ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.10.15р. Справа № 904/7222/15

За позовом Дочірнього підприємства "СХІДТЕПЛОЕНЕРГО" Комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпропетровськ

до Комунального закладу " Новомосковська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

про стягнення 87 318, 49 грн. за договором про закупівлю теплової енергії

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. 7/4 від 01.09.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник - дов. № 507 від 07.07.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство «Східтеплоенерго» Комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Комунального закладу "Новомосковська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради пені 11 297,99 грн., 3 % річних 2 607,23 грн., інфляційні втрати 73 413,27 грн. за договором про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти № 115 від 17.12.2014р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти № 115 від 17.12.2014р., в частині вчасної оплати за теплову енергію.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав заперечення на позов, в яких просить зменшити розмір пені, яка нарахована позивачем відповідачеві за прострочення виконання договору № 115 від 17.12.2014р. про закупівля теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти.

Ухвалою суду від 21.09.2015р. розгляд справи відкладався до 12.10.2015р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

У судовому засіданні 12.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.12.2014р. Дочірнє підприємство «Східтеплоенерго» Комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради (далі позивач, постачальник) та Комунальний заклад "Новомосковська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради (далі відповідач, споживач) уклали договір про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти № 115 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору здійснює поставку з постачання пари та гарячої води (Код ДК 35.30.1- пара та гаряча вода; постачання пари та гарячої води) по обєктах споживача в 2014р., а споживач приймає зобовязується оплатити теплову енергію на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2. Договору теплова енергія постачається споживачу в обсязі до 46,4646 Гкал за 2014р.

Теплова енергія постачається споживачу на такі потреби:

- опалення в період опалювального періоду;

- гаряче водопостачання протягом року (п. 1.3. Договору).

Пунктом 4.6. Договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Постачальник до 5-го числа поточного місяця виставляє споживачу рахунок на 100% передоплату місячної суми планових платежів, передбачених п. 1.2. Договору (п. 4.7. Договору).

Відповідно до п. 4.8. Договору постачальник на протязі 5-ти днів з дня отримання від споживача документів, передбачених пунктом 5.3., 5.5. цього договору, виставляє споживачу рахунки на сплату з коригуванням фактично спожитої теплової енергії. Зазначені рахунки повинні бути сплачені споживачем не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

Згідно п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання сторонами зобовязань за договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без зарахування неустойки. Відшкодовування збитків не звільняє від виконання зобовязань за цим договором.

Постачальник несе відповідальність згідно чинного законодавства України (п. 7.2. Договору).

У відповідності до п. 7.3.7. Договору за несвоєчасну сплату теплової енергії, передбачену п. 4.7. договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст.. 631 ЦК України та ст. 180 ГКУ цей Договір набирає чинності з 1 грудня 2014р. по 31 грудня 2014р. у, в частині розрахунків за спожиту теплову енергію - до їх повного здійснення (п. 10.1. Договору).

На виконання договору постачальник в грудні 2014р.ку поставив, а споживач прийняв теплову енергію на загальну суму 687 961,80 грн. (34-36).

Позивачем відповідачеві виставлені рахунки № 115/12/В на суму 637 592,19 грн. та № 115/12/Т на суму 19159,36 грн. (а.с. 20, 22).

За поставлену теплову енергію відповідач розрахувався в повному обсязі, однак, з порушенням строку.

Враховуючи, що відповідачем отриману теплову енергію оплачено з порушенням строку, позивачем нараховано пеню у сумі 11 297,99 грн., 3 % річних 2 607,23 грн., інфляційні втрати 73 413,27 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про часткове задоволення спору.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, що склалися між сторонами, є правовідносинами поставки, які регулюються нормами законодавства про поставку товару в тому числі параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як взаємовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки, судом встановлено, що сума пені за період прострочення з 16.01.2014р. по 08.04.2015р. включно становить 39 385,23 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, у зв'язку з чим, стягненню підлягає сума, заявлена до стягнення позивачем, а саме 11 297,99 грн.

В ході судового розгляду справи відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені, яке обґрунтовується тим, що відповідач за надані послуги розрахувався в повному обсязі. Крім того, відповідач зазначає, що він є бюджетною установою та фінансується за рахунок бюджету.

Суд з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Кодексом також передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. В даному випадку судами дотриманий баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір неустойки.

Враховуючи, що підприємство відповідача в повному обсязі розрахувалось за надані послуги, суд вважає можливим задовольнити клопотання про зменшення пені та зменшити її розмір на 50 %, та стягнути з відповідача пеню в розмірі - 5 649,00 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 5 649,00 грн. слід відмовити.

3% річних нараховані позивачем за період з 16.01.2015р. по 08.04.2015р. вірно та підлягають до стягнення у сумі 2 607,23 грн.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з лютого 2015р. по березень 2015р. становлять 61 560,09 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 11 853,18 грн. слід відмовити.

Статтями 33, 34 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справ

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з стягненням з відповідача на користь позивача суми пені 5 649,00 грн., 3% річних 2 607,23 грн., інфляційних втрат 61 560,09 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 5 649,00 грн. та інфляційних втрат 11 853,18 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з врахуванням п. 4.3 Пленуму ВСГУ № 7 від 21.02.2013р., відповідно до якого у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 199 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу «Новомосковська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» (51208, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.. Радянська, 238, ) на користь Дочірнього підприємства «Східтеплоенерго» комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради» (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Феодосійська, 7, ) 5 649,00 грн. (п'ять тисяч шістсот сорок дев'ять грн. 00 коп.) - пені, 2 607,23 грн. (дві тисячі шістсот сім грн. 23 коп.) - 3% річних, 61 560,09 грн. (шістдесят одна тисяча пятсот шістдесят грн. 09 коп.) - інфляційних втрат , 1 578,99грн. (одна тисяча пятсот сімдесят вісім грн. 99 коп.) - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 5 649,00 грн. та інфляційних втрат 11 853,18 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 13.10.2015р.

Суддя ОСОБА_3