КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Справа№ 910/11085/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Макотченко Л.М., дов. від 31.12.2014 №35,

від відповідача Юхименко В.С., дов. від 18.12.2014 б/н,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 (підписане 07.08.2015)

у справі №910/11085/15 (суддя Маринченко Я.В. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.»

про стягнення 89 503,23 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 89 503,23 грн, яка складається з: 61 175,51 грн заборгованості зі сплати орендної плати, 6 908,74 грн пені, 1 716,62 грн 3% річних та 19 702,36 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» 61 175, 51 грн заборгованості, 6 908,74 грн пені, 19 702,36 грн інфляційних втрат, 1 716,62 грн 3% річних та 1 827 грн витрат на сплату судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 скасувати та прийняти нове, яким вимоги позивача задовольнити частково, виходячи з суми 36 357,31 грн. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи відповідача щодо неправильного розрахунку позивачем щомісячних орендних платежів, збільшених на індекс зміни курсу гривні до євро, у зв'язку з його невідповідністю досягнутим сторонами при укладенні договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2013 домовленостям. При цьому, апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням суду від 04.08.2015 зобов'язано відповідача відшкодувати заборгованість по сплаті орендної плати за користування приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 12в за період протягом якого він об'єктом оренди не користувався. Крім того, непідписання акта приймання-передачі нерухомого майна з орендного користування відбулось через відсутність поштового сполучення з територією місцезнаходження позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.10.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

12.10.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 21.10.2015 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 скасувати, постановити нове, яким вимоги задовольнити частково, виходячи з суми 36 357,31 грн.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов'язався надати, а орендар - прийняти у строкове платне користування (на умовах оренди або суборенди) частину нежитлових приміщень в магазинах своєї торгової мережі (далі - об'єкти оренди). Місцезнаходження, умови користування та перелік магазинів, в яких орендодавець передає частину приміщення (об'єкт оренди) в тимчасове користування, площа конкретних об'єктів оренди та їх вартість узгоджується сторонами в додатках до договору.

Орендована площа надається орендарю та має використовуватися орендарем для ведення господарської діяльності: розповсюдження білетів державних лотерей (п.1.3 договору).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що передача об'єкта оренди оформлюється актом прийому-передачі, який підписується належним чином уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками.

При цьому, в акті прийому-передачі повинно бути зазначене місце розташування, розмір об'єкта оренди та відображений його технічний стан.

У розділі 4 договору визначено розмір платежів та порядок їх внесення.

Розмір орендної плати за кожний об'єкт оренди, який передається в

тимчасове користування, узгоджується сторонами і встановлюється у додатках до договору, які є його невід'ємними частинами. До складу орендної плати входить вартість комунальних та експлуатаційних послуг, що надаються орендодавцю третіми особами з метою нормального функціонування приміщення, в якому розташований об'єкт оренди, а також вартість користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об'єкт оренди. До складу орендної плати входить вартість спожитої електроенергії (п. 4.1 договору).

Відповідно до п.п.4.2, 4.3 договору у триденний термін з моменту підписання договору орендар перераховує аванс у розмірі двомісячної орендної плати (за перший і останній місяць користування об'єктом оренди) на рахунок орендодавця. Орендна плата за перший і останній місяць користування об'єктом зараховується з суми перерахованої орендарем згідно з п.4.2 договору.

Всі розрахунки по договору сплачуються щомісячно до 10 числа поточного місяця, шляхом безготівкового перерахування на рахунок орендодавця. Днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

У випадку, коли орендар користується об'єктом оренди неповний місяць, орендна плата розраховується орендодавцем та сплачується орендарем за час фактичного користування об'єктом оренди (приміщенням) (п. 4.4 договору).

В п. 4.12 договору сторони домовились, що на момент підписання акта приймання-передачі буде визначено грошовий еквівалент орендної плати відносно офіційного курсу гривні до євро, та орендна плата, починаючи з другого місяця тимчасового користування об'єктом оренди, буде індексуватися на коефіцієнт зміни офіційного курсу української гривні до євро на перше число місяця, за який сплачується орендна плата.

Індексація не буде застосовуватись у разі, коли офіційний курс (за даними НБУ) української гривні до євро зміниться менш, ніж на 0,5 грн відносно офіційного курсу гривні до євро, зафіксованого на момент підписання акта приймання-передачі.

Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє протягом одного року з дати підписання акта приймання-передачі, включаючи останній день користування усіма об'єктами оренди (п.11.4 договору).

Додатком № 1 до договору сторонами погоджено умови передачі в оренду об'єкта оренди №1, а саме частини приміщення, загальною площею 4 кв.м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, б. 12в.

Орендна плата за перший місяць користування об'єктом оренди №1 складає 4500 грн, в т.ч. ПДВ. Починаючи з другого місяця, орендна плата за місяць користування об'єктом оренди №1 складає 1 500 грн, в т.ч. ПДВ.

На підставі акта приймання-передачі частини нежитлового приміщення від 01.05.2013 орендодавець передав, а орендар прийняв у користування об'єкт оренди №1.

Додатком № 2 до договору сторонами погоджено умови передачі в оренду об'єкта оренди №2, а саме частини приміщення, загальною площею 8 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Даніли Нєчая, б. 11.

Загальна сума орендної плати за місяць користування об'єктом оренди №2 складає 2 500 грн, в т.ч. ПДВ.

На підставі акта приймання-передачі частини нежитлового приміщення від 01.07.2013 орендодавець передав, а орендар прийняв у користування об'єкт оренди №2.

Додатковою угодою від 01.01.2014 №3 до договору сторони, зокрема, внесли зміни до п.11.5 договору та виклали його в наступній редакції: «Цей договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 01.03.2015, включаючи останній день користування усіма об'єктами оренди».

Цією ж угодою від 01.01.2014 сторони вирішили додаток № 2 до договору змінити шляхом включення до нього умов передачі в оренду об'єкта оренди №3, а саме частини приміщення, загальною площею 2 кв.м., розташованого за адресою: смт. Петропавлівка, вул. Леніна, б. 10.

На підставі акта приймання-передачі частини нежитлового приміщення від 01.01.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв у користування об'єкт оренди №3.

Додатковою угодою від 20.08.2014 № 4 сторони внесли зміни до додатку № 3, у зв'язку з розірванням договірних зобов'язань по об'єктам оренди №2 та №3, та виклали додаток №3 в новій редакції, згідно якої об'єктом оренди є частина приміщення, загальною площею 5 кв.м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, б. 12в.

Загальна сума орендної плати за місяць користування об'єктом оренди складає 1 500 грн, в т.ч. ПДВ.

На підставі актів приймання-передачі частини нежитлового приміщення від 31.08.2014 орендар повернув, а орендодавець прийняв об'єкти оренди №2 та №3.

Задовольняючи позовні вимоги, Господарський суд міста Києва виходив з того, що факт наявності боргу у відповідача за договором належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований. У зв'язку з допущеним порушенням відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань за вказаним правочином, суд на підставі п.7.2 договору, ст.549, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стягнув пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Транспортні витрати, які позивач бажав понести за рахунок відповідача, місцевий господарський суд залишив за позивачем.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором оренди.

Відповідно до ч.6 ст.283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 759 ЦК України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст.286 ГК України).

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач сплатив 42 642,69 грн орендної плати за період користування об'єктами оренди з травня 2013 по серпень 2013, в той час як фактичне користування об'єктом оренди за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 12в відбувалось протягом травня 2013 - березня 2015, об'єктом оренди №2 протягом липня 2013 - серпня 2014, а об'єктом оренди №3 протягом квітня 2014 - серпня 2014.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав належним чином, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд правомірно і обґрунтовано стягнув з орендаря на користь орендодавця основну заборгованість в сумі 61 175,51 грн.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції відхиляють з огляду на таке.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Водночас, згідно наказу Міністерства фінансів України від 10.08.2000 №193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 вплив змін валютних курсів» валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За таких обставин, оскільки положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, колегія суддів приходить до висновку, що умови договору відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (стаття 627 ЦК України) та положенням щодо вільного встановлення у договорі ціни як його умови (стаття 632 ЦК України).

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України вказано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Пунктом 7.2 договору встановлено, що за несвоєчасну або неповну сплату орендної плати, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 0,5% сплаченої суми за кожен день прострочки.

Перевіривши доданий до позовної заяви розрахунок, із подальшими уточненнями позивача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 6 908,74 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 1 716,62 грн та інфляційних втрат в сумі 19 702,36 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само й інфляційних нарахувань, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору (п.3.1, 4.1 постанови пленум Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, вважає його вірним, а отже задоволенню підлягають вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 1 716,62 грн та 19 702,36 грн інфляційних втрат.

Що стосується доводів відповідача щодо відсутності у нього заборгованості з орендної плати по об'єкту оренди, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 12в за березень 2015 року, суд апеляційної інстанції їх відхиляє з огляду на таке.

Частина 2 ст.795 ЦК України передбачає, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно з п. 6.1 договору повернення об'єкта оренди здійснюється протягом трьох днів від дати припинення дії договору та оформлюється актом прийому-передачі, який підписується належним чином уповноваженими представниками сторін.

Враховуючи, що матеріали справи не містять акта прийому-передачі зазначеного приміщення, за яким орендар повернув орендодавцю спірне приміщення, як і не містять доказів обмеження позивачем доступу відповідача до приміщення, внаслідок чого останній був позбавлений можливості користуватись зазначеним вище нерухомим майном відповідно до його цільового призначення, доводи скаржника є безпідставними.

Решта доводів відповідача, а саме що непідписання акта приймання-передачі з орендного користування спірного майна відбулось через відсутність поштового сполучення з територією місцезнаходження орендаря (83000, м. Донецьк, вул. Арктики, 1В), колегією суддів також відхиляється, оскільки спростовується наявним в матеріалах справи електронним листуванням позивача з контрагентом, інформацією, розміщеною на сайті позивача (brusnichka.com), яка є публічною та поверненням двох інших об'єктів оренди за договором ще у серпні 2014.

Таким чином, відповідач в апеляційній скарзі не навів доводів, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі №910/11085/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/11085/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай