РІШЕННЯ

"08" жовтня 2015 р.Справа № 921/488/15-г/11

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Сидорук А.М. , судді Андрусик Н.О. , судді Хоми С.О.

Розглянув справу

за позовом Заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону вул. Новий Світ, 41,Тернопіль,46003 в особі Міністерство оборони України Повітрофлотський проспект, 6,Київ 168,03168

до Концерн "Військторгсервіс" вул. Молодогвардійська, 28а,Київ 151,03151 Приватне підприємство "Будівельна компанія Сатурн" вул. Степана Бандери, 8,Чортків,Тернопільська область,48500

ОСОБА_1 підприємства "Будівельна компанія Сатурн", вул. Степана Бандери, 8, м. Чортків, Тернопільська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 державного майна України, вул. Кутузова, 18/9, м. Київ

Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, вул..Микулинецька, 64/23, м. Тернопіль; ОСОБА_4, вул. Микулинецька, 64/2, м. Тернопіль; ОСОБА_5, вул. Микулинецька, 64/14, м. Тернопіль; ОСОБА_6, вул..Микулинецька, 64/4, м. Тернопіль; ОСОБА_7, вул..Микулинецькій, 64/20 м.Тернопіль.

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.09.2008 року та зобов"язання приватному підприємству "Будівельна компанія Сатурн" повернути до державної власності в особі міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну "Військторгсервіс"нежитлові будівлі та споруди, а саме: адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., навіс площею 130 кв.м. та огорожа по периметру 408,4 м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі, загальною вартістю 5 478 207 грн. 60 коп..

За участю представників сторін

Прокурора: Невлад А. В..

Позивача: ОСОБА_8 - заст. начальника Західного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України

Відповідача1 Концерну "Військторгсервіс": не зявився.

Відповідача 2 ОСОБА_1 підприємства "Будівельна компанія Сатурн": ОСОБА_9 представник; ОСОБА_10 представник

Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_11 - головний спеціаліст-юрисконсульт Регіонального відділення ОСОБА_2 Держмайна України в Тернопільській області.

Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не з"явилися

Суть справи: Заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону, вул. Новий Світ, 41, м. Тернопіль, а/с 7 в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом до концерну "Військторгсервіс", вул. Молодогвардійська, 28 а, м. Київ та приватного підприємства "Будівельна компанія Сатурн", вул. Степана Бандери, 8, м. Чортків, Тернопільська область за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 державного майна України, вул. Кутузова, 18/9, м. Київ про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.09.2008 року та зобов"язання приватному підприємству "Будівельна компанія Сатурн" повернути до державної власності в особі міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну "Військторгсервіс"нежитлові будівлі та споруди, а саме: адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., навіс площею 130 кв.м. та огорожа по периметру 408,4 м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі, загальною вартістю 5 478 207 грн. 60 коп..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що концерн "Військторгсервіс" порушив вимоги чинного законодавства України, а саме прийняв рішення про відчуження нерухомого майна нежитлових будівель /вище зазначеного/, що знаходиться по вул. Микулинецькій, 64 у м. Тернополі на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2008 року, не погодивши його з органом ОСОБА_2 державного майна України та уклав його без дозволу органу управління майном концерну Міністерства оборони України..

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 14 травня 2015 року порушено провадження у справі та розгляд даної справи призначено на 02 червня 2015 року. Зобов'язано подати до дня розгляду справи відповідача 1обгрунтований, документально підтверджений відзив на позов, дозвіл Міністерства оборони України та ОСОБА_2 державного майна України на відчуження нерухомого майна - нежитлових приміщень, що знаходяться по вул. Микулинецькій, 64 у м. Тернополі; відповідача 2 обґрунтований, документально підтверджений відзив на позов та третю особу письмові пояснення щодо предмету спору.

Представник позивача в судове засідання 02 червня 2015 року не з"явився, однак надав суду клопотання № 206 від 29.05.2015 р. про відкладення розгулу справи у зв"язку із перебуванням в іншому судовому засіданні у Господарському суді Львівської області та неможливістю забезпечити явку в дане судове засідання. В підтвердження надав копію ухвали господарського суду Львівської області від 14.05.2015 р. у справі № 914/1530/15. Прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 в судове засідання 02 червня 2015 року не з"явились, обґрунтованого відзиву на позов не надали, в звязку з чим ухвалою господарського суду від 02.06.2015р. в порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 16.06.2015р. та повторно зобовязано сторони надати суду документи, зазначені в попередніх ухвалах господарського суду.

02.06.2015р. /після розгляду справи/ на адресу господарського суду Тернопільської області від відповідача по справі Концерну "Військторгсервіс", м. Київ надійшло клопотання від 22.05.2015р. № 10/795 про розгляд справи у відсутності повноваженого представника відповідача 1. Крім того, до клопотання відповідачем долучено письмові пояснення по справі № 921/488/15-г/11 від 22.05.2015р. № 796, в яких відповідач зазначає, що попереднім керівництвом Концерну "Військторгсервіс" було незаконно реалізовано державне нерухоме майно, оскільки договір купівлі-продажу від 30.09.2008р., предметом якого є відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою м.Тернопіль, вул..Микулинецька, 64, вчинено продавцем без необхідного обсягу цивільної дієздатності та за відсутності вільного волевиявлення власника майна і тому, в силу ст.ст.203, 215 ЦК України є підстави для визнання його недійсним. Крім того, на сьогоднішній день відкрито кримінальне провадження по факту незаконного відчуження обєктів нерухомого майна та протиправних дій попереднього керівництва Концерну "Військторгсервіс", досудове розслідування кримінального провадження доручено Солом'янському РУ ГУ МВС України в м.Києві.

