ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року Справа № 908/576/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого Овечкіна В.Е.,
суддівЧернова Є.В.,
Цвігун В.Л.,
за участю представників:
позивача-Студенніков Д.М.,
відповідача ТОВ "Торг-Строй Компанія"-не з'явились, -не з'явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком"
на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2015
у справі№908/576/15-г
за позовомТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль"
до за участюТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" ТОВ "Торг-Строй Компанія"
прозобов'язання повернути предмет лізингу
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.06.2015 (судді: Смірно О.Г., Давиденко І.В., Сушко Л.М.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2015 (судді: Попков Д.О., Зубченко І.В., Радіонова О.О.), позов задоволено повністю. Зобов'язано ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" повернути ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" майно - тандемний коток HD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, серійний номер Н1810306, за актом приймання-передачі у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили.

ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" у поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст.252,397,400,763,764,1212 ЦК України, ст.ст.1,6,10,11 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст.ст.32-34,43 ГПК України. Зокрема, скаржник вказує на наявність у нього правових підстав для володіння та користування предметом лізингу з огляду на продовження дії договору лізингу у зв'язку з фактичною сплатою ним вартості лізингового майна та відсутністю його передачі лізингодавцем у власність лізингоодержувача. Крім цього, заявник стверджує, що продовження користування предметом лізингу після закінчення строку лізингу свідчить про чинність договору лізингу. Також скаржник наголошує на неможливості виконання оскаржуваного рішення у зв'язку з протиправним утриманням майна ТОВ "Торг-строй компанія" на території м.Донецька, тобто в зоні проведення антитерористичної операції.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення та постанова - залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 22.03.2007р. між позивачем (лізингодавець) та відповідачем (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №L 370-03/07 (далі - договір), згідно з п.1.1 якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначаються в специфікації (додаток №2 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Специфікацією до договору предмет лізингу визначений як тандемний коток НD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком.

Пунктом 1.2 договору визначено, що строк лізингу складається з періодів лізингу, зазначених у графіку платежів (додаток №1 до договору), та не може бути менше одного року. В свою чергу, остаточною редакцією графіку платежів сторони погодили, що строк лізингу за договором складається з 60 періодів лізингу з жовтня 2007 року по вересень 2012 року.

Відповідно до п.5.4. додатку №4 до договору (Загальні умови фінансового лізингу) першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем в якому предмет лізингу був переданий лізингоодержувачу за актом приймання-передачі. Зазначені в графіку платежів порядкові номери періодів лізингу відповідають календарним місяцям, які слідують за першим періодом лізингу в прямому порядку.

На виконання умов договору, позивач придбав предмет лізингу за договором купівлі-продажу та передав у тимчасове володіння та користування відповідачу, що підтверджується підписаним представниками сторін актом приймання-передачі предмета лізингу від 13.09.2007, яким визначений серійний номер предмета лізингу Н1810306.

Відтак, першим періодом лізингу є жовтень 2007 року, а останнім - вересень 2012 року.

У відповідності до п.8.2.1 Загальних умов фінансового лізингу лізингоодержувач має право використовувати предмет лізингу протягом строку лізингу. Поряд із цим, положення п.п.9.1.,9.2. Загальних умов фінансового лізингу передбачають можливість переходу права власності на предмет лізингу до лізингоодержувача на підставі договору купівлі-продажу по закінченню строку лізингу та за умов належного виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Судами передніх інстанцій з достовірністю встановлено, а скаржником не спростовано неповернення лізингодавцю предмета лізингу після 30.09.2012 року. Крім того, предмет лізингу не був викуплений лізингоодержувачем.

Також в матеріалах справи відсутні докази зміни (пролонгації) строку лізингу шляхом укладання відповідної угоди, як це передбачено п.9.2 договору.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог щодо повернення позивачу (ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль") предмета лізингу, а саме майна - тандемний коток HD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, серійний номер Н1810306.

Колегія також враховує, що наведеної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах зі спорів про зобов'язання лізингоодержувача повернути лізингодавцю предмет лізингу (постанови ВГСУ від 22.09.2015 у справі №908/592/15-г, від 30.09.2015 у справі №908/599/15-г, від 07.10.2015 у справі №908/598/15-г, від 08.10.2015 у справі №908/577/15-г, від 15.10.2015 у справі №908/579/15-г).

Разом з тим, апеляційним судом правильно зазначено про те, що відсутність визначеної змістом п.п.9.1,9.2 Загальних умов підстави для набуття права власності відповідачем на предмет лізингу усуває потребу в дослідженні обставин виконання/невиконання грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу в контексті предмету доказування та спору.

Касаційна інстанція відхиляє помилкові посилання скаржника на продовження користування предметом лізингу після закінчення строку лізингу, що, на його думку, в силу вимог ст.764 ЦК України свідчить про чинність договору лізингу, оскільки загальні положення ст.764 ЦК України (Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору найму) не підлягають застосуванню до договірних правовідносин фінансового лізингу, які регулюються Законом України "Про фінансовий лізинг" як спеціальним законом.

Також колегія не приймає безпредметні твердження заявника про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ст.ст.387,400,1212 ЦК України з огляду на те, що суди попередніх інстанцій, врахувавши договірний (зобов'язальний) характер правовідносин щодо передання спірного майна у користування на умовах лізингу, цілком правомірно застосували спосіб захисту прав лізингодавця, що випливає з п.7 ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Колегія не приймає до уваги поданий скаржником в суді касаційної інстанції новий доказ (сертифікат Торгово-промислової палати України від 21.05.2015 №4305 про форс-мажорні обставини) з огляду на те, що в силу вимог ч.2 ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Разом з тим, касаційна інстанція відхиляє посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень на неможливість фізичної передачі майна, яким на даний час нібито фактично користується стороння особа (ТОВ "Торг-Строй Компанія"), оскільки, як правильно вказав апеляційний суд, порушені відповідачем з цього приводу питання мають вирішуватися на стадії виконавчого провадження у справі, а не під час ухвалення судового рішення. Тобто вказана заявником обставина, якщо вона дійсно має місце, жодним чином не впливає на зобов'язальний характер правовідносин сторін, що виникли в рамках договору фінансового лізингу, зокрема, в частині застосування судами правових наслідків припинення цього договору, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Зважаючи на вищенаведене, колегія не вбачає підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2015 у справі №908/576/15-г залишити без змін, а касаційну скаргу ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" - без задоволення.

Головуючий, суддя В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун