РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2015Справа №910/17602/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Харчові Технології»

До Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Дочірнє підприємство «Інтергласт» фірми «Гласт ГМБХ»

Про визнання поруки припиненою

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Панченко К.О. представник за довіреністю № б/н від 13.08.15.

Від відповідача: Леус М.Д. представник за довіреністю № 137 від 16.09.15.

Від третьої особи: Єфімова О.М. представник за довіреністю № б/н від 26.06.15.;

Діюк І.Л. представник за довіреністю № 15/09-21-01 від 21.09.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Харчові Технології» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» (далі - відповідач) про визнання припиненою поруки позивача, що встановлена Договором поруки № 74-П/09 від 14.07.09., укладеним між позивачем і відповідачем, о був укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором банківського кредиту (кредитна лінія) № 899-КЛ/06 від 27.02.06., укладеного між відповідачем та третьою особою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.15. порушено провадження у справі № 910/17602/15, на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дочірнє підприємство «Інтергласт» фірми «Гласт ГМБХ» (далі - третя особа), та призначено справу до розгляду на 20.08.15.

19.08.15. третьою особою через відділ діловодства суд убуло подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 20.08.15. відповідачем було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

В судовому засіданні 20.08.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 08.09.15., про що учасники судового процесу були повідомлені під розписку.

08.09.15. позивачем та третьою особою через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 08.09.15. відповідачем було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 08.09.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 22.09.15., про що учасники судового процесу були повідомлені під розписку.

22.09.15. через відділ діловодства суду та в судовому засіданні позивачем було подано додаткові письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 22.09.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 24.09.15., про що учасники судового процесу були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 24.09.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні 24.09.15. проти позову заперечував.

Третя особа в судовому засіданні 24.09.15. підтримала позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Харчові Технології».

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/17602/15.

В судовому засіданні 24.09.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.06. між відповідачем (далі - Кредитодавець) та третьою особою (далі - Позичальник) було укладено договір банківського кредиту (кредитна лінія) № 899-KЛ/06 (кредитний договір). Згідно з умовами кредитного договору, з урахуванням змін та доповнень, що вносилися сторонами під час строку дії кредитного договору, Кредитодавець відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію із сумою ліміту загальної заборгованості: за кредитом в Євро 800 000,00 Євро, за кредитом в Доларах США 700 000,00 доларів США, за кредитом в гривні 2 200 000,00 гривень.

14.07.09. між відповідачем (далі - Банк) та позивачем (далі - Поручитель) було укладено Договір поруки № 74-П/09 (договір поруки), згідно з яким позивач поручився перед відповідачем за виконання третьою особою зобов'язань в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення і сплати яких встановлюються договором банківського кредиту № 899-КЛ/06 від 27.02.06. та будь-якими додатковими угодами до нього, що будуть укладені (у т.ч. які збільшують розмір/змінюють порядок виконання зобов'язання).

Протягом дії кредитного договору сторони неодноразово вносили зміни та доповнення до нього, шляхом укладання додаткових угод та додатків до кредитного договору, щодо зміни розміру процентної ставки, ліміту загальної заборгованості за кредитом, умов надання забезпечення за виконання Позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, строків повернення кредиту (кінцевого терміну погашення кредиту), переносився строк сплати відсотків за користування кредитними коштами.

30.12.14. між Кредитодавцем та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 22 до кредитного договору, якою зазначено, що Позичальник зобов'язується повернути Кредитодавцю суму кредиту до настання кінцевого терміну користування кредитом визначеного пунктом 1.1.2. кредитного договору, у повному обсязі, в валюті кредиту та в порядку, що встановлений цим Договором (у тому числі Додатком № 1 від 30.12.14. - Графіком повернення кредиту (зменшення розміру ліміту граничної заборгованості за кредитною лінією) до кредитного договору).