В судовому засіданні 16.06.2015р. прокурору, представникам сторін, третьої особи розяснено права та обов'язки сторін , прокурора, третіх осіб, передбачені ст.20,22,27,29, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач по справі Приватне підприємство "Будівельна компанія Сатурн" відзив на позов не надав, разом з тим в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Крім того, в судовому засіданні представник ПП "Будівельна компанія Сатурн" надав господарському суду заяву про застосування строків давності до позовних вимог по справі № 921/488/15-г/11, а також надав клопотання про витребування доказів у справі, а саме: - витребувати з Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній універсальній товарно-майновій біржі "Прайс-Агро" третейську справу № 12/08 за позовом ОСОБА_1 підприємства "Будівельна компанія Сатурн" до Концерну "Військторгсервіс", ОСОБА_12 про визнання чинним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.09.2008р. про визнання права власності на комплекс будівель та споруд, що розташовані по вул..Микулинецькій,64 у м.Тернополі та витребувати з Рівненської міжрегіональної універсальної товарно-майнової біржі "Прайс-Агро", м.Рівне документи, на підставі яких було продано нерухоме майно ОСОБА_1 підприємству "Будівельна компанія Сатурн", яке знаходиться за адресою вул..Микулинецька,64, м.Тернопіль.

16.06.2015р. від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 державного майна України, м. Київ надійшли письмові пояснення по справі, з яких вбачається, що рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна приймається субєктами управління лише за погодженням з ОСОБА_2 державного майна. ОСОБА_2 державного майна не погоджував відчуження спірного державного нерухомого майна. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правові наслідки недійсності правочину визначені ст.216 ЦК України. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 державного майна України просить суд врахувати пояснення ОСОБА_2 при винесенні рішення.

В порядку ст.77 ГПК України ухвалою господарського суду Тернопільської області розгляд справи відкладено на 30 червня 2015 року.

30.06.2015р. на адресу господарського суду Тернопільської області від Міністерства оборони України надійшли пояснення по справі, з яких вбачається, що міністерство оборони є власником спірного майна, однак не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу. Зазначений договір було укладено концерном "Військторгсервіс" всупереч волі власника, при цьому, останній не мав на момент вчинення правочину достатньої цивільної дієздатності, отже спірне державне майно вибуло поза волею власника, без рішення Міністерства оборони України про надання згоди на відчуження нерухомого майна за погодженням з ОСОБА_2 державного майна України. Правові наслідки недійсності правочину визначені у ст.216 ЦК України, якою передбачено, що у разі недійсності правочину, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи наведене, майно (нежитлові будівлі), що знаходиться по вул..Микулинецькій, 64 у м.Тернополі, яке незаконно реалізовано ПП "Будівельна компанія "Сатурн" підлягає поверненню Міністерству оборони України в особі концерну "Військторгсервіс" в натурі, а тому даний позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Крім того, 30.06.2015р. на адресу господарського суду від Військової прокуратури Тернопільського гарнізону надійшли заперечення по заяві відповідача ПП "Будівельна компанія Сатурн" про застосування строків позовної давності, в яких прокурор вважає доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності хибними з тих підстав, що ні прокурор, ні позивач не є сторонами оспорюваного договору і були позбавлені права під час судового розгляду перевіряти повноваження осіб, які укладали цей правочин. В поданих запереченнях прокурор посилається на Постанову Верховного Суду України від 20.08.2013р. № 3-18гс13, в якій зазначено, що у випадку коли прокурор та позивачі не є сторонами оспорюваних угод та були позбавлені права під час судового розгляду перевірити повноваження осіб, які укладали ці правочини, а про обставини, які стали підставою звернення до суду, прокуратура дізналася лише зі звернення позивача, то початок перебігу позовної давності слід обраховувати не з моменту, коли прокуратурі стало відомо про наявність оспорюваних правочинів, а з моменту, коли органи прокуратури дізнались про факт відсутності у представника необхідного обсягу дієздатності. Таким чином, прокурором та позивачем при зверненні до суду з даним позовом не пропущено передбачений ст.257 ЦК України строк позовної давності тривалістю в три роки, оскільки про порушення права позивача стало відомо лише у ході проведення перевірки у 2014р., за результатами якої у 2015р. предявлено позов до суду.

В порядку ст.77 ГПК України ухвалою господарського суду розгляд справи відкладено на 10.07.2015р.

10.07.2015р. на адресу господарського суду Тернопільської області від відповідача по справі ОСОБА_1 підприємства "Будівельна компанія Сатурн" надійшло клопотання про припинення провадження у справі з обґрунтуванням наступного: адміністративний будинок за адресою: вул..Микулинецька, 64 в м.Тернополі реконструйовано під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення, про що свідчить Декларація про готовність обєкта до експлуатації від 28.11.2013р. Власниками реконструйованого багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення є фізичні особи /прізвища фізичних осіб, їх адреси зазначені в клопотанні/, таким чином, результати розгляду даної справи безпосередньо стосуються прав і інтересів вказаних фізичних осіб. Оскільки фізичні особи не можуть бути притягнуті до участі в господарському судочинстві в якості співвідповідачів, провадження у справі підлягає припиненню на підставі ст.80 п.1.1. ГПК України.

В судовому засіданні 10.07.2015р. в порядку ст.77 ГПК України оголошено перерву до 13.07.2015р.

Розпорядженням голови господарського суду Тернопільської області від 13.07.2015 року призначено судову колегію для розгляду справи № 921/488/15-г/11 у складі трьох суддів.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, визначено наступний склад колегії суддів: Сидорук А.М. головуючий суддя, судді Андрусик Н.О., Андрушків Г.З.

В звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Андрушків Г.З. відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, визначено судову колегію у складі ОСОБА_13 головуючого судді, суддів Андрусик Н.О., Шумського І.П.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 13.07.2015 року справу у складі колегії суддів прийнято до свого провадження.

В порядку ст.77 ГПК України ухвалою господарського суду Тернопільської області від 13.07.2015р. розгляд справи відкладено на 11 серпня 2015 року на 10 год. 30 хв.; зобовязано Тернопільське міське управління юстиції, Реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції до дня розгляду справи надати господарському суду ОСОБА_9, Інформаційну довідку, тощо із зазначенням відомостей про оформлення права власності будівель та споруд, що знаходяться за адресою: м.Тернопіль, вул..Микулинецька, 64.

У звязку з перебуванням судді Шумського І.П. у відпустці, розпорядженням керівника апарату господарського суду Тернопільської області від 10 серпня 2015 року відповідно до пункту 2.3.12. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 р. №25, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 921/488/15-г/11.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, визначено наступний склад колегії: головуючий суддя - Сидорук А.М., судді - Андрусик Н.О. та Хома С.О.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 11.08.2015 року справу № 921/488/15-г/11 прийнято до свого провадження у складі колегії суддів: Сидорук А.М. - головуючий суддя, суддя Андрусик Н.О. та суддя Хома С.О.

