ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 рокуСправа № 912/1382/15
Господарський суд Кіровоградської області в складі колегії суддів: головуючий Тимошевська В.В., судді Глушков М.С. та Колодій С.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/1382/15

за позовом: Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій, м. Кривий Ріг

до відповідача: Дочірнього підприємства "Світловодський завод силікатних виробів" Акціонерного товариства закритого типу "Кіровоградбудматеріали", с. Петрівка, Світловодський район, Кіровоградська область

про стягнення 15 516,01 грн,

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність 01/3-1390 від 05.11.14, юрисконсульт (приймав участь в судовому засіданні 30.09.2015);

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства "Світловодський завод силікатних виробів" Акціонерного товариства закритого типу "Кіровоградбудматеріали" (ДП "Світловодський завод силікатних виробів" АТЗТ "Кіровоградбудматеріали") заборгованості, яка виникла за договором № 13/8 на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування від 01.01.2006 в розмірі 10 760,00 грн основного боргу, що є вартістю наданих за договором послуг, 736,69 грн інфляційних втрат та 3 456,50 грн 3% річних.

Заявою від 30.09.2015 позивач збільшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 10 760,00 грн основного боргу, 4 498,65 грн втрат від інфляції та 257,36 грн 3% річних (а.с. 157).

З урахуванням прав позивача, визначених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, заяву позивача від 30.09.2015 прийнято та розгляд справи здійснюється з урахуванням нової ціни позову, яка становить 15 516,01 грн.

Відповідачем надано до суду письмові пояснення, в яких повідомлено про відсутність заборгованості за договором № 13/8 на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування від 01.01.2006 внаслідок проведення повного розрахунку за надані послуги (а.с. 34-99).

В судовому засіданні 30.09.2015 господарський суд перейшов до розгляду справи по суті та заслухав присутнього представника позивача, яким позовні вимоги про стягнення з відповідача 10 760,00 грн основного боргу, 4 498,65 грн втрат від інфляції та 257,36 грн 3% річних підтримано повністю.

Відповідач уповноваженого представника для участі в судових засіданнях по розгляду даної справи не забезпечив; ухвали суду, які надсилались на адресу відповідача та за якою останнього зареєстровано в ЄДРПОУ, повернуті до суду з відміткою: "За закінченням терміну зберігання". Враховуючи наявність в матеріалах справи листа ДП "Світловодський завод силікатних виробів" АТЗТ "Кіровоградбудматеріали" від 15.06.2015, в якому містяться відомості про іншу адресу відповідача (а.с. 74), господарський суд з метою забезпечення повідомлення відповідача про проведення судового засідання відклав розгляд справи в судовому засіданні 30.09.2015 на 15.10.2015 та надіслав ухвалу про розгляд справи 15.10.2015 на адресу відповідача, яка міститься в ЄДРПОУ, та на адресу відповідача, яка зазначена в листі від 15.06.2015.

Таким чином, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання та з огляду на приписи ст. ст. 22, 77 Господарського процесуального кодексу України неявка представника відповідача в судове засідання 15.10.2015 не є перешкодою для вирішення спору по суті.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2006 між Олександрійським воєнізованим гірничорятувальним (аварійно-рятувальний) загоном Державної воєнізованої гірничорятувальної (аварійно-рятувальної) служби МНС України (далі - "ОВГР(АР)З"), правонаступником якого є позивач, та ДП "Світловодський завод силікатних виробів" АТЗТ "Кіровоградбудматеріали" (далі - "Обєкт") укладено договір №13/8 на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування (далі Договір) (а.с. 8-10).

Предметом Договору є організація "ОВГР(АР)З" цілодобового функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози їх виникнення, забезпечення і виконання аварійно-рятувальних робіт та заходів, спрямованих на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, в кількості 1 оперативних одиниць згідно з нормативом виїзду на "Об'єкт", що встановлений планом локалізації та ліквідації аварій.

Згідно пункту 1.1. Договору "ОВГР(АР)З" здійснює постійне та обов'язкове обслуговування "Об'єкту" аварійно-рятувальними засобами, зазначеними в Табелі технічного оснащення, що додається до Договору.

Відповідно до пункту 3.14. Договору "Об'єкт" (відповідач) зобов'язаний оплачувати відповідно до умов Договору постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування "ОВГР(АР)З".

Розділом 4 Договору сторони узгодили розмір договірної ціни на виконання умов Договору, яка згідно Додаткових угод становить: з 01.04.2008 - 8400,00 грн на рік та з 01.04.2013 - 9960,00 грн на рік, яка здійснюється щомісячним перерахуванням 1/12 від суми Договору у визначені строки (а.с. 11).

Як повідомляє позивач, в порушення умов зазначеного Договору відповідач не здійснив оплату послуг, наданих в період з квітня 2012 по червень 2013, що стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі. Натомість відповідач в поясненнях від 15.06.2015 № 71 повідомив суд про проведення оплати.

Вирішуючи спір та досліджуючи повідомлені сторонами обставини, господарський суд враховує, що за приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Відповідно до ст. 33 наведеного кодексу України обов'язок доказування розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти та обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. При цьому, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладений між сторонами Договір на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування № 13/8 від 01.01.2006 за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Посилання позивача у позові на норми Цивільного кодексу України, які регламентують відносини за договором підряду, є помилковим, однак вказане не позбавляє права господарський суд самостійно визначитися стосовно законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні даного спору. При цьому, самостійне визначення судом законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог та порушення останнім положень ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, відповідач згідно Договору № 13/8 від 01.01.2006 прийняв на себе зобов'язання здійснювати оплату наданих послуг у відповідності до умов вказаного Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно актів № № 126, 93, 348, 313, 276, 238, 204, 168, 126, підписаних між "ОВГР(АР)З" та відповідачем ("Об'єкт"), зафіксовано надання послуг за Договором № 13/8 від 01.01.2006 за період з квітня по жовтень 2012 та з березня по квітень 2013 на загальну суму 6 430,00 грн (а.с. 16-24, 83, 85, 87, 89, 91, 93, 95, 97, 99). Для оплати вказаних сум виставлено рахунки-фактури, які отримано відповідачем (а.с. 82, 84, 86, 88, 90, 92, 94, 96, 98).

Між тим, згідно наданих відповідачем до матеріалів справи платіжних доручень, останнім проведено оплату за вказаними вище актами та рахунками. Згідно призначень платежу, які зазначено в платіжних дорученнях, відповідачем оплачено:

послуги за квітень 2012 в сумі 700,00 грн згідно платіжного доручення № 276 від 28.05.2012;

послуги за травень 2012 в сумі 700,00 грн згідно платіжного доручення № 332 від 11.06.2012;

послуги за червень 2012 в сумі 700,00 грн згідно платіжного доручення № 478 від 02.08.2012;

послуги за липень 2012 в сумі 700,00 грн згідно платіжного доручення № 542 від 20.08.2012;

послуги за серпень 2012 в сумі 700,00 грн згідно платіжного доручення № 653 від 26.09.2012;

послуги за вересень 2012 в сумі 700,00 грн згідно платіжного доручення № 733 від 30.10.2012;

послуги за жовтень 2012 в сумі 700,00 грн згідно платіжного доручення № 801 від 26.11.2012;

послуги за березень 2013 в сумі 700,00 грн згідно платіжного доручення № 196 від 29.04.2013;

послуги за квітень 2013 в сумі 830,00 грн згідно платіжного доручення № 276 від 05.06.2013 (а.с. 82, 84, 86, 88, 90, 92, 94, 96, 98).

Позивач згідно наданих до суду пояснень підтвердити чи спростувати надходження зазначених вище коштів не зміг, у зв'язку із припиненням сторони по договору - Олександрійського ВГР(АР)З ДСНС України.

Між тим, згідно листа ПАТ "Український інноваційний банк" від 09.10.2015 № 214/14-056672 та листа АТ "ОСОБА_2 Аваль" від 09.09.2015 № 81-15-5-02/5872-БТ підтверджено фактичне списання та зарахування на рахунок грошових коштів за вищевказаними платіжними дорученнями, копії яких, що надано до справи, не містили відміток банку про проведення платежу.

На підставі викладеного, враховуючи підтвердження належними доказами сплату відповідачем вартості послуг за договором за період квітень-жовтень 2012 та березень-квітень 2013, пред'явлення позовних вимог в цій часині є необґрунтованим, підстави для стягнення суми 6 300,00 грн, яку нараховує позивач за вказаний період, відсутні, у зв'язку з чим в задоволенні позову в цій частині господарський суд відмовляє.

Щодо стягнення вартості послуг за листопад-грудень 2012 та січень-лютий, травень-червень 2013 в загальному розмірі 4 460,00 грн, господарський суд зазначає наступне.

В матеріалах справи відсутні будь-які акти виконання Договору за вказаний період. Між тим, умови Договору № 13/8 від 01.01.2006 не передбачають складення будь-яких актів на підтвердження фактичного надання послуг. Згідно п. 6.1. Договору, такий Договір вступає в силу з 01.01.2006 та є укладеним на невизначений термін. За умовами Договору здійснюється постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування "Об'єкту". Згідно пункту 6.2. Договору припинення державною аварійно-рятувальною службою постійного та обов'язкового обслуговування "Об'єкта" здійснюється у разі закриття "Об'єкта" та ліквідації причин, які зумовлюють його небезпечність, що підтверджується актом спеціально утвореної міжвідомчої комісії.

Вказане відповідає п. 4.4. Порядку обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затвердженому наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 17.11.2003 N 440, згідно якого припинення державною аварійно-рятувальною службою постійного та обов'язкового обслуговування об'єктів здійснюється у разі виключення об'єкта з переліку об'єктів, які підлягають постійному та обов'язковому обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, а також зникнення причин, які зумовлюють небезпеку виникнення надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

У зв'язку з наведеним, надсилання відповідачем листів до Олександрійського ВГР(АР)З про те, що підприємство має сезонний характер роботи та з листопада до березня кожного року не працює не є підставою для припинення обслуговування "Об'єкта" згідно умов Договору № 13/8 від 01.01.2006 (а.с. 76-78).

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбаченим Господарським кодексом України.

В ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України вказано, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно п. 4.2. Договору плата за обслуговування "Об'єкта" здійснюється згідно наданим рахунком щомісячним перерахуванням коштів у визначені строки. Однак, такі строки Договором не визначено.

Проте, у зв'язку з виникненням боргу, позивач 23.10.2014 надіслав відповідачеві претензію про сплату боргу в розмірі 10 760,00 грн (а.с. 139-140). Зазначена претензія отримана відповідачем 03.11.2014, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с. 138).

Відповіді на вищевказану претензію відповідач не надіслав, борг не сплатив.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи слідує, що Олександрійський ВГР(АР)З ДСНС України припинено шляхом приєднання до Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій () згідно наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 224 від 15.05.2013 (а.с. 54). Запис про припинення внесено в ЄДРПОУ 23.12.2013 (а.с. 105-108). Згідно статуту Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій позивач є правонаступником Олександрійського ВГР(АР)З ДСНС України (а.с. 42-53).

На підставі викладеного, оскільки відповідач не обґрунтував і не підтвердив факт оплати наданих послуг за листопад-грудень 2012 та січень-лютий, травень-червень 2013 в загальному розмірі 4460,00 грн, не спростував належними доказами невиконання Олександрійським ВГР(АР)З ДСНС України за вказаний період умов Договору, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявність підстав для їх задоволення.

Окрім того, згідно нового розрахунку ціни позову, у відповідності до якої здійснюється розгляд справи, позивач просить стягнути з відповідача 4 498,65 грн інфляційних втрат, які нараховує за період з листопада 2014 по липень 2015 в розмірі 4 498,65 грн. та 3% річних за період з 03.11.2014 по 20.08.2015 в розмірі 257,36 грн (а.с. 136-137).

У відповідності до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України відсотки річних та інфляційні втрати можуть нараховуватись кредитором за весь період прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання боржником.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 4-7 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань.

З наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних слідує, що останнім визначено період прострочення з дати отримання відповідачем претензії від 23.10.2014 № 01/3-1314 про сплату боргу в розмірі 10 760,00 грн (а.с. 138-140).

Між тим, правила ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлюють, що боржник повинен виконати обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був повністю розрахуватися з позивачем за надані послуги у семиденний строк від дня отримання вимоги, тобто не пізніше 10.11.2013. Отже, нарахування 3% річних має здійснюватися з 11.11.2013.

Крім того, нарахування інфляційних втрат та 3% річних має здійснюватися на суму боргу в розмірі 4 460,00 грн, оскільки заборгованість в іншій частині у зазначений позивачем період нарахування була відсутня.

Виходячи з наведеного, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати за період листопад 2014 - липень 2015 на суму боргу 4 460,00 грн в розмірі 2 060,75 грн та 3% річних за період з 11.11.2014 по 20.08.2015 на суму боргу 4 460,00 грн в розмірі 103,74 грн. У задоволенні позову в іншій частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних господарський суд відмовляє у зв'язку з неправильним розрахунком позивача.

На підставі викладеного, позовні вимоги Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувальний) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення з ДП "Світловодський завод силікатних виробів" АТЗТ "Кіровоградбудматеріали" заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 4 460,00 грн основного боргу, 2 060,75 грн інфляційних втрат та 103,74 грн 3 % річних. У задоволенні позову в іншій частині господарський суд відмовляє.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства "Світловодський завод силікатних виробів" Акціонерного товариства закритого типу "Кіровоградбудматеріали" (27519, Кіровоградська область, Світловодський район, с. Павлівка, ідентифікаційний код 05530228) на користь Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (50002, м. Кривий Ріг, вул. Кобилянського, 223 А, ідентифікаційний код 33873405) 4 460,00 грн основного боргу, 2 060,75 грн інфляційних втрат та 103,74 грн 3% річних, а також 780,03 грн судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.10.2015.

Головуючий суддя В.В.Тимошевська

Суддя М.С. Глушков

Суддя С.Б.Колодій