ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р.Справа № 922/5171/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Валківської міської Ради, м. Валки 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Харківській області
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Валки
про стягнення коштів в розмірі 3 837,00 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Перепелиця О.В., довіреність №02-15/1090 від 29.09.2015 р.;

відповідача - не з'явився;

представник 3-ої особи - Іванцова О.В., довіреність від 06.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Валківська міська рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення зайвих бюджет коштів внаслідок завищення обсягу виконаних ремонтно-будівельних робіт до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Харківській області, в якій просить суд:

- стягнути з відповідача зайво витрачені бюджетні кошти внаслідок завищення обсягу виконаних ремонтно-будівельних робіт у сумі 3 837,00 грн. до місцевого бюджету Валківської міської ради, а також судовий збір.

В обґрунтування позову вказує на те, що під час ревізії фінансово-господарської діяльності позивача Валківською міжрайонною державною фінансовою інспекцією було встановлено порушення вимог п. 3.3.10.1 ДБН Д.1.1-1-2000, п. 1.13 ДБН Д.1.1-4-2000 що призвело до завищення вартості виконаних робіт по акту ф. №КБ-2в №2 за 25 жовтня 2011 року та б/н за липень 2011 року, а відтак є підстави для стягнення з відповідача збитків на суму 3 837,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 07 вересня 2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29 вересня 2015 р.

Ухвалою господарського суду від 29.09.2015 р. відкладено розгляд справи на 13.10.2015 р. у зв'язку з неявкою відповідача по справі, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державну фінансову інспекцію в Харківській області

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову, з підстав вказаних у позовній заяві та правовому обґрунтуванні позовних вимог. Через канцелярію суду надав заяву (вх. №41559), в якій просить суд долучити до матеріалів справи додаткові документи. Надані документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

Представник третьої особи просив суд стягнути з відповідача зайві витрати бюджетних коштів Валківської міської ради, що зумовлені завищенням обсягу виконаних ремонтно-будівельних робіт. Через канцелярію суду надав пояснення (вх. №41365), які досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Відповідач у судове засідання 13.10.2015 р. не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень (не вручене під час доставки), з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 15 серпня 2011 року між Валківською міською радою (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Виконавець) був укладений договір №64 (надалі - Договір), в порядку та на умовах якого, Виконавець зобов'язався за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку виконати капітальний ремонт - з встановленням залізобетонного забору у Валківському ДНЗ "Яблунька", що розташований за адресою: Харківська обл., м. Валки, вул. Маяковського, 18, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі роботи (пункт 1.1. Договору).

Загальна вартість робіт по договору складає 48 030,00 грн. (п. 3.2. Договору).

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що Замовник здійснює оплату вартості робіт на підставі виставленого Виконавцем рахунку після підписання Акту виконаних робіт за формою №КБ-2в.

Розрахунки за виконані роботи проводились на підставі Актів приймання-передач виконаних будівельних робіт б/н за липень 2011 р. на суму 24166,00 грн., №2 за 25 жовтня 2011 р. на суму 23 864,00 грн.

Сплата послуг проводилась за платіжними дорученнями №1131 від 16 серпня 2011 р. на суму 24 166,00 грн. та №1507 від 26 жовтня 2011 р. на суму 23 864,00 грн.

Претензій щодо якості, кількості або вартості виконаних будівельних робіт позивачем відповідачу не виставлялися.

Матеріали справи також свідчать про те, що відповідно до п. 3.3.6.1. Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Харківській області на IV квартал 2013 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 01.10.2013 №№158, 159, 160 посадовими інспекторами Валківської міжрайонної державної фінансової інспекції проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Валківської міської ради за період з 01.09.2011 по 01.10.2013 року, якою встановлено ряд порушень норм чинного законодавства, викладених в акті ревізії від 13.12.2013 №720-13/82.

В ході перевірки було встановлено, що ФОП ОСОБА_3 в атах №КБ-2в №2 за 25 жовтня 2011 року та б/н за липень 2011 року були подвійно враховані кошторисні трудовитрати на встановлення залізобетонних стовпів, що є порушенням вимог п. 3.3.10.1 БДН Д.1.1-1-200, п. 1.13 ДБН Д.1.1-4-2000 що призвело до завищення вартості виконаних робіт по акту ф. №КБ-2в №2 за 25 жовтня 2011 року та б/н за липень 2011 року на суму 3 837,00 грн.

Посилаючись на вказаний акт, позивач стверджував, що Валківській міській раді було заподіяно збитки внаслідок порушення відповідачем Державних будівельних норм та вимог чинного законодавства в сумі 3 837,00 грн., що стало підставою звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Крім того, матеріали справи містять постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 р. по справі №820/10403/14 за позовом Державної фінансової інспекції в Харківській області до Валківської міської ради про зобов'язання виконати вимогу, згідно якої суд зобов'язав Валківську міську раду (), виконати вимогу від 19.12.2013 року за №720/-17/2061, а саме: забезпечити відшкодування зайвих витрат бюджетних коштів внаслідок завищення обсягу виконаних ремонтно-будівельних робіт на загальну суму 42277,00 грн. до доходів місцевого бюджету на КБКД 21080500 "Інші надходження", МФО 851011, , рахунок №17, банк ГУДКС України у Харківській області.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача збитків у розмірі 3 837,00 грн. внаслідок завищення обсягу виконаних ремонтно-будівельних робіт.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підставою виникнення у сторін певних прав та обов'язків є укладений між ним Договір №64 від 15 серпня 2011 року на виконання капітального ремонту - з встановлення залізобетонного забору у Валківському ДНЗ "Яблунька" на суму 48030,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами ст. 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В даному випадку матеріалами справи повністю підтверджено виконання сторонами своїх зобов'язань за договором №64 від 15 серпня 2011 року на виконання капітального ремонту - з встановлення залізобетонного забору у Валківському ДНЗ "Яблунька" на суму 48030,00 грн. - відповідачем роботи виконані, а позивачем зазначені роботи прийняті та оплачені за ціною, узгодженою сторонами, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, довідками про вартість виконаних робіт форми КБ-3 та відповідає вимогам ст. 854 Цивільного кодексу України. Крім того, наявні в матеріалах справи докази оплати виконаних відповідачем робіт платіжні доручення з відмітками державної казначейської служби) містять посилання саме на договір №64 від 15 серпня 2011 року.

Слід вказати, що сам позивач не спростовує того факту, що роботи, передбачені договорами, були виконані у повному обсязі і у встановлені строки, позивач не мав претензій щодо обсягу і якості виконаних робіт.

До того ж, слід зазначити, що відповідно до п. 100 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 року № 668, у разі виявлення невідповідності робіт, пред'явлених до оплати, встановленим вимогам, завищення їх обсягів або неправильного застосування кошторисних норм, поточних цін, розцінок та інших помилок, що вплинули на ціну виконаних робіт, замовник має право за участю підрядника скоригувати суму, що підлягає сплаті.

З аналізу вказаних норм вбачається, що передбачене законодавством право замовника (позивача) за певних обставин скоригувати суму, що підлягає сплаті за договором підряду, може бути реалізовано до остаточного прийняття виконаних робіт. Однак, в даному випадку виконані відповідачем роботи за актами виконання робіт за формою КБ-2в були прийняті позивачем без жодних зауважень, доказів внесення відповідних змін до договорів підряду позивачем до суду не надано.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 632 цього ж кодексу ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Таким чином, позивач, вимагаючи повернення частини виконаного за договором фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є порушенням вказаних вимог чинного законодавства.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

За приписами частини першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та визначено, що особа, якій їх завдано, має право на їх відшкодування.

Частиною другою ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд констатує належне виконання сторонами договору підряду відповідно до їх умов та згаданих норм права. В даному випадку ані позивачем, ані фінансовою інспекцією не наведено обставин та не доведено належними та допустимими доказами, що мала місце протиправна поведінка відповідача, яка спричинила шкідливий результат для позивача, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв'язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що судом встановлено відповідність обсягів та вартості робіт, відображених в актах виконаних робіт, які містяться в матеріалах справи, підписаних позивачем та відповідачем обсягам та вартості, визначеним у відповідній проектно-кошторисній документації та той факт, що позивач просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 кошти, отримані останнім в рахунок оплати погодженої вартості виконаних будівельних робіт за укладеним між сторонами договором підряду, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, відтак, підстави для відшкодування відповідачем збитків відсутні, оскільки стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку ст. 623 ЦК України, при застосуванні норм якої враховується і те, що згідно норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі № 3-69гс-12 і відповідно до приписів ст.11128 ГПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи не вбачається, що спірний договір №64 від 15 серпня 2011 року в частині визначення ціни було визнано в установленому порядку недійсними повністю або частково з підстав її завищення, чи до них були внесені відповідні зміни. Позивачем не обґрунтовано, а матеріали справи не містять доказів того, що під час прийняття робіт було виявлено недоліки у виконаній роботі, відступи від умов договору та кошторису. За виконані відповідачем роботи позивач розрахувався в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.

Звертаючись до господарського суду, позивач посилається на обставини, що відображені уповноваженими особами Валківської міжрайонної державної фінансової інспекції в акті від 13.12.2013 року №720-13/82.

Однак, сам по собі висновок державної фінансової інспекції, не є належним і допустимим доказом на підтвердження порушення відповідачем зобов'язань за договором і завдання позивачеві збитків.

Так, згідно ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Отже, довідка органу фінансового контролю чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Аналогічної правової позиції притримується Вищий господарський суд України в своїй постанові від 09.07.14 р. по справі №917/136/14, постанові від 11.11.14 р. по справі №902/839/14.

Поряд з тим, суд відхиляє твердження позивача про те, що підставою для повернення коштів є ті обставини, що Валківською міжрайонноюї державною фінансовою інспекцією під час проведення перевірки було встановлено порушення вимог чинного законодавства, а саме п. 3.3.10.1 ДБН Д.1.1-1-2000, п. 1.13 БДН Д.1.1-4-2000, що призвело до завищення вартості виконаних робіт на загальну суму 3837,00 грн., які селищною радою прийняті та оплачені в повному обсязі.

Так, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірки Валківської міжрайонної державної фінансової інспекції, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати (постанова ВСУ, вказана вище).

Ст. 204 Цивільного Кодексу України встановлено презумпція правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Саме такий правочин і був підставою для перерахуванням коштів позивачем.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що виявлені за результатами планової ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

При цьому суд звертає увагу, що доказів неналежного виконання відповідачем робіт за договором №64 від 15 серпня 2011 року позивачем суду також надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Таким чином, Валківською міською радою не доведено правових підстав для стягнення з відповідача збитків.

Беручи до уваги викладене вище, оцінюючи встановлені обставини справи та приписи законодавства в сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги із доводами, які обґрунтовують їх, не можуть слугувати підставою для його задоволення в зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову з мотивів наведених вище.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4-3, 12, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.10.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа №922/5171/15