В порядку ст.77 ГПК України ухвалами господарського суду Тернопільської області від 11.08.2015р. розгляд справи відкладено на 27.08.2015р., на 18.09.2015р.; зобовязано Тернопільське міське управління юстиції, Реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції до дня розгляду справи надати господарському суду ОСОБА_9, Інформаційну довідку, тощо із зазначенням відомостей:

- Хто є власником будівель та споруд, що знаходяться за адресою: м.Тернопіль, вул..Микулинецька, 64.

- Чи зареєстровано право власності за гр. ОСОБА_3 по вул..Микулинецькій, 64/23 в м.Тернополі;

- Чи зареєстровано право власності за гр. ОСОБА_4 по вул..Микулинецькій, 64/2 в м.Тернополі;

- Чи зареєстровано право власності за гр. ОСОБА_5 по вул..Микулинецькій, 64/14 в м.Тернополі;

- Чи зареєстровано право власності за гр. ОСОБА_6 по вул..Микулинецькій, 64/4 в м.Тернополі;

- Чи зареєстровано право власності за гр. ОСОБА_7 по вул..Микулинецькій, 64/20 в м.Тернополі.

Прокурор в судовому засіданні 18 вересня 2015 року позовні вимоги в частині визнання недійсним договору підтримав в повному обсязі.

Разом з тим, в судовому засіданні прокурор надав господарському суду заяву № 25/5/3213 вих. 15 від 18.09.2015 р., в якій просить суд в порядку п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинити провадження у справі в частині зобов"язання приватному підприємству "Будівельна компанія Сатурн" повернути до державної власності в особі міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну "Військторгсервіс"нежитлові будівлі та споруди, а саме: адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., навіс площею 130 кв.м. та огорожа по периметру 408,4 м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі, загальною вартістю 5 478 207 грн. 60 коп.. В обґрунтування даної заяви зазначає, що отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно. З даної інформації вбачається, що за адресою м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 64 знаходиться багатоквартирний житловий будинок, власниками якого є фізичні особи.

Представник відповідача в судовому засіданні 18 вересня 2015 року просив суд надати можливість ознайомитись із матеріалами справи та подати копії документів, про що надав відповідну заяву б/н від 18.09.2015 р. (вх. № 20165 від 18.09.2015 р.).

08.09.2015р. від Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції на адресу господарського суду Тернопільської області надійшла Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої вбачається, що власниками часток нерухомого майна в будинку № 64 по вул.Микулинецькій в м.Тернополі є фізичні особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 18.09.2015р. розгляд справи відкладено на 08 жовтня 2015 року на 12 год. 00 хв.; в порядку ст.27 ГПК України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2:

- гр. ОСОБА_3, вул..Микулинецька, 64/23, м. Тернопіль;

- гр. ОСОБА_4, вул. Микулинецька, 64/2, м. Тернопіль;

- гр. ОСОБА_5, вул. Микулинецька, 64/14, м. Тернопіль;

- гр. ОСОБА_6, вул..Микулинецька, 64/4, м. Тернопіль;

- гр. ОСОБА_7, вул. Микулинецька, 64/20, м. Тернопіль; зобов"язано прокурора надіслати копію позовної заяви та додані до неї документи третім особам згідно з описом вкладення та докази надсилання надати господарському суду /оригінали/.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичні особи в судове засідання 08.10.2015р. не зявилися, 02.10.2015р. на адресу господарського суду повернулися повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою повернення «ведеться будівництво багатоповерхового будинку».

В судовому засіданні 08.10.2015р. прокурор та представник позивача підтримали позовні вимоги.

Представники відповідача заперечили проти заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 державного майна України, дослідивши усі докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне:

Відповідно до положень ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, право на звернення до суду має особа, чиї права та охоронювані законом інтереси були порушені.

Відповідно до п.1.5. Статуту Концерну «Військторгсервіс» /наявного в матеріалах справи/, затвердженого наказом Міністра оборони України від 25.06.2005р. № 358 (в редакції наказу Міністра оборони України від 27.12.2006р. № 754) до складу Концерну ввійшло державне підприємство Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування".

Згідно п. 1.1. Статуту Концерн «Військторгсервіс» є державним господарським об'єднанням, заснованим на державній власності. Концерн належить до сфери управління Міністерства оборони України (далі - Орган управління майном).

Згідно п.п.3.5., 5.1. Статуту, Концерн має право укладати угоди, договори /контракти/, набувати майнові та особисті немайнові права, брати обовязки ата нести зобовязання.

Пунктом 4.4. Статуту Концерну "Військторгсервіс" передбачено, що Генеральний директор Концерну, зокрема, розпоряджається майном Концерну в межах, передбачених чинним законодавством України та Статутом; без довіреності діє від імені Концерну; укладає угоди, договори (контракти); має право надавати доручення (довіреності) на здійснення окремих своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2008р. між Концерном "Військторгсервіс" в особі начальника філії "Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_12, що діє на підставі доручення та Рівненською міжрегіональною. Універсальною товарно-майновою біржою "Прайс" був укладений договір про надання послуг проведення аукціону (публічних торгів) з продажу майна, а саме: адміністративний будинок "А; тарний склад "Б"; підсобне приміщення "В"; промтоварний матеріальний склад "Г"; автогараж "Д"; промтоварний склад "Е"; продтоварний склад "Ж"; безалкогольний та кондитерський цех "З"; фруктосховище "К"; автовага "Л"; навіс "М"; огорожа; місцезнаходження: Тернопільська обл.., м.Тернопіль, вул. Микулинецька, 64.

Відповідно до Довідки № 485 від 11.08.2008р., виданої філією "Управління торгівлі Західного оперативного командування" концерну "Військторгсервіс", станом на 01.08.2008р. на бухгалтерському обліку філії "УТ Зах.ОК" концерну "Військторгсервіс" обліковується нерухоме майно, зокрема: нежитлові будівлі бази за адресою: м.Тернопіль, вул..Микулинецька, 64. Початкова вартість 1 413 439 грн., знос 976 392 грн., залишкова вартість 437 047 грн.

