РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/21233/15
За позовом Військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі: 1) Міністерства оборони України, 2) Військової частини НОМЕР_1
До Товариства з обмеженою відповідальністю Росінтек-Україна
Про стягнення 158 615,94 грн.
Суддя Ярмак О.М.
Представники :
Від прокуратури: Тимко В.В. за посв.
Від позивача-1: Ігнатенко Ю.М. за дов.
Від позивача-2: Байдак Ю.А. за дов.
Від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Військовий прокурор Вінницького гарнізону Центрального регіону України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі 1)Міністерства оборони України, 2) Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росінтек-Україна" про стягнення 158 615,94 грн., а саме: 45 318,84 грн. пені за прострочення постачання товару по договору № 181/14 від 19.09.2014, 113 297,10 грн. штрафу за відмову від постачання товару по договору.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21233/15, розгляд справи призначено на 15.09.2015.
У судовому засіданні прокурор та позивачі позовні вимоги підтримали, представник позивача-2 подав документи по справі.
Ухвалою суду від 15.09.2015 у зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 13.10.2015.
Відповідач своїми правами, передбаченими ст. 22 ГПК України, не скористався, свого представника у засідання суду 15.09.2015р., 13.10.2015р. не направив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Ухвала суду про порушення провадження у справі від 18.08.2015р. та ухвала від 15.09.2015 про відкладення розгляду справи, були надіслані відповідачу на адресу, вказану в позовній заяві та витягу з ЄДРПОУ станом на час розгляду справи, та повернені до суду із зазначенням причини повернення: «за закінчення встановленого терміну зберігання».
Відповідно до пункту 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р., особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.
Відповідач письмового відзиву на позов не надав, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, тому справа розглядається за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та позивачів, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України Про прокуратуру, на прокуратуру України покладено функції представництва інтересів держави в суді.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України Про прокуратуру, органи прокуратури України вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.
Приписами ст. 20 Закону України Про прокуратуру, визначено що при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право звертатись до суду в передбачених законом випадках.
Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.
Відповідно до ст. 36-1 Закону України Про прокуратуру, представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справ. Обираючи форму представництва, передбачену частиною п`ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.
На підставі зазначених положень військовий прокурор Вінницького гарнізону Центрального регіону України звернувся з даним позовом до суду.
Матеріалами справи встановлено, що 19.09.2014 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник за договором) та відповідачем (постачальник) було укладено договір № 181/14 про закупівлю товарів за державні кошти, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити у 2014 році замовникові товар, зазначений у п.1.2 та у специфікації товару (додаток № 1 до договору), а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такий товар.
У п.1.2 договору сторони визначили найменування товару: лот № 3 парашутна система ПСУ-36 або еквівалент ПСУ-36 сер.2 (далі товар), код 13.92.2 Вироби текстильні готові, інші згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010. Кількість товару зазначена в специфікації товару (додаток № 1 до договору).
Відповідно до п. 1.4 договору узгоджено, що постачальник здійснює постачання товару за Договором, після відправлення замовником (командиром в/ч НОМЕР_1 ) постачальнику письмового повідомлення про готовність до виконання умов договору, яким замовник визначає обсяги закупівлі товару.
Строк дії Договору сторонами погоджено п. 10.1 договору, а саме: договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.14., а в частині гарантійних зобов`язань до повного їх виконання.
Згідно з п. 3.1 договору, сума договору становить 1 618 530, 00 грн.в т.ч. ПДВ.
Умовами п. 5.1 договору визначено строк постачання товару: товар постачається до 01.12.14. після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору. Замовник може надавати таке повідомлення на поставку як повного обсягу товару, так і на партію товару.
24.09.2014 листом за вих. № 350/129/138/2112пс позивачем-2 було повідомлено відповідача про готовність замовника до виконання умов договору в повному обсязі на загальну суму 1 618 530,00 грн.
Відповідач листом № 245 від 26.11.2014 повідомив, що у зв`язку з економічною та політичною ситуацію в Україні, ТОВ «Росінтекс-Україна» не має можливості виконати поставку відповідно до умов договору.
Позивачем-2 було направлено на адресу відповідача вимогу № 350/129/138/3128пс від 05.12.14. з проханням повідомити строки постачання аварійного майна, у т.ч. по договору № 181/14 від 19.09.2014.
В подальшому відповідач листом за вих. № 251 від 26.11.2014, листом за вих. № 401 від 10.12.2014, листом № 402 від 10.12.2014. повідомив позивача-2 про збільшення строків поставки товару, у зв`язку з тим, що підприємство, яке виготовляє товар знаходиться на території Російської Федерації, та співпраця з якою на законодавчому рівні зупинена, що унеможливлює придбання товару відповідно до специфікацій даних договорів закупівлі; просив надати можливість постачання товару в 2015 році.
В результаті домовленостей сторони додатковою угодою № 1 від 30.12.2014 до договору погодили, що, у зв`язку із фактичним обсягом видатків замовника, на підставі пункту 1.3 договору, замовником прийнято рішення про зменшення обсягу закупівлі до нуля одиниць, 0,00 грн.
05.05.2015 позивач-2 звернувся до відповідача з претензією № 350/129/138/277/пс про оплату пені та штрафу згідно умов укладеного між сторонами договору за непоставку товару.
Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо поставки товару не виконав, пеню та штраф, згідно умов укладеного між сторонами договору не оплатив, військовий прокурор Вінницького гарнізону Центрального регіону України звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Росінтек-Україна про стягнення 45 318,84 грн. пені, 113 297,10 грн. штрафу за відмову від поставки товару відповідно до п.7.2 договору про закупівлю послуг за державні кошти № 181/14 від 19.09.2014.
Судом встановлено, що укладений між сторонами договір про закуплю товарів за державні кошти № 181/14 від 19.09.2014 за свою правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Приписами ст.ст. 662, 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, та у строк, встановлений цим договором.
За змістом положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вказує прокурор у позовній заяві, відповідач неодноразово пропонував перенести термін поставки у зв`язку із неможливістю постачання товару з підприємства, яке знаходиться на території Російської Федерації, однак будь-яких підтверджуючих документів щодо зазначених обставин відповідач не надавав.
Згідно п.п. 4 п. 5 ст. 40 Закону України Про здійснення державних закупівель, продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару можливе у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження (у тому числі непереборної сили).
Підтвердженням існування обставин непереборної сили та строку їх дії, відповідно до пункт 8.2 договору, є довідки, які видаються повноважними органами (за місцем їх виникнення).
Оскільки документальне підтвердження об`єктивних обставин, які унеможливлювали постачання товару, постачальник не надав, у позивача-2 не було законних підстав продовжувати строк виконання зобов`язання відповідача щодо постачання товару.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Як зазначалося вище, відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору щодо поставки товару, порушив строки поставки на 28 днів з 01.12.2014. (п. 5.1 договору) по 29.12.2014. (додаткова угода № 1 до договору).
Пунктом 2 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до п. 7.2 договору, за порушення строку постачання товару, зазначеного у пункті 5.1 цього договору, постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. У разі відмови від постачання товару сплачується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.
Прокурором за порушення постачальником строків поставки товару на 28 днів (з 01.2012.14 по 29.12.2014) нараховано 45 318,84 грн. пені та за відмову від постачання товару по договору заявлено до стягнення 113 297,10 грн. штрафу.
Відповідач письмового відзиву на позов не надав, стверджувань прокурора та позивачів не спростував.Оскільки факт прострочення поставки товару відповідачем встановлений судом та відповідачем не спростований, враховуючи відсутність доказів постачання товару по договору, вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача-2 пені у розмірі 45 318,84 грн. та 113 297,10 грн. штрафу є обґрунтованими та задовольняються в межах надано розрахунку.
Відповідно до ст. 49 ГПК України, у разі задоволення позову, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Оскільки станом на день звернення з даним позовом до суду в силу вимог п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільнялись, зокрема, органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача та стягуються в доход Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,
В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.
1.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Росінтек-Україна (01001, м. Київ, вул. І.Кудрі, буд. 35-А, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 45 318 (сорок п`ять тисяч триста вісімнадцять) грн. 84 коп. пені, 113 297 (сто тринадцять тисяч двісті дев`яносто сім) грн. 10 коп. штрафу.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Росінтек-Україна (01001, м. Київ, вул. І.Кудрі, буд. 35-А, код ЄДРПОУ 34808164) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3172 (три тисячі сто сімдесят дві) грн. 32 коп.
Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак