ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" жовтня 2015 р.Справа № 924/1361/15

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Завод "ОСОБА_1" м. Хмельницький

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Хмельницький

про стягнення 10559,29 грн., з яких: 7660,00 грн. - борг ; 2535,46 грн. - інфляційні втрати; 210,63 грн. - 3% річних ; 153,20 грн. - пеня.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 20.01.2015 р.

від відповідача: ОСОБА_3 - представник за довіреністю від 14.04.2015р.

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 10559,29 грн., з яких: 7660,00 грн. - борг по двох специфікаціях по договору; 2535,46 грн. - інфляційні втрати; 210,63 грн. - 3% річних по двох специфікаціях по договору; 153,20 грн. - пеня в розмірі 2% простроченого платежу по двох специфікаціях по договору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №340/44-14 від 21.07.2014р. Зазначає, що відповідачу було поставлено товар на суму 20640,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: №281 від 13.08.2014р. на суму 6480,00 грн., №305 від 28.08.2014р. на суму 7680,00 грн., №317 від 05.09.2014р. на суму 6480,00 грн.

Повідомляє, що відповідачем було оплачено 50% вартості товару, визначеної в п. 2 специфікації №1 від 21.07.2014р., що становить 6480,00 грн. та 84,6% вартості товару, визначеної в п. 2 специфікації №2 від 26.08.2014р., що становить 6500,00 грн.

Такими чином, стверджує, що заборгованість відповідача по двом специфікаціям складає 7660,00 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 2535,46 грн. - інфляційні втрати; 210,63 грн. - 3% річних, 153,20 грн. пеня.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та у письмовому відзиві від 05.10.2015р. проти позову заперечує. Зазначає, що після прийняття продукції та в процесі її експлуатації відповідачем було виявлено приховані недоліки продукції, а саме гайки МАН-02.000), що перешкоджало її подальшому використанню, про що механіком ФОП ОСОБА_2 було складено службову записку. Також вказує, що факт виявлення неякісної продукції підтверджується відповідним актом, складеним працівниками ФОП ОСОБА_2

Повідомляє, що вказана деталь була повернута позивачу, як така, що є дефектною та не може бути використана за її цільовим призначенням. Повернення деталі було відображено в бухгалтерському обліку ФОП ОСОБА_2

Зазначає, що за даними бухгалтерського обліку відповідача заборгованість на користь ПАТ "Завод "ОСОБА_3" складає 3820,00 грн. При цьому, звертає увагу, що 15.09.2014р. складено акт №1 повернення постачальнику гайки МАН-02 000 на суму 3840,00 грн. Повідомляє, що станом на дату відкриття судового провадження та розгляду справи, позивачем дефекти продукції не усунуто та належної якості замість дефектної відповідачу не передавалася.

Таким чином, вимоги позивача щодо сплати заборгованості в сумі 7660,00 грн. та штрафних санкцій за договором є неправомірними.

Позивачем з приводу відзиву відповідача подано пояснення від 16.10.2015р., в якому наголошує, що відповідач не подав жодних доказів, що деталь передавалася позивачу. Ніхто з працівників ПАТ "Завод"ОСОБА_3" не підтвердив передачу та отримання від відповідача будь-яких деталей. Інформація, на яку відповідач посилається у відзиві на позов не підтверджується ніякими документами.

Розглядом матеріалів справи, господарським судом встановлено наступне:

Публічне акціонерне товариство "Завод "ОСОБА_3" м. Хмельницький є юридичною особою, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 07.05.2013р.

ОСОБА_2 м. Хмельницький є зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 12.02.2015р.

