ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Справа № 910/6981/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоЄвсікова О.О.,
суддів:Кролевець О.А. (доповідач у справі), Попікової О.В.
розглянувши касаційну скаргуНаціонального банку України
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 15.06.2015
у справі№910/6981/15-г Господарського суду міста Києва
за позовомОСОБА_4
до1. Національного банку України, 2. Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Київ"
провизнання недійсним рішення
за участю представників сторін
від позивача:не з'явився
від відповідача-1:ОСОБА_5
від відповідача-2:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України та Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Київ" про визнання недійсним рішення тимчасового адміністратора АКБ "Київ" щодо зменшення статутного капіталу АКБ "Київ" шляхом зменшення номінальної вартості акцій, оформленого наказом №222 від 04.06.2009.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 (суддя Плотницька Н.Б.) вказану позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 (колегія суддів у складі: Мальченко А.О., Сухового В.Г., Жук Г.А.) вказану ухвалу скасовано, матеріали позовної заяви направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про порушення провадження у справі, а також стягнуто з відповідачів на користь позивача по 304,50 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду апеляційної інстанції в частині стягнення з нього судового збору, Національний банк України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду змінити шляхом виключення з неї пункту 3.

Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач та відповідач-2 не скористались передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представника відповідача-1, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

У силу ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів; обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У зв'язку з наведеним, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ГПК України окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про повернення позовної заяви.

Згідно з ч. 7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

При цьому пленум Вищого господарського суду України у постанові від 21.02.2013 за №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснив: якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 11113 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Повертаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_4 з посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суд першої інстанції виходив з неможливості дійти до однозначного висновку про направлення на адресу відповідачів копій саме тієї позовної заяви, яка була подана до суду, з огляду на зазначення у фіскальних чеках та описах вкладення у цінні листи про направлення позовної заяви від 18.03.2015, тоді як позовна заява датована 18.02.2015 із технічним виправленням на 18.03.2015. Також суд першої інстанції зауважив, що до позовної заяви не подано доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Суд апеляційної інстанції встановив, що при підготовці матеріалів позовної заяви представником позивача було допущено технічну помилку у даті підписання вказаної заяви, яка була вправлена останнім, у зв'язку з чим визнав безпідставним висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем належних доказів направлення позовної заяви з додатками відповідачам. Також суд апеляційної інстанції встановив надання позивачем разом з позовною заявою доказів прийняття відповідною особою оскаржуваного рішення, яке може бути витребуване у відповідача-2 в порядку вчинення дій по підготовці справи до розгляду.

Викладені висновки суду апеляційної інстанції не спростовані Національним банком України при зверненні з касаційною скаргою на вказану постанову.

Водночас скаржник правильно зазначив про безпідставність стягнення судом апеляційної інстанції з відповідачів судового збору за розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про повернення позову, адже розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом зазначеної апеляційної скарги, має бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення на користь позивача судового збору як з Національного банку України, так і з Публічного акціонерного товариства АКБ "Київ", а також видання наказів, оскільки суд касаційної інстанції не зв'язаний доводами касаційної скарги щодо порушення чи неправильного застосування нижчими судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права та може встановлювати порушення чи неправильне застосування відповідних норм, на які не було посилання в такій скарзі (п. 11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 за №11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України"). Отже, касаційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Національного банку України задовольнити частково.

Пункти 3-5 резолютивної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 у справі №910/6981/15-г скасувати.

У решті постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 у справі №910/6981/15-г залишити без змін.

Головуючий суддя О.Євсіков

Судді О.Кролевець

О.Попікова