ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================РІШЕННЯ
20 жовтня 2015 року Справа № 915/1580/15
Господарський суд Миколаївської області
у складі судді Давченко Т.М.,
при секретарі Берко О.В.,
за участю представників:
від позивача ОСОБА_1 (довіреність № 4880/06 від 18.05.2015р.);
від відповідача представник не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
про стягнення заборгованості.
Суть спору: Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва 28.08.2015р. звернулося до суду із позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» фактичних витрат на виплату та доставку пенсій призначених колишнім науковим працівникам у сумі 1280,56 грн. за липень та серпень 2015р.
Ухвалою від 31.08.2015р. (суддя Мавродієва М.В.) судом порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 14.09.2015р.
На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Миколаївської області від 14.09.2015р. №285 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 915/1580/15, за результатами якого суддею у справі призначено ОСОБА_2
14.09.2015р. суддею Давченко Т.М. справу прийнято до свого провадження та відкладено розгляд справи на 20.10.2015р.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи 20.10.2015р. (повідомлення про вручення а/с 32), правами, передбаченими ст. 22 ГПК України не скористався, у судове засідання свого представника не скерував, заперечень на позов суду не надав, вимоги ухвал суду від 31.08.2015р. та 14.09.2015р. фактично проігнорував.
Згідно з ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Разом з тим, відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.
Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважних представника відповідача згідно з положеннями статті 75 Господарського процесуального кодексу України та можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 20.10.2015р. без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору, а також в межах строку вирішення спору, встановленого статтею 69 ГПК України.
Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справі докази у їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Публічне акціонерне товариство «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» (далі Відповідач) зареєстроване виконкомом Миколаївської міської ради 01.03.2001р. та йому присвоєно ідентифікаційний код суб'єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 14307653.
Відповідача, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зареєстровано Управлінням Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва як платника страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.
Працівники ПАТ «МСЗ «Океан», робота яких на цьому підприємстві була пов'язана з науково-технічною діяльністю (ст. 1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»), отримують пенсію призначену відповідно до ч. З ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.
Відповідно до п. З постанови Кабінету Міністрів України № 1826 від 13.12.2000 р. «Про затвердження Порядку фінансування та виплати різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних бюджетних установ і організацій, науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств і організацій згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи», фінансування витрат на виплату різниці у розмірі пенсії працівникам державних небюджетних підприємств і організацій здійснюється за рахунок коштів цих підприємств і організацій, які сплачують Пенсійному фонду кошти на виплату зазначеної різниці.
Відповідно до п. 10 зазначеної постанови, у разі призначення пенсій пенсіонерам, які мають стаж роботи не за місцем призначення пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає повідомлення підприємствам і організаціям, зазначеним у пункті 8 цього Порядку, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цих підприємств, організацій.
Листи з розрахунками сум, що підлягали відшкодуванню Боржником надсилалися Управлінням Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва на адресу Боржника щомісячно до 25 числа місяця.
В наслідок несплати заборгованості по пенсії науковим працівникам, заборгованість ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» за липень та серпень 2015р. становить 1280,56 грн. (640,28*2), що підтверджується копіями листів з розрахунками та загальним розрахунком заборгованості.
Таким чином, загальна сума боргу ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» перед управлінням ПФУ в Корабельному районі м. Миколаєва за липень та серпень 2015р. складає 1280,56 грн.
Відповідач своє зобов`язання щодо відшкодування вищезазначених витрат не виконав, сума заборгованості відповідачем не оскаржена та не погашена, а тому вона підлягає стягненню в судовому порядку.
Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Таким чином, суд задовольняє позов у повному обсязі, оскільки вимоги підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам чинного законодавства
Відповідно до ст. 49 ГПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держбюджету судовий збір у сумі 1827,00 грн., від сплати якого був звільнений позивач при подачі позову, оскільки саме через неправомірні дії відповідача позивач був змушений звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -
1. Позов задовольнити повністю.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Т.М.Давченко

Повний текст рішення складено та підписано 21.10.2015р.