РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/22012/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний завод гідравлічних машин»

до Української національної компанії «Укрверстатоінструмент»

про стягнення 302 400,00 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Бордюг О.В. (представник за довіреністю №06/15 від 01.09.2015р.);

від відповідача: Пічик О.Г. (представник за довіреністю від 12.10.2015р.).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Південний завод гідравлічних машин» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення Української національної компанії «Укрверстатоінструмент» (надалі також - відповідач) заборгованості по оплаті вартості поставленого товару в розмірі 302 400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за Договором купівлі-продажу обладнання №23-07 від 06.08.2010р. в повному обсязі не виконав, повну вартість отриманого від позивача товару у строки визначені Договором не оплатив.

Відповідач відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, проте в судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 27.08.2015р. позовна заява прийнята до розгляду, їй присвоєно №910/22012/15 та розгляд справи призначено на 29.09.2015р.

В судовому засіданні 29.09.2015р. в справі було оголошено відкладення слухання справи до 13.10.2015р., у зв'язку з неявкою представника відповідача.

В судовому засіданні 13 жовтня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2010 року між позивачем (покупець за Договором) та відповідачем (постачальник за Договором) було укладено Договір купівлі-продажу обладнання №23-07 (надалі - Договір), згідно п. 1.1. якого відповідач зобов'язався здійснити поставку позивачу, а позивач оплатити станок токарно-карусельний с ЧПУ мод. 1516Ф3 1990р. випуску (реновація 2010р. система управління НС201, проводи та датчики болгарського виготовлення, повна заміна електроавтоматики на нову).

Строк поставки - 1 місяць з дня передоплати. (п. 1.2. Договору).

Договірна ціна станка становить: 360 000,00 грн., НДС 20% - 72 000,00 грн.,Ю що разом становить 432 000,00 грн. (п. 1.3. Договору).

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що позивач зобов'язується: здійснити переоплату в розмірі 70% вартості станка (302 400,00 грн.) протягом 10 банківських днів, починаючи з дати підписання даного Договору; здійснити передоплату в розмірі 20% вартості станка (86 400,00 грн.) після поставки станка на склад позивача та підписання Акту приймання-передачі станка згідно його комплектності; залишок суми в розмірі 10% (43 200,00 грн.) після проведення пуско-налагоджувальних робіт та складення Акта приймання-здачі згідно його паспортним даним.

Відповідно до п. 5.1. Договору поставка обладнання здійснюється протягом 30 днів після отримання 70% передоплати від вартості станка.

Даний Договір вступає в силу з дня його підписання та діє до 31 грудня 2010 року. (п. 6.1. Договору).

Додатковою угодою від 31.12.2010р. до Договору сторони виклали п. 6.1. Договору в наступній редакції: «Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2013 року, але в любому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним Договором.».

Додатковою угодою №1 від 22.05.2013р. до Договору сторони виклали п. 5. Договору в наступній редакції: «Поставка обладнання в повній комплектації повинна бути здійснена не пізніше 06.08.2013 року, з послідуючим виконанням пуско-налагоджувальних робіт».

Позивачем на виконання умов п. 3.1. Договору було проведено на рахунок відповідача суму коштів в розмірі 302 400,00 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, а саме:

- №1747 від 03.09.2010р. на суму 90 000,00 грн.;

- №1750 від 06.09.2010р. на суму 10 000,00 грн.;

- №1786 від 13.09.2010р. на суму 202 400,00 грн.

Як підтверджується матеріалами справи, що не заперечено відповідачем, останнім не було поставлено позивачу товар, відповідно до умов Договору.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив свої зобов'язання за Договором в повному обсязі, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 11 ГК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором визнається угода двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідачем поставку товару в строк до 06.08.2013р. (п. 5.1. Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 22.05.2013р. до Договору) здійснено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №470-519 від 06.05.2015р., якою просив останнього здійснити повернення сплачених коштів, у зв'язку з непоставкою обладнання по Договору.

Відповідачем у відповідь направлено позивачу лист №27-05 від 27.05.2015р., яким зазначається про те, що повернення коштів можливе лише після реалізації вже майже зібраного станка, що призначався для підприємства позивача.

Відповідно до п. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки свого зобов'язання з поставки товару відповідачем не виконано, позивач просить стягнути з відповідача суму проведеної плати в розмірі 302 400,00 грн. і станом на дату звернення позивача до суду і винесення рішення в даній справі, відповідачем суму заборгованості в розмірі 302 400,00 грн. позивачу перераховано не було.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач свого зобов'язання, як це встановлено судом, не виконав неналежним чином, а тому, заборгованість відповідача перед позивачем складає 302 400,00 грн.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в справі №910/22012/15 про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 302 400,00 грн., є обгрунтованими.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/22012/15 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 302 400,00 грн..

Судовий збір позивача, у розмірі 6 048,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Української національної компанії «Укрверстатоінструмент» (, адреса: 02121, м. Київ, вулиця Автопаркова, 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний завод гідравлічних машин» (, адреса: 71101, Запорізька область, м. Бердянськ, Мелітопольське шосе, 77) суму основного боргу в розмірі 302 400,00 грн. (триста дві тисячі чотириста гривень 00 копійок) та суму судового збору в розмірі 6 048,00 грн. (шість тисяч сорок вісім гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.10.2015р.

Суддя С.М. Морозов