнути з Банку суму вкладу у повному обсязі 900 000 грн. та нараховані проценти у сумі 7 989,04 грн., які також в порушення умов Договору, не були сплачені відповідачем.

В підтвердження наявності вказаних коштів на депозитному рахунку позивач подав суду банківську виписку станом на 19.02.2015 та картку рахунку за період з 01.01.2014 по 22.04.2015.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу підлягає задоволенню у розмірі 900 000 грн. та нараховані проценти у сум 7 989,04 грн., оскільки факт невиконання відповідачем у мов договору та неповернення вкладу підтверджується матеріалами справи.

Також позивач просить стягнути з відповідача 326 264,79 грн. втрат від інфляції; 186 324,33 грн. пені та 10 671,98 грн. 3% річних, за період прострочення з 20.01.2015 по 11.06.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у випадку порушення Банком строків повернення вкладного траншу або його частини або вкладу, встановлених Договором та нарахованих на нього процентів за умовами Договору та/або відповідними додатками до Договору, Банк сплачує клієнту пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який нараховувалась пеня, за кожен день прострочення від загальної суми, яка була прострочена.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги про стягнення 326 264,79 грн. втрат від інфляції; 186 324,33 грн. пені та 10 671,98 грн. 3% річних, за період прострочення з 20.01.2015 по 11.06.2015 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 04.08.2015р. у справі № 910/16249/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії „Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та кредит" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 04.08.2015р. у справі № 910/16249/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/16249/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Г.В. Корсакова

Л.П. Зубець