12 серпня 2008 року Рівненською міжрегіональною універсальною товарно-майновою біржею "Прайс" проведено публічні торги з продажу вищезазначеного майна, за результатами яких право укладення договору купівлі-продажу обєкта отримав учасник під № 134, а саме: Приватне підприємство "Будівельна компанія "Сатурн".

30 вересня 2008 року між концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Управління торгівля Західного оперативного командування» ОСОБА_12, який діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12.09.2007р. (зареєстрована в реєстрі за № 4165) /Продавець/ та ОСОБА_1 підприємством «Будівельна компанія «Сатурн» в особі директора ОСОБА_14, який діє на підставі Статуту підприємства /Покупець/ був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення), відповідно до умов якого продавець на підставі Протоколу № 800-н про хід публічних торгів на Рівненській міжрегіональній універсальній товарно-майновій біржі «Прайс» від 12.08.2008р. відчужує на користь та у власність покупця за плату комплекс нежитлових будівель та споруд, а саме: адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., навіс площею 130 кв.м. та огорожа по периметру 408,4 м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі.

Згідно п.2 договору вказане відчуження нерухомого майна, що знаходиться на балансі філії УТ ЗахОК Концерну «Військторгсервіс», здійснене на підставі дозволу Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України від 18.10.2004р. № 140/3/1369/17.

В пункті 3 договору зазначено, що продавець гарантує, що вказане в пункті 1 нерухоме майно, раніше не було відчужене, під забороною реалізації, у заставі, або під арештом не перебуває.

Відповідно до п.4 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.09.2008р. розрахунки між продавцем та покупцем відповідно до Протоколу № 800 про хід публічних торгів на Рівненській міжрегіональній універсальній товарно-майновій біржі "Прайс" від 12.08.2008р. здійснені покупцем повністю в сумі 5 478 207 грн. 60 коп. ( в т.ч. ПДВ 913 034,60 грн.) через транзитний рахунок біржі "Прайс" до укладення цього договору.

Згідно п.5 договору продавець у трьохденний строк після укладення цього договору зобовязаний за актом приймання-передачі передати покупцеві об'єкт продажу за даним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, ОСОБА_13 приймання-передачі від 30 вересня 2008 року, Концерн "Військторгсервііс" в особі начальника Філії "Управління торгівля Західного оперативного командування" ОСОБА_12, який діє на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12.09.2007р. (зареєстрована в реєстрі за № 4165) Продавець та Приватне підприємство «Будівельна компанія «Сатурн» в особі директора ОСОБА_14 Покупець 30.09.2008р. здійснили прийняття-передачу комплексу нежитлових будівель та споруд, а саме: адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., навіс площею 130 кв.м. та огорожа по периметру 408,4 м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі. В акті приймання-передачі нерухомого майна також зазначено, що будівлі перебувають у задовільному стані; покупець здійснив повну оплату за вказаний обєкт; жодних претензій ні одна із сторін до іншої не має; одночасно, покупцеві передається інвентарна справа Тернопільського БТІ на вказані будівлі.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-Агро" від 10.10.2008р. у справі № 12/08 визнано чинним договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення) від 30.09.2008р., укладений між Концерном "Військторгсервіс", м.Київ, вул..Молодогвардійська, 28-А та ОСОБА_1 підприємством "Будівельна компанія "Сатурн", м.Чортків Тернопільської області, вул..С.Бандери, буд.8 та визнано за ОСОБА_1 підприємством "Будівельна компанія "Сатурн" право власності на обєкти нерухомості - адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі. Як зазначено в резолютивній частині рішення Постійно діючого третейського суду від 10.10.2008р. у справі № 12/08, дане рішення вважати правовстановлюючим документом, який дає право здійснення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, відповідно до п.10 Додатку № 1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5.

Як вбачається з матеріалів справи третейського суду, представник Концерну "Військторгсервіс" ОСОБА_12 був присутній при розгляді справи, позов визнав та пояснив, що відчуження майна здійснював на підставі письмового дозволу на відчуження комплексу нежитлових будівель та споруд по вул..Микулинецька, 64 в м.Тернополі, виданого на підставі повноважень, наданих довіреністю Міністра оборони України від 04.10.2004р. № 220/2071.

Відповідно до Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно /наявного в матеріалах справи/, станом на 21.11.2008р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Міське бюро технічної інвентаризації", м.Тернопіль було зареєстровано за № 2536, 2537, 2538, 2539, 2540, 2541, 2542, 2543, 2544, 2545 в книзі 22 право власності за ОСОБА_1 підприємством "Будівельна компанія "Сатурн" на адміністративний будинок під літ.А; тарний склад під літ. Б; підсобне приміщення під літ.В; промтоварний матеріальний склад під літ.Г; авто гараж під літ.Г; промтоварний склад під літ.Е; продтоварний склад під літ.Ж; безалкогольний та кондитерський цех під літ.З; фруктосховище під літ.К; авто вага під літ.Л за адресою м.Тернопіль, вул..Микулинецька (вул..Людникова генерала), буд 64.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор в позовній заяві зазначає, що дозволу на відчуження майна Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України не надавало, відчуження відбулось не уповноваженою особою на підставі нікчемної довіреності, тобто нерухоме майно по вул..Микулинецькій, 64 в м.Тернополі вибуло із володіння Міністерства оборони України поза волею останього. В позовній заяві та в судовому засіданні прокурор зазначає, що незаконно реалізоване відповідачем ПП "Будівельна компанія Сатурн" майно (нежитлові будівлі) підлягає поверненню Міністерству оборони України в особі Концерну "Військторгсервіс" в натурі та просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.09.2008р., укладений між Концерном "Військторгсервіс" та ПП "Будівельна компанія Сатурн".

З матеріалів справи вбачається, що між концерном "Військторгсервіс" та ОСОБА_1 підприємством "Будівельна компанія "Сатурн" виникли правовідносини купівлі-продажу, за якими в силу ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Частиною 5 ст. 656 вказаного вище кодексу встановлено, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Згідно ст. 317 ЦК України право розпорядження майном, належить власникові.

