КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р. Справа№ 910/27102/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від ВДВС: не з'явився;

Від стягувача:Гацій І.І.-представник;

Від боржника: Філь А.В.- представник;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2015

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України

у справі № 910/27102/14 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13.11.2014 р. у справі №1735/14, позов АТ „Укрсоцбанк" до ТОВ „Константа" задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" (, що зареєстроване за адресою; 69035, м. Запоріжжя, проспект Леніна, буд. 200, кв. 29) на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29; ) заборгованості зі сплати процентів за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №048 від 22.06.2007 р., за Договором кредиту за овердрафтом №098 від 04.12.2007 p., Генеральним договором про здійснення кредитування №118/08 від 11.09.2008 p., за період з 12.08.2010 р. по 29.05.2012 р. в розмірі 20 891 460 (двадцять мільйонів вісімсот дев'яносто одна тисяча чотириста шістдесят) гривень, 53 копійки, а також третейського збору в сумі 25 500 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот) гривень, 00 копійок.

Ухвалою господарського суду м. Києва по справі №910/27102/14 від 14.01.2015 р., заяву б/н від 04.12.2014 р. про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк", задоволено. Видано наказ на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 13.11.2014 р. у справі №1735/14.

03.07.2015 р. до канцелярії господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" надійшла скарга на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України б/н від 30.06.2015 р., в якій заявник просить зупинити стягнення за наказом №910/27102/14, виданим 14.01.2015 р. господарським судом м. Києва, до набрання законної сили рішенням за результатами розгляду даної скарги, скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.05.2015 р. ВП №46724105 в повному обсязі, зняти арешт з частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю „Іда ЛТД", , (розмір внеску до статутного капіталу - 1 705 893,60 грн.), що належить боржнику Товариству з обмеженою відповідальністю „Константа", та скасувати заборону відчуження частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Іда ЛТД", , (розмір внеску до статутного капіталу - 1 705 893,60 грн.), що належить боржнику Товариству з обмеженою відповідальністю „Константа", .

В обґрунтування поданої скарги боржник посилався на ті обставини, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України незаконно винесено постанову ВП № 46724105 від 21.05.2015 про накладення арешту на частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа", яке являється учасником Товариства з обмеженою відповідальністю „Іда ЛТД", де розмір його внеску становить 1 705 893,60 грн. та оголошення заборони на відчуження зазначеного майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України задоволено частково. Скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України від 21.05.2015 ВП №46724105 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В іншій частині в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 в частині скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. від 21.05.2015 у виконавчому провадженні № 46724105 скасувати, у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" від 30.06.2015 на постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстицій України Рагімовою А.Н. від 21.05.2015 у виконавчому провадженні №46724105 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги стягувач посилався на ті обставини, що державним виконавцем було накладено обтяження не на корпоративні права боржника, а на частку в статутному капіталі іншої юридичної особи учасником якої він є.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" у справі № 910/27102/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 08.10.2015.

В судовому засіданні 08.10.2015 представники боржника та стягувача надали свої пояснення по справі. Представники ВДВС у вказане судове засідання не з'явились, причини неявки суду невідомі, про слухання справи повідомлялись належним чином.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 у справі № 910/27102/14 була надіслана учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників ВДВС.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 8 Закону України „Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Статтею 52 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Відповідно до приписів вказаної статті, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Однак, як зазначено судом першої інстанції, що боржником за виконавчим документом виступає саме Товариство з обмеженою відповідальністю „Константа".

За приписами ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Згідно з ч. 3 ст. 80 Господарського кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов'язаннями тільки своїм майном.

Частиною 1 ст. 85 Господарського кодексу України передбачено, що господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Господарського кодексу України сума вкладів засновників та учасників господарського товариства становить статутний капітал товариства.

Згідно зі ст. 12 Закону України „Про господарські товариства" товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Тобто, вклад Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" у статутному капіталі Товариства обмеженою відповідальністю „Іда ЛТД", є власністю не Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа", а власністю юридичної особи Товариства обмеженою відповідальністю „Іда ЛТД", а тому, виконавча служба на примусовому виконанні якої знаходиться наказ від 14.01.2015 р. на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13.11.2014 р. у справі №1735/14, де боржником виступає Товариство з обмеженою відповідальністю „Константа" не мала законних підстав накладати арешт та оголошувати заборону на відчуження майна, яке є власністю Товариства обмеженою відповідальністю „Іда ЛТД".

За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недотримання державним виконавцем вимог закону при винесенні спірної постанови.

Згідно з п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" №01-08/369 від 29.06.2010 р. вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.05.2015 р. ВП №46724105.

Стосовно вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" про зупинення стягнення за наказом від 14.01.2015 р. №910/27102/14 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви господарський суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за наказом, а також витребувати наказ.

З наведених приписів чинного процесуального законодавства вбачається, що суд першої інстанції наділений правом зупинити виконання за наказом лише під час провадження за заявою про визнання його таким, що не підлягає виконанню, а відповідно поза межами такого провадження суд позбавлений можливості вчиняти вказані дії.

Як вбачається з матеріалів справи, заява боржника про визнання наказу господарського суду міста Києва від 14.01.2015 р. у справі №910/27102/14 таким, що не підлягає виконанню, була розглянута в порядку, передбаченому ст. 117 Господарського процесуального кодексу України 20.07.2015 р., про що господарським судом міста Києва винесено відповідну ухвалу.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами ст. 1211 Господарського процесуального кодексу України зупиняти виконання судового рішення має право виключно суд касаційної інстанції.

Відтак, враховуючи відсутність правових підстав для зупинення виконання за виданим у даній справі наказом, суд прийшов до висновку про необґрунтованість скарги відповІдача в цій частині.

Щодо вимог про зняття арешту та скасування заборони відчуження з частки Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" в статутному капіталі Товариства обмеженою відповідальністю „Іда ЛТД" суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Згідно із абз. 2 п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №13 від 26.13.2003 р. заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 1212 ГПК. Виходячи зі змісту ст. 24824 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом №606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. 35 Закону №606-XIV), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (ч. 3 ст. 36 Закону №606-XIV).

Отже, з вищенаведеного слідує, що господарський суд може лише зобов'язати державного виконавця вчинити ті чи інші дії, проте не вправі вчиняти такі дії самостійно.

При цьому, скаржником перед судом ставиться питання про зняття арешту та скасування заборони відчуження частки Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" в статутному капіталі Товариства обмеженою відповідальністю „Іда ЛТД", тобто скаржник просить суд самостійно вчинити дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, що суперечить зокрема Закону України „Про виконавче провадження".

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Господарським процесуальним кодексом України окремо не передбачений порядок зняття арешту з майна, накладеного не судовим рішенням, а постановою державного виконавця в ході виконання рішення суду.

За таких обставин, оскільки зняття арешту, накладеного на майно боржника під час виконання рішення суду, у незавершеному виконавчому провадженні, є діями, які в розумінні статті 60 Закону України „Про виконавче провадження" належать безпосередньо до повноважень державного виконавця, підстави для задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" про зняття арешту та скасування заборони відчуження з частки Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" в статутному капіталі Товариства обмеженою відповідальністю „Іда ЛТД", у суду відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Константа" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України б/н від 30.06.2015 р. підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що ухвала у даній справі прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в ухвалі, дійсним обставинам справи, тому ухвала є законною та обґрунтованою. Підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 у справі № 910/27102/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/27102/14 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко