ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015 р. Справа №917/1386/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020

до Полтавської державної аграрної академії, вул. Сковороди, 1/3, м. Полтава, 36000

про стягнення 1 143 224,80 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Полтавської державної аграрної академії про стягнення 1 143 224,80 грн., в т.ч. 700 592,31 грн. - сума основного боргу по договору на постачання природного газу за регульованим тарифом №175 від 28.01.2014р., 10 118,90 грн. - 3% річних, 177 430,18 грн. - пені, 255 083,41 грн. - інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання за договором в частині оплати.

22.07.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнає, зазначає, що Академія є бюджетною установою та фінансується за рахунок коштів державного бюджету, має свій кошторис, в якому видатків на сплату штрафних санкцій не передбачено.

11.08.2015 р. відповідач надав суду доповнення до відзиву, в якому зауважив, що заборгованість за природній газ виникла через відсутність фінансування.

12.08.2015 р., 14.08.2015 р. відповідач надав суду додаткові документи для приєднання до матеріалів справи (вх. №11559, №11665).

01.09.2015 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог (вих. №14/4295 від 28.08.2015р.) в частині стягнення штрафних санкцій на суму 15 852,85 грн., з яких 15 097,95 грн. - пені, 754,90 грн. - 3% річних та просить стягнути з відповідача 458 485,34 грн., з яких 10 873,38 грн. - 3% річних, 270 181,36 грн. - пені, 255 083,41 грн. - інфляційних втрат. Подану заяву суд розцінив як заяву про збільшення вимог та одночасно про зменшення, оскільки позивач зменшив вимоги в частині стягнення суми основного боргу, в зв'язку зі сплатою.

Ухвалою суду від 03.09.2015 р. вказану заяву прийнято до розгляду та продовжено строк вирішення спору на 15 днів в порядку статті 69 ГПК України.

11.09.2015 р. відповідач надав суду відзив на заяву про збільшення розміру вимог в частині стягнення сум штрафних санкцій.

23.09.2015 р. відповідач надав суду уточнення до відзиву на позовну заяву, в яких перераховує причини несвоєчасності оплати послуг за спожитий газ.

02.10.2015 р. від позивача надійшла уточнена заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній збільшив розмір 3% річних, зменшив розмір пені та просить суд остаточно стягнути з відповідача на свою користь 10 873,80 грн. 3% річних, 255 083,41 грн. інфляційних втрат та 192 528,13 грн. пені.

Судом враховано рекомендації викладені в постанові Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

З урахуванням поданої заяви судом розглядаються вимоги про стягнення 10 873,80 грн. 3% річних, 255 083,41 грн. інфляційних втрат та 192 528,13 грн. пені.

06.10.2015 р. відповідач надав суду відзив на уточнену заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Представник позивача в судових засіданнях на задоволенні позовних вимог (з урахуванням уточненої заяви про збільшення розміру позовних вимог) наполягає.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав викладених у поданих відзивах та додаткових поясненнях.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом встановлено не було, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Рішення виноситься після перерви оголошеної в судовому засіданні 06.10.2015 р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив що 28.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (надалі Постачальник, позивач) та Полтавською державною аграрною академією (надалі Споживач, відповідач) було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №175 (надалі Договір).

При цьому сторони узгодили наступне:

- Постачальник постачає природний газ Споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором (п. 1.1. Договору);

- передача газу за цим Договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів Споживача до актів розмежування ділянок обслуговування. Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається Сторонами в додатку 1 до Договору (п. 1.2. Договору);

- послуги з постачання газу підтверджуються підписаним Сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору (п. 2.6 Договору);

- постачальник до 5-го числа, наступного за звітним місяцем, направляє Споживачу два примірники акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Постачальника (п. 2.7 Договору);

- Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п. 2.8 Договору);

- акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником (п. 2.9 Договору);

- оплата вартості послуг з постачання газу проводиться Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки, за 5 (п'ять) банківських днів до початку місяця поставки на поточний рахунок Постачальника. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 5 числа, наступного за місяцем поставки газу. (п. 4.6 Договору);

- за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором Сторони несуть відповідальність згідно з Договором і чинним законодавством України (п. 6.1 Договору);

- у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.2.2 Договору);

- цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє по 31 грудня 2014 року включно (п. 10.1 Договору).

В подальшому Сторонами було підписано Додаткову угоду від 12.01.2015 р. до Договору №175 якою продовжено строк дії Договору до 31 січня 2015 р., а в частині проведення розрахунків до повного їх виконання.

Як стверджує позивач та не заперечувалось відповідачем, позивачем було надано відповідачу послуги з постачання природного газу в грудні 2014 року в об'ємі 111,544 тисячі куб. м. на суму 860 178,24 грн., в січні 2015 року в об'ємі 90,575 тис. куб. м. на суму 698474,54 грн., а всього на суму 1 558 652,78 грн.

В підтвердження виконання позивачем договірних зобов'язань з поставки газу споживачу природного газу позивач надав акти приймання-передачі природного газу №175/12 від 04.01.2015 р. та №175/01 від 02.02.2015 р. з визначеннями обсягу природного газу.

Надані акти підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідач взяті на себе зобовязання виконав не належним чином, оскільки розрахувався за спожитий природний газ в повному обсязі з порушенням строків розрахунків за природний газ, встановлених Договором (враховуючи заяву позивача про зменшення вимог в частині сплати суми основного боргу).

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України). Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару (ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідачем порушено умови Договору в частині своєчасної оплати послуг з постачання газу позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 10 873,80 грн. 3% річних за період з 06.01.2015 р. по 12.07.2015 р., 255 083,41 грн. інфляційних втрат за період з січня по травень 2015 р. та 192 528,13 грн. пені за період з 06.01.2015 р. по 12.07.2015 р.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6.2.2 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи періоди прострочення відповідачем платежів позивач правомірно нарахував та заявив до стягнення 10 873,80 грн. 3% річних, 255 083,41 грн. інфляційних втрат та 192 528,13 грн. пені.

Заперечення відповідача, викладені у відзивах на позовну заяву, судом відхиляються, оскільки відсутність бюджетних коштів, майновий стан не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення взятих на себе зобов'язань, нарахування річних, інфляційних та пені передбачено чинним законодавством та узгоджено сторонами при укладенні Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом №175 від 28.01.2014 року (в частині нарахування пені).

Частина 3 статті 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Разом з тим, пунктом 1 статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 83 ГПК України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Враховуючи те що, відповідач повністю розрахувався за поставлений природній газ і є бюджетною установою та фінансується за рахунок державних коштів, керуючись п. 3 статті 83 ГПК України, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені на 90% до 19 252,81 грн.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 82 ГПК України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками процесу, а також доказів, витребуваних судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 33, 43, 49, п. 3. статті 83, статтями 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавської державної аграрної академії (вул. Сковороди, 1/3, м. Полтава, 36000, р/р 9150 в ГУДСКУ у Полтавській області, МФО 831019, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020, п/р 545 в філії Полтавське управління ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 331467, ) 10 873,80 грн. 3% річних, 19 252,81 грн. пені, 255 083,41 грн. інфляційних втрат та 9 169,70 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повне рішення складено 12.10.2015 р.

Суддя Кульбако М.М.