ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" жовтня 2015 р.Справа № 916/389/15-г

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 91 340 грн.

Головуючий суддя Степанова Л.В.

Суддя Щавинська Ю.М.

Суддя Волков Р.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю

Від відповідача: не зявився

Суть спору: про стягнення 91 340 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про захист авторських прав та стягнення 91 340 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.02.2015 р. порушено провадження у справі № 916/389/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 91 340 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.03.2015 р. строк розгляду справи було продовжено до 09.04.2015 р.

20.03.2015 р. від представника позивача надійшло клопотання про призначення експертизи (вх. 2-1450/15) у якому позивач просить суд призначити по справі судову експертизу за експертною спеціальністю "Економічні дослідження у сфері інтелектуальної власності", проведення якої долучити Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру ГУМВС України в Одеській області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.04.2015 р. по справі № 916/389/15-г за клопотанням позивача було призначено судову експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру ГУМВС України в Одеській області, а провадження у справі зупинено.

24.04.2015 р. від експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертного провадження від 22.04.2015 р. № 11/548-5165 (вх. 2-2259/15).

24.06.2015 р. до господарського суду Одеської області надійшов висновок експерта з матеріалами справи від 14.05.2015 р. № 11/594-6263 (вх. 16124/15)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.07.2015 р. провадження у справі № 916/389/15-г було поновлено.

21.07.2015 р. у судовому засіданні представником позивача надано клопотання від 19.07.2015 р. у якому він погоджується з висновком експерта то просить долучити до матеріалів справи додаткові документи (вх. 18707/15).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.07.2015 р. справу № 916/389/15-г було призначено до колегіального розгляду.

Розпорядженням керівника апарату суду від 27.07.2015 року № 963 „Щодо призначення членів колегії справу № 916/389/15-г було призначено до автоматичного розподілу для визначення складу колегії суду.

Згідно з автоматизованим розподілом справ, в порядку ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, по справі № 916/389/15-г був визначений наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Степанова Л.В., суддя Зайцев Ю.О., суддя Волков Р.В.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.07.2015 р. справу прийнято до колегіального розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя Степанова Л.В., суддя Зайцев Ю.О., суддя Волков Р.В.

07.09.2015 р. від представника позивача до канцелярії господарського суду Одеської області надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. 2-4881/15) у якій позивач просить суд зменшити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" і стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму компенсації в розмірі 24 360,00 грн.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1346 від 10.09.2015 р. „Щодо автоматичної зміни складу колегії суддів, у звязку з перебуванням члена колегії судді - Зайцева Ю.О. з 10.09.2015 р. на лікарняному, справу № 916/389/15-г було призначено до повторного автоматичного розподілу.

Згідно з автоматизованим розподілом справ, в порядку ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, справу № 916/389/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Степанова Л.В., суддя Волков Р.В., суддя Щавинська Ю.М.

На адресу відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у відповідності до спеціального витягу № 20291128 з цього реєстру станом на 19.03.2015 р. та на адресу, визначену позивачем у поданій ним позовній заяві, господарським судом, в порядку ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, надсилались копії процесуальних документів, винесених в ході розгляду справи № 916/389/15-г. Конверти з поштовими відправленнями, надіслані на адресу вул. Гагаріна,14, Фрунзівка, Фрунзівський район, Одеська область, 66700, були повернуті до господарського суду у звязку з неможливістю їх вручення адресату.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, надісланої на юридичну адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що був повернутий органом зв'язку з позначкою "адресат вибув" та "адресат відсутній", вважається належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення належним чином Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про час і місце проведення судових засідань по даній справі (згідно з п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році від 02.06.2006 р. № 01-8/1228).

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку щодо належного повідомлення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про час та місце розгляду даної справи. Однак, незважаючи на це, даний відповідач жодного разу не скористався наданим законом правом на участь свого представника у судовому процесі, відзив на позов не надав.

Справа розглядається в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи суд встановив:

30 січня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення компенсації у розмірі 91 340,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на той факт, що відповідач незаконно розповсюджує дитячі кепки та гаманці з зображенням частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", що в свою чергу, є незаконним, суперечить чинному законодавству про авторське право та суміжні права, порушує виключні авторські права субєкта авторського права - Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь". На підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, позивач, крім іншого, посилається на чек № 0039 від 26.06.2014 р. згідно з яким було придбано "головне уборы кепка детс Маша и Медведь" та "кошелек детс 1004" у магазині "Модная кошка" за адресою м. Одеса, Філатова, 86. Однак, оскільки у даному чеку не містилось інформації щодо субєкта підприємницької діяльності, котрий здійснює продаж зазначеного товару в магазині "Модная кошка" за адресою м. Одеса, Філатова, 86, позивач звернувся до магазину "Модная кошка" листом від 14.08.2014 р. з вимогою надати належний чек та інформацію щодо субєкта підприємницької діяльності, котрий здійснює продаж зазначеного товару в магазині "Модная кошка". У відповідь на даний лист позивачем було отримано належний чек у якому зазначено ФОП ОСОБА_1 як субєкта підприємницької діяльності, котрий здійснює продаж в магазині "Модная кошка" та отримано копію свідоцтва про державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця В03 № 505060.

Крім того, у своєму позові позивач зауважує, що вина останнього полягає в тому, що відповідач не звертався до позивача ані за офіційною інформацією про поставлений товар, ані за дозволом реалізувати наявний у відповідача контрафактний товар, а просто ввів свідомо та умисно вказаний товар в цивільний обіг.

Водночас, позивач зазначає, що йому не відомо про час початку продажу контрафактної продукції, тому що такі відомості можуть бути отримані з бухгалтерських документів відповідача. Проте, відповідач є власником магазину, торгівельний потік людей в якому великий, що впливає на масштаби закупівель товару для реалізації, виходячи з цього можна дійти однозначного висновку, що до постачальників відповідача встановлені вимоги, при яких вони зобовязані постачати товари партіями в сотні примірників, а отже обсяг порушення відповідачем прав позивача є багаторазовим і значним.

Крім іншого, в обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" посилається на положення постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" від 4 червня 2010 року N 5, зокрема, пунктів 11, 12, 44.

На підставі вищевикладеного ТОВ "Маша і Мєдвєдь" було направлено лист на адресу відповідача щодо припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору. Даний лист відповідачем отримано 11.11.2014 р., однак, як зазначає позивач, даний лист відповідачем було проігноровано.

Відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 жодного разу у судові засідання не з'явилась, правової позиції по заявленим позовним вимогам не висловила, доказів, які б спростовували позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь", не надала.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми компенсації у розмірі 91 340,00 грн., а з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (вх. 2-4881/15) у розмірі 24 360,00 грн., з урахуванням наданих позивачем пояснень, у звязку із порушенням останнім виключних авторських прав позивача на частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" персонаж "Маша".

При цьому, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права, про що зазначено також у п. 29 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Так, суд зазначає, що тягар доказування покладається на сторін наступним чином: позивач має довести наявність у нього авторського права, яке на його думку порушено, а відповідач, в свою чергу, має довести правомірність використання ним обєкту авторського права.

Оцінюючи належність Товариству з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" авторського права на частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", а саме персонажу "Маша", суд зазначає наступне.

Статтею 435 Цивільного кодексу України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" (Замовник) та ОСОБА_3 (Автор-виконавець) укладено авторський договір замовлення № ОК-2/2008 відповідно до п. 1.1 якого Автор-виконавець зобовязався створити і передати Замовнику сценарій 8 серій дитячого серіалу "Маша и Медведь" в строк до 23.09.2008 р., а Замовник зобовязався прийняти його та оплатити.

23.09.2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" та ОСОБА_3 було підписано акт здачі-приймання робіт відповідно до якого Автор-виконавець створив та передав Замовнику сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу "Маша і Мєдвєдь".

Згідно з п. 1.3 вказаного акту Автор-виконавець передав виключне право на сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу "Маша і Мєдвєдь" (мовою оригіналу: "Первая встреча", "Весело-весело встретим Новый год", "До весны не будить", "Ловись рыбка", "ОСОБА_2 пришла", "Позвони мне, позвони", "С волками жить", "Следы невиданных зверей") в повному обємі Замовнику.

В подальшому, на підставі службового завдання від 12.05.2008 р. № 1/МиМ-С1 Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" було доручено режисеру-постановнику ОСОБА_4, а останнім створено авторським трудом творчого колективу аудіовізуальний анімаційний твір серію анімаційного серіалу „Маша и Медведь під робочою назвою „Первая встреча, про що свідчить акт приймання фільму від 06.01.2009 р.

08.06.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" (Правовласник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша і Медвєдь" (Набувач) було укладено договір № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал "Маша и Медведь") (надалі договір № 010601-МиМ від 08.06.2010р.), за умовами якого Правовласник передав Набувачу виключне право на аудіовізуальний твір (8 серій) серіал "Маша и Медведь", а Набувач зобовязався сплатити Правовласнику обумовлену Договором винагороду.

Згідно з п. 1.3 договору № 010601-МиМ від 08.06.2010 р. Правовласник гарантував, що він є власником виключного права на аудіовізуальний твір.

Відповідно до п. 1.4 договору № 010601-МиМ від 08.06.2010 р. виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу в повному об'ємі для використання його будь-яким способом і в будь-якій формі.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору від 08.06.2010 р. № 010601-МиМ передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір Правовласник передає Набувачу в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включаючи, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічним зображенням, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того, чи названі елементи безпосередньо в додатках до договору № 010601-МиМ.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

За змістом ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" - частина твору, яка може використовуватись самостійно, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Водночас, постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2014 р. у справі № 916/1802/14 встановлено, що персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу Маша і Мєдвєдь та зображення цих персонажів є частинами аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно, а тому й розглядатися як твори.

Враховуючи зазначене, оскільки персонаж аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Мєдвєдь" "Маша" є частиною вказаного аудіовізуального твору та може використовуватися самостійно, останній розглядається судом як твір.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" (Ліцензіат) та громадянином ОСОБА_3 (Ліцензіар) було укладено ліцензійний договір № ЛД-1/2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія) (надалі договір № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 р.), відповідно якого Ліцензіар має виключні права на використання створених одноособовою творчою працею ліцензіара оригінальних малюнків персонажів, що пропонуються до виробництва анімаційного аудіовізуального твору, під назвою "Маша" і "Медведь", а ліцензіат зацікавлений у використанні зображень Творів та бажає придбати на умовах даного Договору право на використання Творів.

Пунктом 1.1 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 р. встановлено, що ліцензіар надає ліцензіату на термін дії Договору за оплачувану ліцензіатом винагороду право використання творів у встановлених Договором межах, на умовах виключної ліцензії, тобто без збереження за ліцензіаром права видачі ліцензій на використання творів способами, передбаченими Договором, іншим особам.

Згідно з п. 2.1 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 р. право використання творів способами, передбаченими Договором, надаються ліцензіаром ліцензіату на території всіх країн світу, на термін з дати укладення Договору до 09.06.2019 р. включно.

Відповідно до п. 2.2 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 р. ліцензіар надає ліцензіату право використовувати твори як разом, так і окремо способами, встановленими договором.

Пунктами 2.5-2.7 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 р. передбачено право ліцензіата видавати субліцензії без попередньої згоди ліцензіара, реєструвати твори або їх частини, назви та персонажів як торговельні марки (пункти).

Згідно з п. 2.10 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 р. якщо треті особи порушують виключне право ліцензіара, та таке порушення буде зачіпати права ліцензіата, то названі особи зобов'язуються разом захищати свої права. Відмова ліцензіара від захисту своїх прав, як і його бездіяльність не є перешкодою для самостійного вжиття ліцензіатом доречних заходів захисту його прав в передбаченому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови договорів, суд доходить висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Маша и Мєдвєдь" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "Маша", а отже і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Як зазначає позивач у своєму позові та як вбачається з матеріалів справи, представниками позивача було зафіксовано випадок порушення авторського права та продажу контрафактного товару, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією чеку № 0039 від 26.06.2014 р. згідно з яким було придбано "головне уборы кепка детс Маша и Медведь" вартістю 33,00 грн. та "кошелек детс 1004" вартістю 20,00 грн. На даних товарах міститься наліпки на яких зазначено "головне уборы кепка детс Маша и Медведь", "кошелек детс 1004" та відповідна вартість товарів, що за твердженням позивача дозволяє встановити зв'язок між товаром та розрахунковими документами.

При цьому, з огляду на відсутність жодних доказів, які б свідчили про наявність у відповідача правових підстав для використання частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Мєдвєдь" персонажу "Маша", суд доходить висновку про порушення відповідачем виключних авторських прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Право суб'єкта авторського права, передбачене пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторські та суміжні права", подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій, як альтернативні способи захисту своїх прав відповідають праву суду, передбаченому пунктом "г" частини другої цієї ж статті винести рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

У пункті 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", зокрема зазначено, що у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід мати на увазі таке. Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Таким чином, стягнення компенсації хоча і є самостійним способом захисту авторського права, однак за своєю суттю воно фактично замінює право на стягнення доходу, отриманого порушником, або на відшкодування збитків і має бути співрозмірним.

За змістом вищевказаної Постанови від 17.10.2012 р. № 12 розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 24 360,00 грн., тобто в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, враховуючи 2 окремі факти протиправного використання обєктів авторського права відповідачем, а саме шляхом продажу дитячої кепки та дитячого гаманця. В обґрунтування розміру компенсації позивач зазначає, що відповідач свідомо та умисно виставив контрафактний товар на продаж, не звернувшись при цьому до позивача ні за офіційною інформацією про поставлений товар, ні за дозволом на його реалізацію. При цьому, відповідач зобовязаний при прийманні товару до реалізації перевіряти останній на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України. На думку позивача, дійсним наміром відповідача було отримати прибуток незаконним шляхом, через багаторазове порушення виключних прав позивача. При цьому, позивач зазначає, що відновлення попереднього стану до факту порушення прав позивача є неможливим з огляду на наявні факти продажу відповідачем контрафактних товарів, та фактичну неможливість інформування кожного з покупців, про факти придбання ними саме контрафактного товару та відповідну неможливість відповідачу вилучити у покупців придбані контрафактні товари з метою їх знищення.

Крім того, позивач наголошує на понесених ним збитках у вигляді неотримання суми ліцензійного платежу від виробника контрафактного товару.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.04.2015 р. по справі № 916/389/15-г за клопотанням позивача було призначено судову експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру ГУМВС України в Одеській області та на вирішення експерта поставлено наступне питання: - який розмір доходу (упущеної вигоди) Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" - правовласник обєкта інтелектуальної власності могло би реально отримати за звичайних обставин, за надання ліцензії ФОП ОСОБА_1 на використання твору (зображення персонажу "Маша") у спосіб розповсюдження дитячих кепок та гаманців?

24.06.2015 р. до господарського суду Одеської області надійшов висновок експерта з матеріалами справи від 14.05.2015 р. № 11/594-6263 (вх. 16124/15) у якому експерт у звязку з відсутністю документів, які підтверджують обєм продажу та виробництва (дрібносерійне виробництво чи великосерійне виробництво продаж) надає 2 варіанти розміру доходу (упущеної вигоди) який ТОВ "Маша і Мєдвєдь" могло би реально отримати за звичайних обставин, за надання ліцензії ФОП ОСОБА_1 на використання товару (зображення персонажу "Маша") у спосіб розповсюдження дитячих кепок та гаманців:

- на іграшках (гаманець дитячий) при дрібносерійному виробництві (до 100 виробів), продажі 150 000 російських руб. (52 622 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 р.), а при великосерійному (більше 100 виробів) 700 000+12-13% російських руб. (245 567 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 р.).

- на одязі (дитяча кепка) при дрібносерійному виробництві, продажі (до 100 виробів) 150 000 російських руб. (52 622 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 р.), а при великосерійному (більше 100 виробів) 500 000+12-13% російських руб. (175 405 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 р.)

Проте, приймаючи до уваги приписи ст. 42 ГПК України, висновок судового експерта для господарського суду не є обовязковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 цього кодексу, суд не приймає до уваги даний висновок експерта для визначення розміру компенсації.

Водночас, вирішуючи питання щодо стягнення компенсації та її розміру, суд враховує наступне.

Статтею 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Так, відповідно до підпункту 51.3 пункту 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" від 17 жовтня 2012 року N 12 у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (станом на день розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати становить 1 378 грн.).

При визначенні розміру компенсації суд враховує, що доведеним є факт реалізації відповідачем контрафактного товару на суму 53 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, можливість стягнення з порушника надмірних грошових сум як компенсації за порушення авторського права спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу захисту компенсація перетворюється на джерело отримання субєктом авторського або суміжного права невиправданих додаткових прибутків, суд вважає обґрунтованим та достатнім розмір компенсації у вигляді 10 мінімальних заробітних плат, що складає 13 780 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" підлягають задоволенню частково шляхом присудження до стягнення з відповідача компенсації у розмірі 13 780 грн.

При цьому, вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд вважає правомірним покладення останніх на відповідача з огляду на положення ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої - якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (66700, Одеська обл., Фрунзівський район, смт. Фрунзівка, вул. Гагаріна, 14, ІН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (резидент РФ, 129085, м. Москва, вул. Годовікова, будинок 9, будова 3; ІПН/КПП /771701001 в ІФПС № 17 СВАО р/р № в ПАТ Банк "Открытие", м. Москва БІК 044585297, к/р ) компенсацію у розмір 13 780 (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повний текст рішення складено 23.10.2015 року

Головуючий судя ОСОБА_5

суддя Щавинська Ю.М.

суддя Волков Р.В.