21.07.2014р. між публічним акціонерним товариством "Завод "ОСОБА_3" (виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) укладено договір №340/44-14 відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобовязується виготовити продукцію (послугу) і передати її у власність замовнику, а замовник належним чином прийняти та оплатити її (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 1.2. договору детальний перелік продукції (послуги) наводиться у специфікаціях, які є невідємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна товару зазначається в рахунку, видатковій накладній, податковій накладній, які являються невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що попередня оплата в розмірі 50% здійснюється протягом 3-х робочих днів після виставлення відповідного рахунку на кожне замовлення; кінцева оплата, решти суми по рахунку - протягом 3-х робочих днів після повідомлення замовника про готовність продукції до відвантаження.

Перехід права власності відбувається в момент отримання продукції замовником на складі виконавця, після підписання сторонами відповідних видаткових та товаротранспортних документів. Датою поставки продукції являється дата передачі виконавцем продукції замовнику, зазначена у видаткових накладних за підписом обох сторін. (п. п. 5.2., 5.5. договору).

Згідно з п. 7.1. договору в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

У разі прострочення платежів замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,2% невиконаної частини зобов'язань за кожний день прострочення, але не більше 2% вартості невиконаної частини зобов'язань (п. 7.4. договору).

Термін дії договору встановлюється з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014р., а в частині виконання сторонами узятих на себе зобов'язань до повного їх виконання (п. 6.1. договору).

Відповідно до п. 1. специфікації №1 від 21.07.2014р. до договору виконавець поставляє, а замовник приймає і оплачує продукцію, а саме: адаптери в кількості 2 штук загальною вартістю 12960,00 грн.

Згідно з п. 4. специфікації замовник зобовязується здійснити попередню оплату в розмірі 50% від ціни продукції, зазначеної в п. 2 цієї специфікації протягом 5 днів після виставлення рахунку виконавця. Остаточний розрахунок протягом 5 банківських днів після повідомлення замовника про готовність продукції до відвантаження.

Відповідно до п. 1 специфікації №2 від 26.08.2014р. виконавець поставляє, а замовник приймає і оплачує продукцію, а саме: гайки МАН-02.000 в кількості 2 штук загальною вартістю 7680,00 грн.

Пунктом 4 специфікації передбачено, що замовник зобовязується здійснити попередню оплату в розмірі 50% від ціни продукції, зазначеної в п. 2 цієї специфікації протягом 5 днів після виставлення рахунку виконавця. Остаточний розрахунок протягом 5 банківських днів після повідомлення замовника про готовність продукції до відвантаження.

Позивачем були виставлені рахунки на оплату, зокрема: №166 від 21.07.2014р. на суму 12960,00 грн.; №201 від 26.08.2014р. на суму 7680,00 грн.

На виконання мов договору позивачем було поставлено товар на суму 20640,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: №281 від 13.08.2014р. на суму 6480,00 грн., №305 від 28.08.2014р. на суму 7680,00 грн., №317 від 05.09.2014р. на суму 6480,00 грн.

Відповідачем було оплачено вартість товару в розмірі 12980,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №303 від 15.08.2014р. на суму 6480,00 грн. (згідно рахунку №166 від 21.07.2014р ) та №324 від 09.09.2014р. на суму 6500,00 грн., (згідно рахунку №201 від 26.08.2014р.) та банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

12.09.2014р. комісією фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у складі механіка ОСОБА_4, машиніста ОСОБА_5 та помічника машиніста ОСОБА_6 складено акт виявлення недоліків, в якому зазначено, що під час експлуатації деталі гайка (МАН-02.000) було виявлено дефектність (невідповідність) вказаної деталі, а саме: стираються шліци, що свідчить про те, що деталь гайка МАН-02.000 є неякісно виготовленою. Зазначено, що деталь неможливо використовувати без усунення вищезазначених недоліків виробником.

У службовій записці від 12.09.2014р. механіком ОСОБА_4 було доведено до відома фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, що гайка (МАН-02.000) неякісно виготовлена, так як в процесі експлуатації швидко спрацювалися шліци, тому деталь не використовується і підлягає поверненню виробнику. На службовій записці наявна резолюція про повернення деталі виробнику.

Як вбачається із трудового договору від 21.05.2014р. ОСОБА_4 є працівником фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

В матеріалах справи наявна накладна №1 від 15.09.2014р. на повернення товару (гайка МАН-02 00) постачальнику, яка підписана покупцем (відповідачем).

Згідно витягу із журналу реєстрації кореспонденції фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 19.09.2014р. позивачу було надіслано накладну на повернення товару та акт звірки за вересень.

Згідно акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2014р. по 19.09.2014р. за підписом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, станом на 19.09.2014р. заборгованість на користь ПАТ "Завод "ОСОБА_3" становить 3820,00 грн.

У доповідній записці від 07.09.2015р. за підписом механіка ОСОБА_4 було доведено до відома фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, що в процесі експлуатації отриманої від ПАТ "Завод "ОСОБА_3" деталі (гайки МАН 02.000) було виявлено її недоліки, що унеможливлювало її подальше використання. Повідомлено, що неякісну деталь було повернуто виробникові 15.09.2014р. ОСОБА_7 в кабінеті директора заводу у присутності інженерів заводу. Вказує, що директор погодився з тим, що деталь не є якісною. Вказана деталь була передана ОСОБА_4 в конструкторське бюро заводу, документів на повернення деталі не було підписано.

Згідно службової записки технолога СКТО ОСОБА_8 було повідомлено голову правління ПАТ "Завод "ОСОБА_3" про те, що деталі від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, не отримував.

В листі від 07.10.2015р. за №128915 за підписом голови правління ПАТ "Завод "ОСОБА_3" повідомлено, що після отримання товару фізичної особою-підприємцем ОСОБА_2, останній ніяких деталей на завод не передавав.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором, позивач звернувся з позовом про стягнення 7660,00 грн. боргу, 2535,46 грн. інфляційних втрат; 210,63 грн. 3% річних, 153,20 грн. пені.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2014р. між публічним акціонерним товариством "Завод "ОСОБА_3" (виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) укладено договір №340/44-14 відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобовязується виготовити продукцію (послугу) і передати її у власність замовнику, а замовник належним чином прийняти та оплатити її (п. 1.1. договору).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання мов договору позивачем було поставлено товар на суму 20640,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: №281 від 13.08.2014р. на суму 6480,00 грн., №305 від 28.08.2014р. на суму 7680,00 грн., №317 від 05.09.2014р. на суму 6480,00 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання та одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У п. 4. специфікацій визначено, що замовник зобовязується здійснити попередню оплату в розмірі 50% від ціни продукції, зазначеної в п. 2 специфікацій (12960,00 грн. згідно специфікації №1 від 21.07.2014р. та 7680,00 грн. згідно специфікації №2 від 26.08.2014р.) протягом 5 днів після виставлення рахунку виконавця. Остаточний рахунок протягом 5 банківських днів після повідомлення замовника про готовність продукції до відвантаження.

Позивачем були виставлені рахунки на оплату, зокрема: №166 від 21.07.2014р. на суму 12960,00 грн.; №201 від 26.08.2014р. на суму 7680,00 грн.

Відповідачем було оплачено вартість товару в розмірі 12980,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №303 від 15.08.2014р. на суму 6480,00 грн. (згідно рахунку №166 від 21.07.2014р ) та №324 від 09.09.2014р. на суму 6500,00 грн., (згідно рахунку №201 від 26.08.2014р.) та банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

Решта товару на суму 7660,00 грн. (6480,00 грн. - згідно специфікації №1 від 21.07.2014р. та 1180,00 грн. згідно специфікації №2 від 26.08.2014р.) відповідачем не оплачена.

Судом береться до уваги, що в акті звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2014р. по 19.09.2014р., який складений за підписаний відповідачем, останнім зазначено, що станом на 19.09.2014р. заборгованість на користь ПАТ "Завод "ОСОБА_3" становить 3820,00 грн.

При цьому, суд вважає необґрунтованим та безпідставним посилання відповідача на те, що товар на суму 3840,00 грн. (гайка МАН-02 000) був повернутий позивачу у звязку з виявленими недоліками, оскільки в матеріалах справи відсутні докази такого повернення. Наявна в матеріалах справи накладна №1 від 15.09.2014р. не може слугувати доказом повернення товару позивачу, оскільки підписана лише однією стороною - відповідачем.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 7660,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 2535,46 грн., та 3% річних в сумі 210,63 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із розрахунку, наявного в матеріалах справи позивачем правомірно нараховано 3% річних в розмірі 210,63 грн., з яких:

- 177,36 грн. - за період з 13.09.2014р. по 11.08.2015р. із суми заборгованості 6480,00 грн. (згідно специфікації №1 від 21.07.2014р.);

- 33,27 грн. - за період з 03.09.2014р. по 11.08.2014р. із суми заборгованості 1180,00 грн. (згідно специфікації №2 від 26.08.2014р.).

Тому заявлена до стягнення сума 3% річних підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3.1. постанови вказаної постанови Пленуму ВГС України № 14 від 17.12.2013р. інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно листа Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р., відповідно до якого індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Як слідує із розрахунку, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 2535,46 грн., з яких:

- 2144,88 грн. - за період з жовтня 2014р. по липень 2015р. із суми заборгованості 6480,00 грн. (згідно специфікації №1 від 21.07.2014р.);

- 390,58 грн. - за період з жовтня 2014р. по липень 2015р. із суми заборгованості 1180,00 грн. (згідно специфікації №2 від 26.08.2014р.).

Таким чином, заявлена сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом враховується, що в п. 7.4. договору сторони узгодили, що у разі прострочення платежів замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,2% невиконаної частини зобов'язань за кожний день прострочення, але не більше 2% вартості невиконаної частини зобов'язань.

Як слідує із розрахунку, позивачем враховуючи умови договору обґрунтовано заявлено до стягнення пеню в розмірі 153,20 грн., що складає 2% вартості невиконаної частини зобов'язань, зокрема:

- 129,60 грн. за період з 13.09.2014р. по 11.08.2015р. із суми заборгованості 6480,00 грн. (згідно специфікації №1 від 21.07.2014р.);

- 23,60 грн. - за період з 03.09.2014р. по 11.08.2014р. із суми заборгованості 1180,00 грн. (згідно специфікації №2 від 26.08.2014р.).

Тому заявлена до стягнення сума пені підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно положень статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на вищевикладене, позовні вимоги про стягнення 10559,29 грн., з яких: 7660,00 грн. - борг; 2535,46 грн. - інфляційні втрати; 210,63 грн. - 3% річних; 153,20 грн. - пеня є обгрунтованими, підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідності до ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача у звязку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного товариства "Завод "ОСОБА_3" м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Хмельницький про стягнення 10559,29 грн., з яких: 7660,00 грн. - борг; 2535,46 грн. - інфляційні втрати; 210,63 грн. - 3% річних; 153,20 грн. - пеня задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Завод "ОСОБА_3" (м. Хмельницький, пр-т Миру, буд. 99/101, ) 7660,00 грн. (сім тисяч шістсот шістдесят гривень 00 коп.) боргу, 2535,46 грн. (дві тисячі п'ятсот тридцять п'ять гривень 46 коп.) інфляційних втрат; 210,63 грн. (двісті десять гривень 63 коп.) 3% річних, 153,20 грн. (сто п'ятдесят три гривні 20 коп.) пені, 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 21.10.2015р.

Суддя О.Є. Танасюк

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Згідно з ч. 1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, ПАТ "Завод "ОСОБА_3" - 29000, Хмельницька обл., м. Хмельницький, пр-т Миру буд. 99/101;

3 - відповідачу, ФОП ОСОБА_2 - 29000, АДРЕСА_2.