ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа № 922/3779/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

позивача - Шалак Я.О. (довіреність від 13.02.15 №08-11/670/2-15,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №4357 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 05.08.15 у справі № 922/3779/15

за позовом Харківської міської ради, м.Харків,

до ТОВ "АМРБ1", с.Вільхівка Харківського району Харківської області,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "АМРБ1", у якій просила суд стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) у розмірі 85338,40 грн. згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.08.15 (суддя Ємельянова О.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Позивач із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Харківської міської ради про стягнення з ТОВ "АМРБ1" збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) у розмірі 85338,40 грн. згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.15 розгляд справи було призначено на 01.10.15, запропоновано надати суду апеляційної інстанції: позивачу - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; відповідачу - відзив на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

30.09.15 позивачем надано письмові пояснення із розрахунком величини пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м.Харкова.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання 01.10.15 (повідомлення відділення зв'язку долучено до матеріалів справи, а.с.81), відзиву на апеляційну скаргу не надав, не направив представника в судове засідання та не повідомив суд про причини його неявки.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.10.15 розгляд справи було відкладено на 20.10.15, запропоновано надати суду апеляційної інстанції: позивачу - мотивовані пояснення з урахуванням питань, що були предметом розгляду в судовому засіданні 01.10.15; відповідачу - відзив на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

Позивачем 16.10.15 на виконання ухвали суду від 01.10.15 надано додаткові пояснення, в яких Харківська міська рада наполягає на задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що відповідачем порушено приписи Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", згідно з якими встановлено обов'язок саме замовника будівництва щодо звернення до органів місцевого самоврядування для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста.

Присутній у судовому засіданні 20.10.15 представник позивача підтримав викладену ним письмово правову позицію.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання 20.10.15 (повідомлення відділення зв'язку долучено до матеріалів справи, а.с.99), не виконав вимог ухвал суду від 31.08.15 та від 01.10.15, відзиву на апеляційну скаргу не надав, не направив представника для участі в судовому засіданні та не повідомив суд про причини його неявки. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника ТОВ "АМРБ1".

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

За замовленням відповідача, ТОВ "АМРБ1", ТОВ "СІЄСТА-КОРПОРЕЙШН" здійснило роботи з реконструкції квартири №121 в житловому будинку №1 по вул. Академіка Проскури в м. Харкові під торгівельні приміщення. Відповідно до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 23.12.14 за № ХК 31, даний об'єкт прийнято в експлуатацію (а.с. 24-25). Зазначена дата, 23.12.14, в силу приписів п. 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.11 № 461, є датою прийняття об'єкта в експлуатацію.

14.01.15 та 16.02.15, тобто вже після прийняття в експлуатацію реконструйованої квартири, Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради надсилав на адресу ТОВ "АМРБ1" листи, в яких пропонував укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Відповідний договір, підписаний зі сторони Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, надіслано позивачем відповідачеві для розгляду та підписання листом від 16.02.15 (а.с.22). Згідно з додатком до договору, розмір пайової участі замовника будівництва становить 10% від розміру кошторисної вартості будівництва (775803,60 грн.), тобто 85338,40 грн.

Проте відповідач на вищевказані пропозиції відповідей не надав, підписаний примірник договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова до Департаменту економіки та комунального майна не повернув.

Таким чином, матеріали справи свідчать про відсутність між сторонами договірних відносин стосовно пайової участі у розвитку інфраструктури м.Харкова.

Позивач вважає, що такими діями відповідача порушуються права та інтереси територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради на отримання коштів відповідно до розрахунку величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватися для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

На думку Харківської міської ради, кошти у розмірі 85338,40 грн. є збитками у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу), які мають бути стягнуті з відповідача на користь місцевого бюджету м. Харкова на підставі приписів ст. ст. 224, 225 ГК України, ст. ст. 22, 623 ЦК України.

