РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015Справа №910/19094/15
За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Головного управління Держсанепідслужби у м. Києві

Державної організації (установа, заклад) "Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України"

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Цимбаліст В.В. (дов. № 155/1/03-49 від 12.01.2015р.);

від відповідача 1: Дуплеца І.В. (дов. № 3734 від 24.09.2015р.);

від відповідача 2: Константинова Н.А. (дов. № 19 від 07.09.2015р.);

від третьої особи: Захарченко К.П. (дов. № 062/02/07-11629 від 29.12.2014р.)

СУТЬ СПОРУ:

Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" заявлено позов до Головного управління Держсанепідслужби у м.Києві та Державної організації (установа, заклад) "Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України" про зобов'язання вчинити дії.

За результатами автоматичного розподілу справ у господарському суді міста Києва, справу № 910/19094/15 передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою господарського суд міста Києва від 27.07.2015 порушено провадження у даній справі, розгляд справи призначено на 07.09.2015.

Враховуючи нез'явлення представників відповідачів в засідання суду, а також необхідність залечення до участі у справі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), господарський суд ухвалою від 07.09.2015 відклав розгляд справи на 28.09.2015.

Представники сторін в судове засідання 28.09.2015 з'явилися, подали клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою від 28.09.2015 продовжено строк розгляду справи на 15 днів відповідно до ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 28.09.2015 оголошено перерву до 12.10.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 12.10.2015 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні 12.10.2015 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.

Представник третьої особи в судовому засіданні 12.10.2015 надав пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 12.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь при розгляді справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Київською міською державною адміністрацією 12.02.2015 прийнято розпорядження № 113 «Про закріплення нежитлових приміщень будинку на вул. Червоноармійській, 4 літер Б».

Відповідно до пункту 1 вказаного розпорядження за Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" закріплено на праві господарського відання нежитлові приміщення площею 1037,0 кв. м у будинку № 4 літер Б на вул. Червоноармійській, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - спірне майно).

Пунктом 2 цього розпорядження № 113 від 12.02.2015 Головному управлінню Держсанепідслужбі у м. Києві, Державній організації (установа, заклад) «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» спільно з позивачем доручено в установленому порядку здійснити прийом-передачу нежитлових приміщень у будинку на вул. Червоноармійській, 4 літер Б та копію актів надати до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

На виконання розпорядження № 113 від 12.02.2015, позивач листами від 04.03.2015 (вих. № 155/1/16-1067), від 09.06.2015 (вих. № 155/1/16-3195) звернувся до відповідачів щодо передачі спірного майна на баланс КП "Київжитлоспецексплуатація" в установленому порядку згідно актів приймання-передачі форми 03-1.

Втім, відповідачі акти приймання-передачі не підписали, спірне майно у володіння позивача не передали, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом про зобов'язання відповідачів передати КП «Київжитлоспецексплуатація» за актом приймання-передачі форми ОЗ-1 нежитлові приміщення площею 1037,0 кв.м в будинку № 4 літер Б на вул. Червоноармійській.

Заперечуючи проти позову, відповідачі вказали, що Київською міською радою було прийнято рішення № 373/9430 від 22.05.2013 «Про передачу основних засобів комунальної власності територіальної громади міста Києва», згідно з яким нежитлові приміщення у будівлі по вул. Червоноармійській, 4 площею 32,0 та 888,00 кв. м відповідно передано до сфери управління ГУ Держсанепідслужби у м. Києві та ДУ «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України».

Незважаючи на вказане рішення Київської міської ради № 373/9430 від 22.05.2013, Київська міська державна адміністрація прийняла розпорядження № 113 від 12.02.2015 про зобов'язання передати спірне майно у володіння позивача.

При цьому, у розпорядженні передбачено передачу нежитлових приміщень площею 1037 кв. м, в той час як рішенням Київради відповідачам було передано приміщення у будинку на вул. Червоноармійській, 4, літера «Б» загальною площею 920 кв. м (32,0 кв. м та 888,0 кв. м).

Також, відповідачі зазначили, що в червні 2015 року ГУ Держсанепідслужби у м. Києві та ДУ «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» розроблено план переведення своїх підрозділів з будівлі по вул. Червоноармійській, 4, в якому визначені остаточні терміни завершення всіх необхідних заходів по переселенню, при цьому, розпорядження № 113 від 12.02.2015 не передбачає таких строків передачі спірного майна.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно із додатком № 1 до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992 № 26 "Про формуванню комунального майна міста та районів", об'єктом охорони здоров'я, який розміщений - у нежитловому будинку 4, по вул.Червоноармійська, є РайСЕС.

Поряд із цим, у відповідності до розділу II "Власність м. Києва" Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю", власність м. Києва у галузі охорони здоров'я, соціального забезпечення становлять: багатопрофільні та спеціалізовані лікарні для дорослих і дітей, пологові будинки, госпіталі для інвалідів Вітчизняної війни, санітарно-епідеміологічні, дезінфекційні станції, інші місцеві підприємства, організації та установи, крім тих, що перебувають у відомчому підпорядкуванні.

22.05.2013 Київською міською радою було прийнято рішення № 373/9430 «Про передачу основних засобів комунальної власності територіальної громади міста Києва», згідно з яким нежитлові приміщення у будівлі по вул. Червоноармійській, 4 площею 32,0 та 888,00 кв. м відповідно передано до сфери управління ГУ Держсанепідслужби у м. Києві та ДУ «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України».

Тобто, нежитлові приміщення у будинку 4, по вул. Червоноармійська у місті Києві з 1991 року перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, та передані у користування відповідачів згідно рішення Київради № 373/9430 від 22.05.2013 як власника комунального майна.

За вказаних обставин, судом відхиляються доводи відповідачів про належність спірного майна до державної власності з огляду на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2010 у справі № 36/490-30/377, оскільки встановлені у ньому обставини щодо приналежності спірного майна до державної власності були спростовані постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2010, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2010.

Разом з тим, відповідно до п. 2.1, 5.1 Статуту позивач є комунальним підприємством, метою діяльності якого є забезпечення належної експлуатації та ремонту інженерних мереж, споруд та обладнання, утримання жилого і не житлового фонду, що знаходиться в повному господарському віданні Підприємства, отримання прибутку. Майно підприємства належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва і закріплюється за підприємством на праві повного господарського відання.

За змістом частин 1 та 3 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами, захист якого здійснюється за правилами захисту права власності.

Відповідно до ст. 398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

З аналізу частин 1 та 3 ст. 78 Господарського кодексу України України , ст. 398 ЦК України випливає, що для виникнення права господарського відання необхідне створення юридичної особи у формі унітарного підприємства, а також фактична передача майна і його використання підприємством.

Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12.02.2015 № 113, на яке посилається позивач, прийняте під час дії Цивільного Кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", положення яких передбачали обов'язкову державну реєстрацію виникнення, зміни чи припинення права власності та інших речових прав на нерухомі речі та обмеження цих прав ( ст. ст. 181,182 ЦК України, ст. ст. 3,4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не надав належних та беззаперечних доказів на підтвердження обставин, що нежитловий будинок № 4 по вул. Червоноармійській був переданий власником цього майна позивачу (відповідне рішення власника як органу місцевого самоврядування), виникнення речових прав на нерухоме майно належним чином офіційно визнано державою за позивачем шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відсутність вказаних вище доказів спростовують твердження позивача про набуття ним речових прав на нежитловий будинок № 4 по вул. Червоноармійській у м. Києві, в тому числі і права господарського відання.

Частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Захист права власності врегульовано главою 29 ЦК України, яка передбачає наступні способи захисту: право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387), на витребування майна від добросовісного набувача (ст. 388), витребування грошей та цінних паперів (ст. 389), захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння (ст. 391), визнання права власності (ст. 392), обовязок недобросовісного володільця негайно повернути майно (ст. 400) тощо.

Норма статті 387 ЦК України встановлює право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (віндикаційний позов).

Однією з особливостей цього позову, як правило, є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі. В протилежному випадку власник має право звернутися до суду з двома вимогами - про визнання права власності на майно та усунення перешкод у здійсненні щодо нього правомочностей.

При розгляді віндикаційного позову позивач повинний підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази.

Як було встановлено вище, позивач не є власником нежитлового будинку № 4 по вул. Червоноармійській у м. Києві, а право господарського відання не зареєстровано за ним.

При цьому, вимога про зобов'язання відповідача передати майно є вимогою про витребування майна на підставі ст. 387 ЦК України, яка може бути заявлена лише особою, яка має речове право на майно.

Втім, на думку суду, позивач не володіє правом захисту за допомогою речово-правових позовів щодо спірного майна, що є підставою для відмови у позові з покладенням судових витрат на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4-3, 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 13.10.15

Суддя О.А.Грєхова