ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

"06" жовтня 2015 р. Справа № 911/3459/15

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер Трейд», м. Київ
до Дочірнього підприємства «Рітейл Іст», м. Ірпінь
про стягнення 198303,22 грн.
за участю представників:

позивача:ОСОБА_1 дов. від 23.12.2014 № 23/12/2014/1
відповідача:ОСОБА_2 дов. від 30.03.2015
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер Трейд» (далі позивач) до Дочірнього підприємства «Рітейл Іст» (далі відповідач) про стягнення 198303,22 грн., з яких 136475,64 грн. основний борг, 54255,38 грн. інфляційні втрати, 2572,20 грн. 3% річних та 5000 грн. витрати на правову допомоги з оплати послуг по підготовці та юридичному супроводженню позовної заяви в судовому порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором від 03.09.2012 № ФЦ004046 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, які (зобов'язання) відповідно до умов договору про переведення боргу від 15.01.2015 № v1259 за згодою кредитора від первісного боржника перейшли до відповідача.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Проте, з поданого до суду відзиву на позовну заяву, вбачається, що відповідач проти позовних вимог заперечує, з тих підстав, що позивачем не виконано обовязку передбаченого договором щодо передання необхідної інформації (документів), повязаних з переведенням боргу, у звязку з чим відповідач не міг виконати свою частину зобовязань за договором. Крім того, договором про переведення боргу не встановлено строк його виконання, а тому оскільки вимога про виконання умов договору не направлялась, то і не настав строк виконання зобовязань відповідачем. Також відповідач зазначає, що позивачем не дотримано досудового врегулювання спору, оскільки ні вимог ні претензій позивач відповідачу не направляв. Крім того, відповідач заперечує поставку товару згідно накладних наданих позивачем в якості доказів поставки товару, оскільки накладні надані позивачем в якості доказів поставки товару, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», позаяк не містять обовязкових реквізитів, зокрема, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність їх оформлення, особистого підпису або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та позивачем не додано довіреностей, видані на отримання товару.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між позивачем у справі далі постачальник та ДП «Фуршет Центр» - далі покупець було укладено договір від 03.09.2012 № ФЦ004046 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязався в порядку та на умовах визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні.

Оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 60 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. При цьому сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період не буде складати не менше, ніж 500 грн. з кожного магазину (п. 7.9 договору).

Даний договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2013 року (п. 10.1 договору).

ДП «Фуршет Центр» надало позивачу генеральну довіреність № 71 з строком дії до 31.12.2013, яка містять зразок штампу ДП «Фуршет Центр» та список уповноважених осіб ДП «Фуршет Центр» приймати товарно-матеріальні цінності відповідно до договору від 03.09.2012 № ФЦ004046 та зразки їх підпису, завірена копія якої залучена до матеріалів справи.

На виконання умов договору позивач поставив ДП «Фуршет Центр» товар на загальну суму 202025,93 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: від 19.12.2013 № НОМЕР_1 на суму 133196,14 грн., від 26.12.2013 № НОМЕР_2 на суму 68829,79 грн., які підписані в двосторонньому порядку повноваженими представниками сторін та скріплені печаткою позивача та штампом ДП «Фуршет Центр», завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Проте, ДП «Фуршет Центр» в порушення своїх договірних зобовязань за поставлений товар по зазначеним накладним в повному обсязі не розрахувалося, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 186475,64 грн. різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю поставленого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, боржник не виконав своїх зобовязань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар, в звязку з чим за ним рахується заборгованість в розмірі 186475,64 грн.

Між ДП «Фуршет Центр» та сторонами у справі укладений договір про переведення боргу від 15.01.2015 № v1259 (далі договір про переведення боргу), відповідно до умов якого, ДП «Фуршет Центр» - первісний боржник переводить до відповідача нового боржника борг у розмірі 186475,64 грн. який виник за договором № ФЦ004046 від 01.09.2012 (надалі основний договір), укладеним між ДП «Фуршет Центр» та позивачем, новий боржник приймає на себе зобовязання сплатити кредитору суму боргу, на умовах, передбачених основним договором та даним договором, а первісний боржник зобовязується в порядку, в строки та на умовах, передбачених даним договором, відшкодувати понесені новим боржником витрати по сплаті боргу перед кредитором (п. 1.1 договору про переведення боргу).

Відповідно до п. 1.2 договору про переведення боргу, підписанням цього договору кредитор надає свою згоду і не має жодних заперечень стосовно заміни первісного боржника та нового боржника за основним договором.

Згідно п. 2.1 договору про переведення боргу, підписанням цього договору новий боржник зобовязався належним чином та добросовісно виконувати умови цього договору та основного договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (п. 4.1 договору про переведення боргу).

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 521 Цивільного кодексу України форма правочину щодо заміни боржника у зобовязанні визначається до положень ст. 513 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Отже, за вказаним правочином відповідач прийняв грошове зобовязання ДП ДП «Фуршет Центр» у розмірі 186475,64 грн., що виникло на підставі договору від 03.09.2012 № ФЦ004046, укладеного між позивачем та ДП «Фуршет Центр».

Проте відповідач, своїх договірних зобовязань за договором про переведення боргу від 15.01.2015 № v1259 щодо слати боргу в повному обсязі за поставлений товар за договором від 03.09.2012 № ФЦ004046, який був переведений на відповідача згідно зазначеного договору про переведення боргу, належним чином не виконав, у звязку з чим за ним рахується борг в розмірі 136475,64 грн. різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною сумою боргу за поставленого товару, яка була переведена на відповідача згідно вищезазначеного договору про переведення боргу.

Розмір зазначеної заборгованості підтверджується актом перевірки розрахунків між сторонами за період з 01.06.2015 по 30.06.2015, відповідно до якого сальдо на користь позивача станом на 30.06.2015 складає суму 136475,64 грн. Зазначений акт підписаний в двосторонньому порядку повноваженими представниками сторін та скріплений печаткою позивача та штампом відповідача, завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення з відповідача 136475,64 грн. заборгованості за поставлений товар.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобовязання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з простроченої суми за загальний період прострочення з 16.01.2015 по 03.08.2015 складають 54255,38 грн., 3% річних з простроченої суми за загальний період прострочення з 16.01.2015 по 03.08.2015 складають 2572,20 грн.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога позивача у вказаній частині підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача проти позовних вимог з тих підстав, що позивачем не виконано обовязку передбаченого договором щодо передання необхідної інформації (документів), повязаних з переведенням боргу, у звязку з чим відповідач не міг виконати свою частину зобовязань за договором, не приймаються судом до уваги при вирішенні даного спору та відхиляються судом з огляду на те, що вони є необґрунтованими, позаяк відповідач не зазначає яка саме інформація (документи), повязана із переведенням боргу повинна була передаватись йому позивачем. Як вбачається з укладеного між сторонами договору про переведення боргу від 15.01.2015 № v1259 інформація про предмет договору, права та обовязки сторін, відповідальність сторін і вирішення спорі, строк дії договору та інші умови, наявна у зазначеному договору про переведення боргу.

Також вказані твердження відповідача про неможливість виконання свого обовязку у звязку з ненаданням позивачем інформації (документів), повязаної із переведенням боргу, необхідної для виконання відповідачем своїх зобовязань за укладеним договором про переведення боргу від 15.01.2015 № v1259, спростовуються тим, що відповідачем по зазначеному договору було проведено часткову оплату боргу в сумі 50000 грн., що підтверджується банківською випискою від 06.04.2015, завірена копія якої залучена до матеріалів справи, а тому суд приходить до висновку про наявність у відповідача наявної інформації (документів) для виконання своїх договірних зобовязань.

Крім того, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права звернутись до позивача про надання ним інформації (документів), повязана із переведенням боргу необхідним для виконання відповідачем своїх зобовязань за укладеним договором про переведення боргу від 15.01.2015 № v1259.

Заперечення відповідача проти позовних вимог, які полягають у відсутності доказів, які б підтверджували факт поставки товару, оскільки надані позивачем видаткові накладні не містять інформацію, яка дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської діяльності, а також у відсутності доказів на підставі яких був отриманий товар повноваженими особами, не приймаються судом до уваги при вирішення даного спору та відхиляються з огляду на наступне.

Наявними у справі матеріалами, зокрема, зазначеною вище довіреністю ДП «Фуршет Центр» на уповноваження осіб на отримання товару за договором від 03.09.2012 № ФЦ004046 та видатковими накладними, які підписані в двосторонньому порядку повноваженими представниками постачальника та покупця та скріплені печаткою позивача - постачальника та штампом покупця - ДП «Фуршет Центр» підтверджується поставка товару, яку заперечує відповідач. Недоліки в оформленні видаткових накладних, про які зазначає відповідач, не спростовують факт поставки товару. Повноважені особи ДП «Фуршет Центр» їх підписи та штампи ДП «Фуршет Центр» на вказаних накладних, відповідають списку уповноважених осіб ДП «Фуршет Центр» на прийняття цінностей відповідно до договору від 03.09.2012 № ФЦ004046, зразкам їх підпису та зразкам штампів ДП «Фуршет Центр», які містяться в генеральній довіреності на отримання товару.

Крім того, спірна сума боргу підтверджена зазначеним вище актом перевірки розрахунків між сторонами у справі, який підписаний повноваженими представниками підприємств та скріплені печатками та штамом господарюючих суб'єктів, завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

Посилання відповідача на те, що у нього не настав обовязок здійснити оплату поставленого товару, оскільки у відповідності до положень договору про переведення боргу не встановлено строк його виконання, а вимога про виконання умов договору не направлялась, то і не настав строк виконання зобовязань відповідачем, також відхиляється судом, позаяк пунктом 1.1 договору про переведення боргу від 15.01.2015 № v1259 передбачено, що новий боржник відповідач у справі приймає на себе зобовязання сплатити кредитору суму боргу, на умовах, передбачених основним договором та даним договором.

Згідно умов основного договору від 03.09.2012 № ФЦ004046, укладеного між позивачем у справі та ДП «Фуршет Центр», оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 60 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару (п. 7.9 основного договору).

Таким чином, відповідач у справі в момент укладання договору про переведення боргу прийняв на себе прострочені грошові зобовязання боржника щодо здійснення розрахунку за поставлений товар по договору поставки.

Заперечення відповідача проти позовних вимог з тих підстав, що позивачем не дотримано досудового врегулювання спору, оскільки ні вимог, ні претензій позивач йому не направляв, не приймаються судом до уваги при вирішенні даного спору та відхиляються судом з огляду на наступне.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Сторону договору не позбавляють права на безпосереднє звернення до суду без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 08.05.2012 у справі № 3-26гс12.

Що стосується вимоги в частині стягнення з відповідача 5000 грн., які полягають в витратах на правову допомоги з оплати послуг по підготовці та юридичному супроводженню позовної заяви в судовому порядку, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та інших матеріалів поданих позивачем до суду позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача 5000 грн., які є його витратами на правову допомоги з оплати послуг по підготовці та юридичному супроводженню позовної заяви. Вказана сума позовних вимог включена в суму ціну позову та оплачена судовим збором.

Витрати товариства на правове обслуговування не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

Так, віднесення до збитків витрат товариства на правове обслуговування суперечить приписам статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки такі витрати не мають обовязкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному звязку з оспорюванню шкодою (збитками).

З огляду на зазначене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5000 грн. витрати на правову допомоги, з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

Що стосується відшкодування зазначених витрат позивача на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України як судових витрат, то суд зазначає наступне.

За змістом ст. 44, ч. 5 ст. 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Як вбачається з матеріалів справи, договір надання юридичних послуг від 23.12.2014 № 23/12/2014, укладений позивачем не з адвокатом чи адвокатським обєднанням, а з Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова-керуюча компанія «Рамсгейт».

Оскільки можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі, то у суду відсутні правові підстави у відповідності до положень ст. 44 ГПК України покладати на відповідача понесені позивачем витрати на правову допомоги з оплати послуг по підготовці та юридичному супроводженню позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова-керуюча компанія «Рамсгейт» у розмірі 5000 грн.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 136475,64 грн. основного боргу, 54255,38 грн. інфляційних втрат, 2572,20 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню. В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5000 грн. витрати на правову допомоги суд відмовляє, з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Іст» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 16, кімната 5, ідентифікаційний код 38903507) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер Трейд» (01014, м. Київ, вул. Сергія Струтинського, 6, ідентифікаційний код 31751587) 136475 (сто тридцять шість тисяч чотириста сімдесят пять) грн. 64 коп. основного боргу, 54255 (пятдесят чотири тисячі двісті пятдесят пять) грн. 38 коп. інфляційних втрат, 2572 (дві тисячі пятсот сімдесят дві) грн. 20 коп. 3% річних, 3866 (три тисячі вісімсот шістдесят шість) грн. 06 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 12.10.2015.