Нерухоме майно, яке є предметом оспорюваного договору на момент його укладення було власністю держави в особі Міністерства оборони України та знаходилось на праві господарського відання концерну "Військторгсервіс" (п. 7.3. статуту Концерну).

Здійснюючи право господарського відання, Концерн володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою органу управління майном у випадках, передбачених чинним законодавством України. При цьому відчуження основних фондів Концерну здійснюється ним лише за попередньою згодою органу управління майном і, як правило, на конкурентних засадах, відповідно до чинного законодавства України (п.п. 7.3., 7.5. статуту Концерну).

Частинами 2, 3 ст. 326 Цивільного кодексу України встановлено, що від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Приписами ст. 74 Господарського кодексу України визначено, що майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Згідно ч. 1 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до преамбули Закону України "Про управління об'єктами державної власності" від 21.09.2006 р. №185-V останній визначає правові основи управління об'єктами державної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного вище Закону управління об'єктами державної власності здійснює, зокрема, міністерства та інші органи виконавчої влади (далі - уповноважені органи управління).

Частиною 1 ст. 3 даного Закону визначено, що об'єктами управління державної власності є, з поміж іншого, майно, яке передане державним господарським об'єднанням.

Пунктом 1.1 статуту концерну "Військторгсервіс" визначено, що концерн є державним господарським об'єднанням, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Отже, спірне майно, перебувало у державній власності та перебувало у господарському відданні концерну "Військторгсервіс", а тому відчуження такого майна повинно здійснюватись з урахуванням особливостей його правового режиму встановлених чинним законодавством України.

Як вбачається із змісту оспорюваного прокурором та позивачем договору купівлі-продажу, в п.п. 2, 3 договору зазначено, що вказане відчуження нерухомого майна, що знаходиться на балансі філії УТ ЗахОК Концерну "Військторгсервіс", здійснене на підставі дозволу Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України від 18.10.2004р. № 140/3/1369/12. Продавець /Концерн "Військторгсервіс" в особі начальника Філії "Управління торгівля Західного оперативного командування" ОСОБА_12М./ гарантує, що вказане у п.1 нерухоме майно (або його частка) раніше не було відчужене, під забороною реалізації, у заставі, або під арештом не перебуває.

В матеріалах справи наявні докази надання згоди/дозволу Міністерством оборони України, як власником майна, на відчуження нежитлових будівель - бази філії "Тернопільського військового торгу № 49" загальною площею 8105 кв.м. за адресою м.Тернопіль, вул..Микулинецька, 64 /Дозвіл від 18.10.2004р. № 140/3/1369/12/, в якому зокрема, зазначено: " На підставі повноважень, наданих довіреністю Міністра оборони України від 04.10.2004р. № 220/2071, дозволяю здійснити відчуження нерухомого майна. Відчуження нерухомого майна провести згідно чинного законодавства. Про реалізацію дозволу доповісти до Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України встановленим порядком".

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких застережень щодо строку дії чи реалізації вказаного дозволу встановлено не було.

При цьому, суд вважає необгрунтованим посилання прокурора на ту обставину, що 12.02.2005 року, у зв'язку із окремим дорученням Міністра оборони України ОСОБА_15 №1235/з про скасування виданих раніше довіреностей, в т.ч. і ОСОБА_16Н щодо реалізації керівниками підпорядкованих установ повноважень від Міністерства оборони України та відкликання їх перших примірників, довіреність від 04.10.2004 р. №220/2071 втратила свою чинність, наслідком чого є недійсність наданого дозволу та відповідно відсутність згоди власника майна Міністерства оборони України на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреністю від 04.10.2004 року № 220/2071/термін дії довіреності до 01.10.2007 року/ Міністерством оборони України в особі Міністра оборони України уповноважено начальника Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_16 на представництво майнових та інших немайнових інтересів Міністерства оборони України та для виконання представницьких функцій надано право від імені Міністерства оборони України підприємствам (установам) військової торгівлі висновків (дозволу), зокрема, на укладення договорів, які не заборонені чинним законодавством, з питань розпорядження майном, що закріплене за ними на праві господарського відання.

18 жовтня 2004 року начальник Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_16 на підставі повноважень, наданих довіреністю Міністра оборони України від 04 жовтня 2004 року № 220/2071, надав дозвіл Начальнику державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" ОСОБА_12 на відчуження нерухомого майна: бази філії "Тернопільського військового торгу № 49" загальною площею 8105 м.кв. за адресою: м.Тернопіль, вул..Микулинецька, 64.

12.02.2005р. Міністром оборони України було надано окреме доручення відповідальним особам, зокрема, ОСОБА_16 такого змісту: довіреності на право укладання договорів (угод, контактів), надання від імені Міністерства оборони прав здійснювати інші правочини, термін дії яких не закінчився, вважати недійсними.

17.02.2005р. на виконання окремого доручення Міністра оборони України Начальником Головного управління торгівлі ОСОБА_16 повернуто перший примірник довіреності від 04.10.2004р. за № 220/2071 на адресу Адміністративного департаменту Міністерства оборони України.

Наказом Міністра оборони України № 47 від 31.01.2006р. наказано до 01.04.2006р. реорганізувати Головне управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України, припинивши його діяльність як юридичної особи шляхом приєднання до державного господарського об'єднання "Військторгсервіс".

Відповідно до довідки № 2401 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Концерн "Військторгсервіс" зареєстроване як юридична особа 22.07.2005р.; дата останньої реєстраційної дії 12.11.2007р., керівник ОСОБА_16.

12.09.2007р. довіреністю Концерну «Військторгсервіс» в особі Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_16 було уповноважено начальника Філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_12 укладати від імені Концерну «Військторгсервіс» будь-які договори (господарські, цивльно-правові) щодо відчуження належного Концерну будь-якого нерухомого майна (в тому числі будівлі, приміщення, споруди), а також договори оренди (в тому числі цілісних майнових комплексів) з дозволу органу управління майном Концерну Міністерством оборони України.