Додаток № 1 від 30.12.14. до кредитного договору встановлює новий порядок погашення зазначеної вище основної суми кредиту, зміну строків повернення її чергових частин Позичальником, а саме перенесення в бік зменшення розміру чергових платежів по сплаті суми кредиту, чим змінювалась в бік збільшення база (залишок суми кредиту) для нарахування відсотків за користування кредитними коштами на відповідну дату сплати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що підписанням додаткової угоди № 22 від 30.12.14. до кредитного договору відповідач і тертя особа фактично збільшили обсяг відповідальності Поручителя за забезпеченим зобов'язанням без згоди позивача за відсутності укладення між відповідачем і позивачем додаткової угоди до договору поруки № 74-П/09 від 14.07.09., що на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Харчові Технології» підставою для припинення на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України зобов'язання за договором поруки з 30.12.14.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-160цс13.

При цьому, згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 р., збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином, змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови та обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Зі змісту Додаткової угоди № 22 від 30.12.14. до кредитного договору вбачається, що відповідач та третя особа погодили, що укладанням цієї додаткової угоди вносять зміни до графіку погашення кредиту та фактично продовжують строк сплати відсотків у доларах США та відсотків в Євро за користування кредитними коштами за період з березня 2014 р. по грудень 2014 р. В свою чергу додаток № 1 від 30.12.14. до кредитного договору (графік повернення кредиту за Додатковою угодою № 22 від 30.12.14.) передбачає кінцеву дату повернення кредиту - 20.02.15. (сума погашення кредиту в гривнях: 31.12.13. - 100 000,00 грн., з 31.03.14. по 31.10.14. - по 15 000,00 грн. щомісяця, 31.12.14. - 200 000, 00 грн., 20.02.15. - 455 000,00 грн.; в доларах США: 20.02.15. - 700 000, 00 дол. США), тоді як в додатку № 1 від 24.12.13. (Додаткова угода № 15 від 24.12.13., що встановлювала графік виконання зобов'язань за кредитним договором до укладення Додаткової угоди № 22) передбачено такий графік погашення: в гривнях: 31.12.13. - 100 000,00 грн., з 31.03.14. по 31.10.14. - по 15 000,00 грн. щомісяця, 28.11.14. - 200 000,00 грн., 31.12.14. - 100 000,00 грн., 30.01.15. - 15 000,00 грн., 20.02.15. - 340 000,00 грн.; в доларах США: 31.12.14. - 35 000,00 дол. США, 20.02.15. - 665 000,00 дол. США.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що перенесення в бік зменшення розміру чергових платежів по сплаті суми кредиту змінює в бік збільшення базу (залишок суми кредиту) для нарахування відсотків за користування кредитними коштами за Додатковою угодою № 22 до кредитного договору, що збільшує обсяг зобов'язання боржника та, відповідно, обсяг відповідальності поручителя.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 654 ЦК зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись у письмовій формі.

Разом з тим, на противагу твердженням позивача, суд відзначає, що за змістом п. 1 договору поруки, позивач поручився перед відповідачем за виконання третьою особою зобов'язань в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення і сплати яких встановлюються договором банківського кредиту № 899-КЛ/06 від 27.02.06. та будь-якими додатковими угодами до нього, що будуть укладені (у т.ч. які збільшують розмір/змінюють порядок виконання зобов'язання).

Верховний суд України у постанові від 17.01.2011 р. вказав на те, що коли умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука, то підстави для її припинення, передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК, відсутні.

Така умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За змістом ст. 111-28 ГПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, дослідивши умови договорів поруки та кредиту, суд дійшов висновку про те, що умовами договору поруки передбачено відповідальність поручителя перед відповідачем за виконання третьою особою зобов'язань за договором банківського кредиту № 899-КЛ/06 від 27.02.06. в тому числі і в разі зміни в бік збільшення бази (залишку суми кредиту) для нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

За таких обставин, враховуючи надання позивачем згоди на зміну розміру зобов'язання шляхом його збільшення, суд вважає внесені Додатковою угодою № 22 від 30.12.14. зміни до кредитного договору такими, що не суперечать укладеному між позивачем та відповідачем договору поруки, тож підстави для визнання поруки припиненою відсутні.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. У відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств і організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Доведення належними засобами доказування певних обставин по справі, ГПК України покладається саме на особу, яка на ці обставини посилається (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові № 30/5009/2733/11 від 02.04.12.).

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, з якими закон пов'язує припинення поруки, у зв'язку з чим позовні вимоги не можна вважати обґрунтованими.

Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.09.15.

Суддя Т.М. Ващенко