ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.10.15р. Справа № 904/7130/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандора", с. Миколаївське, Миколаївська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 29 055,27 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: Скачко Д.П., довіреність № 10-05-542 від 01.01.2015 року, представник;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сандора» звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 29055,27 грн., з яких: 19370,18 грн. - вартість втраченого торгівельного обладнання, 9695,09 грн. - штраф.

Судовий збір у сумі 1827,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані незабезпеченням відповідачем зберігання прийнятого в користування за договором торгівельного обладнання - холодильних шаф, вартість яких у загальній сумі 19370,18 грн. разом із штрафом у розмірі 50% від його вартості - 9695,09 грн. і заявлені позивачем до стягнення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав.

Відповідач відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав, правом на участь у розгляді справи не скористався, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог статті 64 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою, а у разі ненадання такої інформації - за адресою їх місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності осіб за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження вручена їм належним чином.

Відповідно до роз'яснень Вищого господарського суду України, викладених в Інформаційному листі № 01-8/482 від 13.08.2008 року, до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Направлена господарським судом на адресу відповідача кореспонденція, а саме ухвала про порушення провадження у справі повернулася з відміткою "за закіченням терміну зберігання" (а.с. 30 - 32 том 1).

За змістом підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Із Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що станом на 12.08.2015 року відомості щодо припинення діяльності відповідача відсутні, зазначена у ньому адреса місцезнаходження співпадає з адресою, на яку й направлялась позовна заява з додатками та ухвали суду про розгляд справи (а.с. 22 - 23 том 1).

За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Розгляд справи призначався на 07.09.2015 року, 28.09.2015 року, 12.10.2015 року.

У судовому засіданні 12.10.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сандора» (далі - Постачальник, Позивач) і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Покупець, Відповідач) було укладено договір поставки № 2144-04/2012 (далі - Договір) відповідно до пункту 1.1. якого постачальник прийняв на себе зобов'язання протягом строку дії цього договору передавати покупцеві у власність, а останній - приймати та оплачувати продукцію (соки, безалкогольні та алкогольні напої та ін.).

Згідно з пунктом 2.2. договору продукція поставляється в асортименті, за цінами та в кількості, що вказані в накладній (рахунку-фактурі), що складається відповідно до замовлення покупця.

Договір набуває чинності в момент підписання повноважними представниками сторін і діє протягом року. Якщо протягом місяця до закінчення строку дії жодна із сторін не заявить про свій намір припинити договірні відносини або переукласти договір на інших умовах, строк дії договору продовжується на кожний наступний рік на тих самих умовах.

16.04.2012 року сторони уклали до цього договору додаткову угоду (далі - Додаткова угода) за якою з метою забезпечення кращої організації продаж покупцем продукції постачальника останній передає, а покупець приймає в платне користування (оренду) холодильне та інше торгове обладнання для розміщення в/на ньому соків, напоїв та чіпсів, що виробляються та/або реалізуються ТОВ «Сандора» (пункт 1.1. додаткової угоди).

Перелік обладнання, яке передається покупцеві, його комплектність і заставна вартість (з урахуванням індексації) вказується в акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною договору. Cторонами погоджено, що строк оренди обладнання становить відповідну кількість днів з моменту передачі обладнання покупцеві згідно акту приймання-передачі до моменту припинення дії договору, якщо сторонами окремо не був погоджений інший строк (пункт 1.2. додаткової угоди).

Пунктом 2.1. додаткової угоди сторони встановили, що передача конкретного обладнання покупцеві і його повернення постачальнику здійснюється за актом прийому-передачі, який є невід'ємною частиною договору. В акті зазначається стан і комплектність обладнання і інша інформація, яку сторони вважають за необхідне вказати.

При передачі обладнання покупцеві, а також при його поверненні постачальнику стан обладнання перевіряється представниками сторін. Після підписання акту прийому-передачі обладнання вважається прийнятим покупцем, а при його поверненні - постачальником у кількості, комплектності і стані, вказаному в акті (пункт 2.2. додаткової угоди).

Покупець зобов'язаний надати довіреність на особу, яка приймає обладнання та підписує акт прийому-передачі від імені покупця. У разі, якщо зазначені дії вчиняються особисто покупцем - приватним підприємцем від свого імені - надати копію паспорту. Доставка (вивіз) обладнання покупцеві (від покупця) здійснюється транспортом і за рахунок постачальника (пункт 2.3. додаткової угоди).

За змістом пункту 5.1. додаткової угоди для покупця передбачена, серед іншого, майнова відповідальність за втрату обладнання у розмірі його заставної вартості, вказаної в акті прийому-передачі.

Згідно з пунктом 5.3. договору у разі відсутності торгового обладнання на торговому об'єкті за погодженою адресою, обладнання вважається втраченим покупцем. У такому випадку уповноважений представник постачальника складає акт про відсутність торгового обладнання.

Пунктом 5.7. додаткової угоди сторони передбачили, що у разі втрати обладнання покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 50% від вартості втраченого обладнання, що вказане в акті прийому передачі.

Відповідно до пункту 5.8. договору в разі втрати обладнання покупцем останній зобов'язаний сплатити постачальнику вартість втраченого обладнання, визначену згідно акту прийому-передачі до договору протягом семи днів з моменту відповідної вимоги постачальника.

Додаткова угода набуває чинності з моменту підписання сторонами та є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору поставки (пункт 7.1. додаткової угоди).

На підтвердження передачі відповідачеві відповідно до умов додаткової угоди холодильного обладнання позивач надав:

акт СА-КР/ПОБ-006299 від 17.04.2012 року прийому-передачі обладнання - холодильної шафи однодверної Klimasan S650, брендовка - Pepsi, номер інвентарний 81055822, номер заводський 02954, кількість одиниць - 1, вартість - 7716,73 грн., найменування об'єкта торгівлі - кафе «Золотий Бонус» за адресою: Інгулець, пр-т Перемоги, 36 (а.с. 12 том 1);

акт СА-КР/ПОБ-006298 від 01.06.2012 року прийому-передачі обладнання - холодильної шафи дводверної Klimasan S1200, брендовка - Pepsi, номер інвентарний 81053247, номер заводський 00596, кількість одиниць - 1, вартість - 11653,45 грн., найменування об'єкта торгівлі - кафе «Золотий Бонус» за адресою: Інгулець, пр-т Перемоги, 36 (а.с. 13 том 1);

заявку від 17.04.2012 року на переміщення обладнання - Klimasan S650 SС, брендовка - Pepsi, серійний номер 02954, найменування об'єкта торгівлі - кафе «Золотий Бонус» за адресою: Інгулець, пр-т Перемоги, 36 (а.с. 37 том 1);

заявку від 01.06.2012 року на переміщення обладнання - Klimasan S1200 SC, брендовка - Pepsi, серійний номер 00596, найменування об'єкта торгівлі - «Золотий Бонус» за адресою: Інгулець, пр-т Перемоги, 36 (а.с. 36 том 1).

У односторонньо складених актах №№ 36, 37 від 26.11.2014 року представником ТОВ «Сандора» - торговим агентом Лоташ О.В. засвідчена відсутність на торговому об'єкті зазначеного холодильного обладнання (а.с. 14-15 том 1), що і стало підставою для висновку про його втрату, а також причиною виникнення спору.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За частиною першою статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо) понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

З огляду на викладене заявлена позивачем до стягнення вартість втраченого холодильного обладнання за своєю правовою природою є збитками.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на приписи статті 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 22.01.2013 року у справі № 3-72 гс 12.

За змістом статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За результатом встановлених обставин у справі та юридичної оцінки наданих позивачем доказів відсутні підстави стверджувати про наявність в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, необхідного та достатнього для покладання на нього відповідальності за позовом.

Зокрема, на порушення пункту 2.3. додаткової угоди до договору у наданих позивачем актах прийому-передачі обладнання не зазначена особа - представник орендаря, яка прийняла у користування спірні холодильні шафи, посилання на номер та дату довіреності від імені орендаря-відповідача відсутні, їх копії на вимогу суду не надані. Відсутні ці відомості також і в заявках на переміщення торгівельного обладнання.

Крім того, позивачем не надані правовстановлюючі документи (договори купівлі-продажу, міни тощо) на підтвердження права власності на холодильні шафи, їх дійсна вартість не обґрунтована належними та допустимими доказами.

За таких обставин позивачем не доведена наявність в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, обов'язкового для покладення на нього відповідальності за збитки.

Викладене є правовою підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.10.2015 року.

Суддя І.І. Колісник