Довіреність від 12.09.2007р. посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та дійсна до 12.09.2010р.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 16.06.2015р. зобовязано прокурора та позивача надати господарському суду оригінал договору купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення) від 30.09.2008р.; оригінали /для огляду в судовому засіданні/ довіреності від 12.09.2007р. Концерну "Військторгсервіс" в особі директора ОСОБА_16 на уповноваження начальника філії "Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_12 вчиняти певні дії; оригінал листа від 17.02.2005р. № 140/ЮР/134; докази припинення представництва за довіреністю від 12.09.2007р., посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованої в реєстрі за № 4165.

На вимогу господарського суду щодо надання оригіналів документів, зокрема, оригіналу довіреності від 12.09.2007р., військова прокуратура Тернопільського гарнізону надала суду письмові пояснення, в яких зазначає, що оригінали витребуваних судом документів у Військовій прокуратурі відсутні, а тому надати їх немає можливості. Крім того, в поданих суду поясненнях зазначено, що доказів на припинення представництва за довіреністю від 12.09.2008р., посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованої в реєстрі за № 4165 у військовій прокуратурі немає, вказана довіреність була дійсна до 12.09.2010р.

Відповідно до ст. 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

У відповідності до ст. 249 Цивільного кодексу України особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників.

Отже, припинення представництва за довіреністю не має своїм наслідком припинення виданих на її виконання дозволів або вчинених на її виконання правочинів тощо, окрім наслідків, визначених ст. 248 ЦК України (припинення передоручення).

Чинним законодавством не передбачено наслідків відкликання такої довіреності у вигляді втрати чинності, виданого на підставі такої довіреності до моменту її скасування, дозволу (чи дозволів), а також інших правочинів, вчинених представником.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, на підставі чинної на той час довіреності №220/2071 від 04.10 2004р., виданої Міністерством оборони України, начальник Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_16 18.10.2004р. надав дозвіл Начальнику державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" ОСОБА_12 на відчуження нерухомого майна: бази філії "Тернопільського військового торгу № 49" загальною площею 8105 м.кв. за адресою: м.Тернопіль, вул..Микулинецька, 64 та з припиненням представництва за довіреністю №220/2071 наданий дозвіл не втратив своєї чинності.

Отже, проаналізувавши усі докази, подані сторонами у справі в обґрунтування та заперечення позовних вимог, суд вважає, що оспорюваний правочин вчинено за згодою Міністерства оборони України наданою у формі дозволу начальника Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України, начальнику ДП Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" (правонаступником яких є Концерн "Військторсервіс") на відчуження приміщення, яке є предметом оспорюваного договору, водночас генеральний директор Концерну у відповідності до положень Статуту Концерну мав право уповноважити начальника філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування Концерну "Військторгсервіс" здійснити його продаж.

Обґрунтовуючи позов, прокурор послався на недотримання пункту 6 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 року № 803, згідно якого відчуження майна здійснюється безпосередньо суб'єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу (далі - згода) відповідного суб'єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а також повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту приймається суб'єктами управління лише за погодженням з ОСОБА_2 державного майна.

Разом з тим, матеріалами справи доведено, що рішення начальника Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_16 про надання згоди (дозволу) на відчуження майна було прийняте до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України № 803 від 06.06.2007р. "Про затвердження Порядку відчуження обєктів державної власності".

Крім того, зазначеною Постановою не передбачено порядку втрати чинності дозволами на відчуження, які були видані до прийняття Постанови КМ України № 803 чи порядку переоформлення таких дозволів, та ін.

Прокурор в позовній заяві посилається на порушення сторонами укладеного спірного договору Порядку відчуження обєктів державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 803 від 06.06.2007р., а не на порушення Порядку який діяв на час прийняття рішення про надання згоди/дозволу на відчуження нерухомого майна, що є предметом оспорюваного договору. Зокрема, прокурор посилається на відсутність на час вчинення правочину погодження ОСОБА_2 державного майна України щодо відчуження державного майна, що є порушенням Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2007р.

Суд зазначає, що Порядок відчуження об'єктів державної власності, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 року №803, визначає, що ОСОБА_2 державного майна України погоджує лише рішення про надання згоди або дозволу на відчуження нерухомого майна, а не безпосередньо рішення про відчуження майна. Відтак, дозвіл був виданий тоді, коли рішення про видачу дозволу приймалось без окремого погодження ОСОБА_2 державного майна України. Як вбачається з матеріалів справи, дозвіл на відчуження нерухомого майна від 18.10.2004р. не містить посилання на строк дії, а його чинність повязана із вчиненням конкретної дії у вигляді реалізації нерухомого майна.

У рішенні Конституційного суду України від 09.02.1999р. у справі №1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що положення частини першої статті 58 ОСОБА_17 України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Окрім цього, Пленумом Вищого господарського суду України у п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Враховуючи те, що вказаним Порядком не передбачено зворотної дії в часі закріплених у ньому правових норм, а дозвіл на відчуження нерухомого майна наданий у відповідності до чинного на той час законодавства, відповідно до якого необхідності погодження рішення про відчуження нерухомого майна ОСОБА_2 державного майна України не було, та вважався дійсним на момент вчинення правочину, суд дійшов висновку, що волевиявлення учасників правочину при укладенні договору купівлі-продажу було вільним та відповідало внутрішній волі сторін, оспорюваний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним.

Слід зазначити, що такий дозвіл повністю відповідав вимогам діючого на той час порядку надання дозволів державним підприємствам (установам) Міністерства оборони України на відчуження основних засобів. При цьому, в даному дозволі строк дії не вказаний, а його чинність пов'язана із вчиненням конкретної дії із настанням правових наслідків у вигляді реалізації спірного приміщення.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_17 України, ОСОБА_17 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі ОСОБА_17 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_17 України є нормами прямої дії.

Згідно статті 19 ОСОБА_17 України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_17 та законами України.

Статтею 58 ОСОБА_17 України встановлено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавались законом як правопорушення.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України.

При цьому, відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно пункту 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

У пункті 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вказано, що загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої ст. 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої ст. 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», частини другої ст. 20 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», частини другої ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ст. 12 Закону України «Про іпотеку», частини другої ст. 29 Закону України «Про страхування», ст. 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 7-1 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно правової позиції Вищого господарського суду України викладеної у пункті 2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216, 217 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до позовних вимог прокурор та позивач просять суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.09.2008 року та зобов"язати приватне підприємство "Будівельна компанія Сатурн" повернути до державної власності в особі міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну "Військторгсервіс"нежитлові будівлі та споруди, посилаючись на ст.ст.215,216 ЦК України.