Надаючи правову оцінку вищевказаним доводам, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2 та 3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Відповідно до абзацу першого ч.9 ст. 40 вказаного Закону, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Відповідно до абзацу сьомого частини дев'ятої статті 40 Закону, кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.11 №804 затверджено Порядок пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Харкова (далі - Порядок). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №319 від 22.05.13 зазначений Порядок викладено у новій редакції (а.с.42).

Згідно з п. 1.3. Порядку, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у м.Харкові, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Відповідно до п. 1.6 Порядку під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реабілітацію, капітальний ремонт та технічне переоснащення об'єктів будівництва, а під об'єктами будівництва - будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення та їх комплекси. Тобто роботи з реконструкції квартири №121 в житловому будинку №1 по вул. Академіка Проскури в м. Харкові під торгівельні приміщення є будівництвом у розумінні зазначеного пункту Порядку.

Відповідно до п.2.5 Порядку, не пізніше ніж за 30 календарних днів до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію замовник будівництва зобов'язаний звернутися з заявою до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова укладається не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (п.2.8 Порядку). Кошти пайової участі сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначаються договором (п.4.1 Порядку). Аналогічне положення міститься в 7 абзаці ч.9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Листом №23-11/6294/6-11 від 22.07.11 "Про пайову участь забудовників у створенні та розвитку інфраструктури населених пунктів" Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надало роз'яснення, відповідно до яких нормами абзацу першого частини дев'ятої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" також роз'яснено, що договір по пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту має укладатися до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, вищевикладеними правовими нормами встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись із замовником будівництва до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Договір є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м.Харкова.

Проте, як уже зазначалося, до 23.12.14 (дати прийняття об'єкта в експлуатацію) позивачем не було укладено з відповідачем договір пайової участі.

Враховуючи, що норми ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", носять імперативний характер, колегія суддів зазначає, що після введення об'єкта будівництва в експлуатацію укладення договору є неможливим.

Відповідно до приписів ст. 174 ГК України, господарське зобов'язання виникає, в тому числі із господарського договору та інших угод, передбачених законодавством. Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем в ході апеляційного провадження, зобов'язальних відносин між сторонами не існує, тому порушення умов договору з боку відповідача не може мати місця, а відтак, стягнення будь-яких сум, передбачених договором, який не було укладено між сторонами, також є неможливим.

В апеляційній скарзі позивач посилається на п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань". У вказаному пункті дійсно зазначено, що оскільки господарський договір (угода) є не єдиною підставою виникнення відповідного зобов'язання, то сама лише відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) або незазначення в останньому умов (пунктів) щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання не перешкоджає застосуванню даної відповідальності, але тільки у разі якщо підстави такого застосування і розмір відповідальності передбачено актами законодавства.

Разом з тим, на думку колегії суддів, вищевказані висновки Вищого господарського суду України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки у відповідача відсутнє грошове зобов'язання перед позивачем, що виникло б на підставі актів законодавства. Окрім того, ні статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", на порушення відповідачем якої посилається позивач, ні іншими нормами чинного законодавства не передбачено підстав застосування та розміру відповідальності у вигляді стягнення з відповідача збитків за невиконання приписів ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Аналогічні висновки викладено у постанові Вищого господарського суду України від 22.09.15 у справі №922/5995/14.

Наполягаючи на задоволенні позовних вимог про стягнення 85338,40 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу), Харківська міська рада посилається на норми ст.ст.224, 225 ГК України, ст.ст.22, 623 ЦК України.

Щодо застосування зазначених правових норм, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Припис аналогічного змісту міститься у ст. 224 ГК України, згідно з якою учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Згідно з ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов'язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 25.02.15 у справі №17/192.

Таким чином, доводячи склад цивільного правопорушення у діях відповідача, Харківська міська рада мала довести, що поведінка ТОВ "АМРБ1" була неправомірною та протиправною. Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб'єкт права свідомо порушує норму права.

Позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", якою обов'язок звернутися до органу місцевого самоврядування з заявою про укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва.

Колегія суддів не вважає вказані посилання належним аргументом, оскільки право оферти мав як відповідач, так і позивач - враховуючи, що згідно з п.п.7 п. "а" ст. 27 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності до участі в комплексному соціально-економічному розвитку сіл, селищ, міст, координація цієї роботи на відповідній території. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Вищого господарського суду України від 30.07.15 у справі №922/5993/14.

Разом з тим, договір пайової участі так і не був укладений, при цьому позивачем не доведено обставини щодо належного виконання ним вищевказаних дій, передбачених законом. Тому посилання Харківської міської ради в ході апеляційного провадження на те, що до моменту введення об'єкта в експлуатацію їй не було відомо про здійснення відповідачем будівельних робіт, оскільки відповідною інформацією володіє лише орган державного архітектурно-будівельного контролю, колегія суддів не вважає належним обґрунтуванням причин невжиття позивачем заходів з координації роботи щодо укладення відповідних договорів протягом встановленого законом строку, а саме - до введення об'єктів будівництва в експлуатацію.

Тому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для висновку, що договір пайової участі не було укладено виключно через недотримання відповідачем вимог ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а відтак, і для висновку про те, що таке недотримання може розглядатися як елемент складу цивільного правопорушення як передумови для стягнення збитків у розумінні ст.22 ГПК України.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконаний зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором.

Тобто, як вбачається зі змісту ст.225 ГК України, на яку посилається позивач, необхідною умовою для її застосування є наявність між сторонами договірних відносин. Відповідне узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 09.12.14 у справі № 5023/4983/12). Проте, як уже зазначалося, договір пайової участі між сторонами укладено не було, а Харківська міська рада звернулася до ТОВ "АМРБ1" із відповідною пропозицією вже після спливу встановленого законом граничного строку укладення вказаного договору.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до п.3 оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.14 №01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків", позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Проте, як було встановлено вище, причиною не укладення між сторонами договору та, відповідно, неотримання позивачем коштів за цим договором, є не лише та обставина, що відповідач у передбачені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядком строки не звернувся до позивача із заявою про укладення договору, а і невжиття самим позивачем належних заходів з координації роботи щодо укладення відповідних договорів із забудовниками протягом встановленого законом строку, у відповідності до вимог п.п.7 п. "а" ст. 27 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Враховуючи відсутність договірних зобов'язань між сторонами, недоведеність причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача та неотриманням позивачем коштів (оскільки договір про пайову участь міг би бути укладений за належних та своєчасних дій самого позивача), колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення, тому відсутні підстави для кваліфікації заявленої позивачем до стягнення суми як упущеної вигоди Харківської міської ради.

Зазначений висновок також узгоджується із правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постановах від 16.07.15 у справі №922/69/15, від 28.09.15 у справі №922/68/15, від 22.09.15 у справі №922/5995/14 тощо.

Стосовно посилань позивача в апеляційній скарзі на постанову Вищого господарського суду України від 20.01.15 у справі №909/605/14, в якій зазначено, що міська рада не позбавлена права звернутися до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої ухиленням відповідача від укладення договору, передбаченого ч.9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", колегія суддів зазначає, що, як вбачається з даної постанови, її прийнято у справі зі спору між іншими сторонами (фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ТОВ НВЦ "Новатор"), а тому встановлені у вказаній справі обставини не мають преюдиційного значення в розумінні ч. 3 ст.35 ГПК України для розгляду даної справи №922/3779/15.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що наявність у Харківської міської ради права на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди не звільняє позивача від необхідності доведення обґрунтованості позовних вимог. Проте, як було встановлено вище, Харківською міською радою не доведено в суді першої та апеляційної інстанції наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення, що могло б бути підставою для стягнення з ТОВ "АМРБ1" збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) у розмірі 85338,40 грн.

Отже місцевим господарським судом обґрунтовано, із посиланням на вищенаведені норми цивільного та господарського законодавства відмовлено в задоволенні позову.

Враховуючи наведені обставини справи та норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваного рішення нормам чинного законодавства та матеріалам справи, на підставі чого вказане рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись 99, 101, 102, п. 1, ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 05.08.15 у справі №922/3779/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 23.10.15

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шутенко І.А.