ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.09.2015 Справа № 905/1424/15

Суддя господарського суду Донецької області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства «Вугілля України», м.Київ

до відповідача: Державного підприємства «Снежнеантрацит», м.Сніжне

про стягнення заборгованості у розмірі 4083179,73грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю.

від відповідача - не зявився.

СУТЬ СПОРУ

Заявлено позов, Державним підприємством «Вугілля України», м.Київ, до Державного підприємства «Снежнеантрацит», м.Сніжне про стягнення заборгованості у розмірі 2 297 101,26грн., розмір інфляційних втрат 677474,38 грн., процентів за користування коштами у розмірі 153226,78 грн., пені у розмірі 955377,31 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного договору про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги №13/10 від 13.10.2014р. позивач надав кошти у вигляді безпроцентної поворотної грошової позики, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по поверненню грошових коштів у строк не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 4083179,73грн.

Представник позивача у судовому засідання підтримав позовну заяву у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, відзив на позовну заяву не надав. Про дату та час судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Про що свідчить оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет http:// www.reyestr.court.gov.ua в розділі "Новини та події" від 17 серпня 2015 року та 26 серпня 2015 року.

За приписами абз.3 п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Тобто відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, однак у судове засідання не з'явився, свого представника не направив, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Також за приписами п.3.9.2. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, відповідно до положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За клопотанням представника позивача справа слухалась без фіксації судового процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції України, статті 9 Європейської хартії регіональних мов або мов меншин (ратифікована Законом України від 15 травня 2003р. №802), статті 3 Декларації прав національностей України ( від 1 листопада 1991р. №1771) та усним клопотанням позивача, справа розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

25 жовтня 2010 року між Державним підприємством «Вугілля України» (надавач) та Державним підприємством «Снежнеантрацит» (отримувач) укладено договір №05-02-10/ФД про надання фінансової допомоги, за умовами якого надавач надає одержувачу поворотну фінансову допомогу у розмірі 12 916 839,00 грн., встановленому пунктом 1.1 договору (поворотна фінансова допомога), а одержувач зобовязується використати її за цільовим призначенням і повернути в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 укладеного сторонами договору, фінансова допомога надається одержувачу з метою придбання останнім обладнання для технічного оснащення лав власних вугільних шахт та/або проведення ремонтних робіт шахтного обладнання.

Фінансова допомога надається у безготівковому порядку (платіжним дорученням), відповідно до «графіку надання фінансової допомоги» (Додаток №1 до договору) шляхом перерахування суми коштів фінансової допомоги, або її частини, на рахунок одержувача, що вказаний цьому договорі (п. 4.1 договору).

Пунктом 4.3 договору передбачено, що повернення фінансової допомоги здійснюється грошовими коштами на підставі «Графіку повернення коштів фінансової допомоги» (Додаток №2), який є невідємною частиною цього договору.

Днем повернення фінансової допомоги вважається день зарахування останнього платежу суми фінансової допомоги на поточний рахунок надавача згідно графіка повернення коштів фінансової допомоги (п. 4.4. договору).

Умовами пункту 6.1. договору встановлено, що за несвоєчасне повернення фінансової допомоги передбачено, що одержувач сплачує надавачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неповернутої фінансової допомоги за кожен день прострочення.

Згідно пункту 9.8 договір складено у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу та є автентичними за змістом.

До договорів фінансової допомоги №05-02-10/ФД від 25.10.2010р. було укладено додатки №1 "Графік надання фінансової допомоги" у сумі 12 916 839,00 грн. та №2 "Графік повернення фінансової допомоги у сумі 12 916 839,00грн.

01.08.2011р. між сторонами укладено Додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони погодили таблицю додатку №2 на суму 12 916 839,00грн. в новій редакції.

Заявою №2746/02 від 28.11.2014 року про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму у розмірі 11 390 029,34 грн. між ДП «Вугілля України» та ДП «Снежнеантрацит» припинено частково та становило 2 297 101,26грн.

Таким чином надавач грошей виконав взяті на себе зобовязання за договором №05-02-10/ФД про надання фінансової допомоги, проте позичальник свої обовязки щодо повернення грошових коштів позикодавцю в строк та порядку, обумовленому договором не виконав, в звязку з чим заборгованість отримувача склала 2 297 101,26грн., розмір інфляційних втрат 677474,38 грн., процентів за користування коштами у розмірі 153226,78 грн., пені у розмірі 955377,31 грн.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач свої зобовязання за договором № 05-02-10/ФД про надання фінансової допомоги від 25.10.2010р. належним чином не виконав, отриману фінансову допомогу не повернув, у звязку з чим за відповідачем утворилася заборгованість у 4 083179,73грн., що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно до приписів частини 1 ст.12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, згідно вимог передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 ГК України, цими нормами встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статей 626 та 629 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (абз.1 ч.1 ст.1049 ЦК України).

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Крім того, згідно вимог передбачених п.п.14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обовязковою до повернення.

Відповідно до вимог передбачених пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду зазначеної справи відповідачем належним чином не спростовано вимоги, які викладено у позовній заяви.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Будь-яких документів у підтвердження відсутності заборгованості відповідачем надано не було, таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 4083179,73грн. є доведеними, обґрунтованими матеріалами справи, а також такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем, Державним підприємством «Вугілля України» разом з позовною заявою подано клопотання про зменшення розмірі судового збору.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Згідно приписів п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013р. визначено, єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

З огляду на зазначене, враховуючи майновий стан позивача, керуючись вимогами передбаченими ст.8 Закону України «Про судовий збір» та приписами п.3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013р. зазначене клопотання підлягає задоволенню.

Судові витрати покладаються на сторони судового процесу відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі вимог передбачених ст.129 Конституції України, ст.14 Податкового кодексу України, п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013р., п.п.3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», ст.ст.9, 11-16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 629, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 20, 67, 173, 174, 193 ГК України та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-6, 12, 15, 20, 22, 28, 32-34, 36, 43, 49, 75, 77, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Державного підприємства «Вугілля України», м.Київ, до Державного підприємства «Снежнеантрацит», м.Сніжне про стягнення заборгованості у розмірі 2 297 101,26грн., розмір інфляційних втрат 677474,38 грн., процентів за користування коштами у розмірі 153226,78 грн., пені у розмірі 955377,31 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Снежнеантрацит», м.Сніжне (86500, Донецька область, м.Сніжне, вул. Леніна,32, ) на користь Державного підприємства «Вугілля України», м.Київ (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.4, р/р 1 в ПКФ ПАТ «Інтеграл-БАНК», м.Київ, МФО 380344) заборгованість у розмірі 4083179,73грн.

Стягнути з Державного підприємства «Вугілля України», м.Київ (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.4, р/р 1 в ПКФ ПАТ «Інтеграл-БАНК», м.Київ, МФО 380344) на користь державного бюджету України судовий збір 22 766,36грн.

Стягнути з Державного підприємства «Снежнеантрацит», м.Сніжне (86500, Донецька область, м.Сніжне, вул. Леніна,32, ) на користь Державного підприємства «Вугілля України», м.Київ (01601, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.4, р/р 1 в ПКФ ПАТ «Інтеграл-БАНК», м.Київ, МФО 380344) судовий збір 22 766,36грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02.10.2015р.

Суддя С.В. Тоцький