Разом з тим, при розгляді даної справи судом встановлено, що адміністративні будівлі, придбані відповідачем по справі ОСОБА_1 підприємством Будівельна компанія "Сатурн" згідно договору купівлі-продажу від 30.09.2008р. у Концерну "Військторгсервіс", реконструйовано під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою вул..Микулинецька, 64 в м.Тернополі, що підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою в Інспекції ДАБК у Тернопільській області 28.11.2013р. та списком власників для оформлення права власності реконструкції адміністративного будинку під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення.

Крім того, відповідачем по справі ПП "Будівельна компанія Сатурн" до матеріалів справи долучено довідку, підписану директором Підприємства, про те, що на протязі 2009-2015р.р. підприємством проведено затрати на поліпшення комплексу нежитлових будівель і споруд за адресою вул..Микулинецька, 64 в м.Тернополі, на загальну суму 1 744 000,00 грн., а саме: заміна водопроводу 228,8 тис. грн.; встановлення каналізаційного колектора 90,8 тис. грн.; встановлення дверей та вікон 94,3 тис. грн..; перемуровування стін і складських приміщень 269,4 тис. грн..; перекриття покрівель будівель 312,7 тис. грн..; влаштування асфальтних підїзних доріг 181,3 тис. грн..; влаштування підїзної дороги бруківкою 189,9 тис. грн..; встановлення воріт 18,4 тис. грн..; інші поточні роботи 318,4 тис. грн..; заміна електропроводки 40,0 тис. грн../

Відповідно до Інформації з Держаного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно / наявної в матеріалах справи/:

- ОСОБА_3 є власником обєкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 /свідоцтво про право власності, серія та номер: 38439118, видане 03.06.2015р./;

- ОСОБА_4 є власником обєкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_2 /свідоцтво про право власності, серія та номер: 26860479, видане 16.09.2014р./;

- ОСОБА_5 є власником обєкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_3 /свідоцтво про право власності, серія та номер: 37090760, видане 05.05.2015р./;

- ОСОБА_6 є власником обєкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_4 /свідоцтво про право власності, серія та номер: 34656971, видане 10.03.2015р./;

- ОСОБА_7 є власником обєкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_5 /свідоцтво про право власності, серія та номер: 30574254, видане 06.12.2014р.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 18.09.2015р. зазначених фізичних осіб власників спірних приміщень в порядку ст.27 ГПК України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2, однак поштові повідомлення про вручення ухвали господарського суду повернулися на адресу суду без вручення з відміткою: ведеться будівництво багатоповерхового будинку.

Отже, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.08.2008р. та повернення його у власність держави в особі Міністерства оборони України відповідно до позовних вимог прокурора безпосередньо стосуються та зачіпають інтереси та права фізичних осіб власників спірного нерухомого майна.

18.09.2015р. прокурором Військової прокуратури Тернопільського гарнізону подано господарському суду заяву № 25/5/3213 вих. 15 від 18.09.2015 р. про припинення провадження у справі в порядку п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в частині зобов"язання ПП "Будівельна компанія Сатурн" повернути до державної власності в особі міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну "Військторгсервіс"нежитлові будівлі та споруди, а саме: адміністративний будинок (літера "А") загальною площею 1 106,8 кв.м., тарний склад (літера "Б") загальною площею 653 кв.м., підсобне приміщення (літера "В") загальною площею 962,2 кв.м., промтоварний матеріальний склад (літера "Г") загальною площею 1 603,5 кв.м., автогараж (літера "Д") загальною площею 1 049,8 кв.м., промтоварний склад (літера "Е") загальною площею 449,3 кв.м., продтоварний склад (літера "Ж") загальною площею 693,2 кв.м., безалкогольний та кондитерський цех (літера "З") загальною площею 688 кв.м., фруктосховище (літера "К") загальною площею 804,7 кв.м., автовага (літера "Л") загальною площею 5,9 кв.м., навіс площею 130 кв.м. та огорожа по периметру 408,4 м., що знаходиться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі, загальною вартістю 5 478 207 грн. 60 коп.. В частині визнання договору купівлі-продажу недійсним позов підтримує.

Відповідно до ч.І ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 Цивільного кодексу України, 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину, зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно абзацу 2 Висновків Верховного суду України, прийнятих 01.03.2013 року за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2012 року, відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

У речово-правових відносинах не застосовується способи захисту прав, встановлені для зобов'язальних правовідносин. У речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 7 листопада 2012 р. у справі N 6-107цс12).

Крім того, в аналогічній справі судова палата у господарських справах Верховного Суду України, ухвалюючи 30.06.2009 року рішення по справі №22-3-30/336-07-9260, дійшла до наступного висновку: права особи, яка вважає себе власником, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якому така особа не є, тобто із застосуванням правового механізму, встановленого статтею 216 ЦК України, незалежно від того, чи відповідає спірна угода закону. Захист прав такої особи можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені статтею 388 ЦК України".

Оскільки Міністерство оборони України не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу від 30.09.2008р. і останній вважає, що майно вибуло з його володіння поза його волі, відтак звернення прокурора із позовом про визнання такого договору недійсним є безпідставним.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" в силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Дослідивши усі докази, наявні в матеріалах справи, у їх сукупності, судова колегія прийшла до висновку:

- що оспорюваний правочин вчинено за згодою Міністерства оборони України наданою у формі дозволу начальника Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України, начальнику ДП Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" (правонаступником яких є Концерн "Військторсервіс") на відчуження нерухїомого майна, яке є предметом оспорюваного договору, водночас генеральний директор Концерну у відповідності до положень Статуту Концерну мав право уповноважити начальника філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування Концерну "Військторгсервіс" здійснити його продаж.

- відповідач по справі Приватне підприємство "Будівельна компанія Сатурн" в розумінні ст. 330 Цивільного кодексу України є добросовісним набувачем, оскільки правомірно, на конкурентних засадах, шляхом участі поряд з іншими учасниками у публічних торгах /фізична особа ОСОБА_18/, придбав майно як переможець публічних торгів, а усі обов'язки з організації проведення публічних торгів та отримання будь-яких дозволів на продаж майна лягають на особу, в господарському віданні якої це майно знаходиться. Крім того, рішенням Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-Агро" від 10.10.2008р. у справі № 12/08 визнано чинним договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення) від 30.09.2008р., укладений між Концерном "Військторгсервіс", м.Київ, вул..Молодогвардійська, 28-А та ОСОБА_1 підприємством "Будівельна компанія "Сатурн", м.Чортків Тернопільської області, вул..С.Бандери, буд.8 та визнано за ОСОБА_1 підприємством "Будівельна компанія "Сатурн" право власності на обєкти нерухомості, що знаходяться по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі;

- власниками реконструйованого спірного приміщення по вул. Микулинецька, 64 у м. Тернополі є фізичні особи, що підтверджується Інформацією з Держаного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстром прав власності на нерухоме майно, наявними в матеріалах справи.

Крім цього, суд звертає увагу на п.3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, «Про деякі питання визнання правочинів (господарський договорів) недійсними» від 29.05.2013р. №11, згідно якого припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Однак, прокурором та позивачами не доведено, що Приватне підприємство "Будівельна компанія Сатурн" при укладенні спірного договору купівлі-продажу знав про обмеження Концерну «Військторгсервіс» розпоряджатись нерухомим майном, а судом встановлено, що відповідач придбав нерухоме майно за результатом проведення публічних торгів; договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення) від 30.09.2008р., укладений між Концерном "Військторгсервіс", м.Київ, вул..Молодогвардійська, 28-А та ОСОБА_1 підприємством "Будівельна компанія "Сатурн", м.Чортків Тернопільської області, вул..С.Бандери, буд.8, - визнано чинним рішенням третейського суду та визнано за ОСОБА_1 підприємством "Будівельна компанія "Сатурн" право власності на обєкти нерухомості спірне майно.

При вирішенні даного спору суд вважає необхідним і обов'язковим врахувати практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 ОСОБА_17 України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, яка, серед іншого, регулює діяльність Європейського суду з прав людини, була ратифікована ВР України 17 липня 1997 року.

Рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими до застосування для кожної з країн-учасниць Конвенції, оскарженню не підлягають і є частиною національного законодавства України, а відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч.2 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини» у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Зокрема, виходячи із рішення Європейського Суду з прав людини від 24.06.2003р. у справі «Stretch v. United Kingdom» («Стретч проти Об'єднаного Королівства Великої Британії»), визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим, тобто особа - суб'єкт приватного права не може відповідати за помилки державних органів при укладанні останніми відповідних договорів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при укладанні цих договорів допустили перевищення законних повноважень. Подібні дії держави свідчать про непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно являється порушенням ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Таким чином, дослідивши усі обставини справи, колегія суддів вважає, що відсутність повноважень в Концерну «Військторгсервіс» та порушення ним Порядку № 803 на думку прокурора та позивача при укладені спірного договору купівлі-продажу не може тягти будь-яких юридичних наслідків для відповідача ОСОБА_1 підприємства "Будівельна компанія Сатурн".

Придбавши майно на публічних торгах та оплативши його вартість в сумі 5 478 207,60 грн. /у повному обсязі/, здійснивши значні поліпшення комплексу нежитлових приміщень, та врешті побудувавши багатоквартирний житловий будинок із придбаних згідно договору купівлі-продажу будівель та споруд, жильці якого отримали свідоцтво про право власності на житло, ПП "Будівельна компанія Сатурн" не може нести відповідальність за недогляд Міністерством оборони України чи органів прокуратури при здійсненні контролю за діяльністю Концерну «Військторгсервіс» та розпорядженням державним майном.

Крім того, на запитання господарського суду в судовому засіданні прокурор пояснив суду, що якщо б в 2014 році прокуратурою не проводилась перевірка законності відчуження обєктів Міністерства оборони України, питання щодо незаконності відчуження спірного майна по вул.Микулинецькій, 64 в м.Тернополі та вибуття його поза волею Міністерства оборони України можливо не піднімалось би.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зазначений перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи, що договір купівлі-продажу від 30.09.2008р. вчинено за згодою Міністерства оборони України; прокурором та позивачем та матеріалами справи не доведено факту вибуття спірного майна поза волею позивача, приймаючи до уваги відсутність будь-якої вини в діях відповідача ПП "Будівельна компанія Сатурн", а також беручи до уваги встановлене судом право власності на спірне майно та презумпцію права власності, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши заяву ПП "Будівельна компанія Сатурн" про застосування позовної давності до позовних вимог військового прокурора Тернопільського гарнізону, судом встановлено наступне:

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідач зазначає, що позовна заява про визнання недійсним договору купівлі-продажу та забов"язання ПП "Будівельна компанія Сатурн" повернути до державної власності нежитлові будівлі та споруди подана прокурором до господарського суду через 6 років 9 місяців після укладення вказаного договору.

В судовому засіданні прокурор пояснив суду, що зазначені обставини щодо незаконного відчуження нерухомого майна стали йому відомі в 2014р. внаслідок проведеної перевірки.

Оскільки прокурор та Міністерство оборони України не є сторонами оспорюваного договору, початок перебігу позовної давності слід обраховувати з моменту, коли прокурор дізнався про порушення порядку відчуження нерухомого майна Міністерства оборони України.

За таких обставин, позов заявлено в межах загального строку позовної давності тривалістю в три роки. Недоведеність порушення Прокурором строку позовної давності виключає можливість відмови в задоволенні позову з цих підстав. При цьому суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення клопотання Відповідача про застосування строку позовної давності з огляду на встановлені судом підстави відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст.ст. 33,43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові господарські витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33,35,43,49,82,84,85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. Скасувати заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Тернопільської області від 14.05.2015р.

3. На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його прийняття /підписання 20 жовтня 2015 року/ через місцевий господарський суд.

Суддя А.М. Сидорук

Суддя Н.О. Андрусик

Суддя С.О. Хома