ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"12" жовтня 2015 р. Справа № 911/3481/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райагрострой-Перспектива», АР Крим, м. Сімферополь

про стягнення 56 800 790, 61 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 предст. дов. №2525-К-О від 22.0.2015;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райагрострой-Перспектива» (відповідач) про стягнення 56 800 790, 61 грн. за кредитним договором №06, з яких: 25 000 000 грн. 00 коп. заборгованості по сплаті кредиту; 1 818 327 грн. 34 коп. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом; 10 415 068 грн. 50 коп. пені за порушення строків сплати кредиту; 757 520 грн. 15 коп. пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом; 891 780 грн. 82 коп. 3% річних за порушенню строків сплати кредиту; 16 111 399 грн. 87 коп. інфляційних втрат за порушення строків сплати кредиту; 64 861 грн. 98 коп. 3% річних за порушення строків сплати процентів за користування кредитом; 1 171 831 грн. 95 коп. інфляційних втрат за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та 570 000 грн. 00 коп. штрафу.

Згідно з приписами ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та встановлено забезпечити розгляд господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим - Господарським судом Київської області, а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом.

У звязку з викладеним, розгляд даної справи здійснюється господарським судом Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.08.2015 у справі №911/3481/15 порушено провадження та призначено до розгляду на 07.09.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2015 розгляд справи було відкладено на 12.10.2015 року, у звязку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

В судове засідання 12.10.2015 року відповідач повторно не направив свого повноважного представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується копією накладної № 16-4407-6445, про причини неявки суд не повідомив, витребуваних документів, зокрема відзив на позов до суду не надав.

З даного приводу суд зазначає, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті та зважаючи на обмежені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строки вирішення спору, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Присутній в судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 12.10.2015 року, відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд,

встановив:

26.04.2012 між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» (далі-банк) та Товариством з обмеженою відповідністю «Райагрострой-Перспектива» (далі-позичальник) було укладено кредитний договір №06 (далі-кредитний договір), про відкриття позичальнику відновлювальної відкличної кредитної лінії.

За період з 31.08.2012 по 23.01.2014 року між сторонами було укладено ряд договорів про внесення змін до кредитного договору, якими змінювався ліміт кредитної лінії, розмір процентної ставки за користування кредитом, а також строки повернення кредиту.

Так, пунктами 1.1.1., 1.1.2. (в редакції договорів про внесення змін до кредитного договору №4 від 05.02.2012 та №6 від 23.01.2014), 1.1.4., 1.1.6. кредитного договору передбачено, що загальний ліміт кредитування за кредитною лінією складає 25 000 000, 00 грн.

Кредитна лінія відкривається з 25.04.2012 по 23.04.2014 року.

Строк остаточного повернення (повного погашення) кредиту 24.04.2014 року.

Процентна ставка за користування кредитом - 30% процентів річних.

Пунктом 4.5 кредитного договору (в редакції Договору № 4 про внесення змін до Кредитного договору) передбачено, що позичальник сплачує нараховані проценти в валюті кредиту в наступному порядку:

- щомісячно починаючи з останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти до 5 числа місяця наступного за місяцем, за який нараховані проценти (включно) в сумі, яка перевищує 30 % від суми нарахованих за відповідний місяць процентів;

- залишок суми нарахованих процентів позичальник сплачує в день настання строку погашення кредиту.

Судом встановлено, що позивач свої договірні зобовязання виконав належним чином, надавши відповідачу суму кредитних коштів, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з позичкових рахунків відповідача.

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за кредитним договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення банком умов договору.

Однак, відповідач свої обовязки за кредитним договором в частині своєчасного повернення суми наданого кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилось 25 000 000,00 грн. заборгованості по сплаті кредиту та 1 818 327,34 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом за період з квітня 2012 по квітень 2014 року.

З метою врегулювання даного спору, 10.07.2015 року позивачем було надіслано відповідачу повідомлення про порушення зобовязань вих. №15-1734, відповідно до якого позивач інформував відповідача про наявність заборгованості за кредитним договором та вимагав її погашення у повному обсязі.

Посилаючись на те, що відповідач на зазначену вимогу не відповів, суму заборгованості за кредитним договором не погасив, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 25 000 000,00 грн. заборгованості по сплаті кредиту та 1 818 327,34 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом за період з квітня 2012 по квітень 2014 року.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 цього ж кодексу передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи, що відповідач свої грошові зобовязання за договором належним чином не виконав, а також те, що розмір заявленої до стягнення заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 25 000 000,00 грн. заборгованості по сплаті кредиту та 1 818 327,34 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом підлягає задоволенню у повному обсязі як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем, як позичальником, своїх грошових зобовязань за кредитним договором, позивач просить суд стягнути з останнього:

- 10 415 068, 50 грн. пені, нарахованої з 25.04.2014 по 03.07.2015 на 25 000 000,00 грн. заборгованості по сплаті кредиту;

- 757 520,15 грн. пені, нарахованої за період 25.04.2014 по 03.07.2015 року за порушення строків сплати процентів за користування кредитом протягом квітня 2012 квітня 2014.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктами 9.3. та 9.4. кредитного договору передбачено, що за порушення встановлених цим договором строків погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та/або комісійних доходів як до так і після настання строку остаточного повного погашення кредиту, визначеного п. 1.1.6. договору, банк має право нарахувати та стягнути, а позичальник зобовязаний сплатити на письмову вимогу банку, не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку, пеню за кожен день прострочення платежу, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Сторони домовились, згідно ст. 232 Господарського кодексу України, що штрафні санкції передбачені, зокрема, п. п. 9.3. та 9.4. договору нараховуються банком протягом 3 (трьох) років від дня, коли зобовязання мало бути виконаним позичальником (п. 9.7. Договору).

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи те, що арифметично вірний розмір заявленої до стягнення пені за порушення строків сплати кредиту та процентів за користування кредитом, обрахованої судом за вказані позивачем періоди з урахуванням вимог вищезазначених норм Закону та положень договору, становить 10 456 164, 38 грн. та 760 509,18 грн. відповідно, у той час як суд, приймаючи рішення, не може виходити за межі позовних вимог, вимога позивача про стягнення з відповідача 10 415 068, 50 грн. пені за порушення строків повернення кредиту та 757 520,15 грн. пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом протягом підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, у звязку з порушення відповідачем умов договору по поверненню суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом у погоджені сторонами строки, позивач просить суд стягнути з відповідача:

- 16 111 399,87 грн. інфляційних втрат та 891 780,82 грн. 3% річних, нарахованих з 25.04.2014 по 03.07.2015 на 25 000 000,00 грн. заборгованості по сплаті кредиту;

- 1 171 831,95 грн. інфляційних втрат та 64 861,98 грн. 3% річних, нарахованих з 25.04.2014 по 03.07.2015 на 1 818 327,34 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за порушення строків сплати кредиту та процентів за користування кредитом за вказані позивачем періоди з урахуванням вимог вищезазначених норм Закону та положень договору, судом встановлено, що арифметично вірний розмір становить:

- 16 275 000,00 грн. інфляційних втрат та 893 835,62 грн. 3% річних за порушення строків сплати кредиту;

- 1 183731,10 грн. інфляційних втрат та 65 011,43 грн. 3% річних за порушення строків сплати процентів за користування кредитом.

Втім, оскільки суд, приймаючи рішення, не може виходити за межі позовних вимог, вимога позивача про стягнення з відповідача 16 111 399,87 грн. інфляційних втрат та 891 780,82 грн. 3% річних, нарахованих на 25 000 000,00 грн. заборгованості по сплаті кредиту, а також 1 171 831,95 грн. інфляційних втрат та 64 861,98 грн. 3% річних, нарахованих на 1 818 327,34 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також позивач, посилаючись на порушення позичальником покладених на нього обовязків за кредитним договором, просить суд стягнути з останнього 570 000, 00 грн. штрафу, а саме: 540 000,00 грн. штрафу, нарахованого у порядку п. 9.6. кредитного договору та 30 000,00 грн. штрафу, нарахованого у порядку п. 9.5. кредитного договору.

Так, п.п. 6.3. та 8.2.6. кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязується забезпечити щомісячне спрямування грошових коштів, а саме доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, послуг) у національній валюті на свої рахунки, відкриті в банку, в обсягах не менше, ніж 85 000 000, 00 грн. своїх безготівкових розрахунків.

Пунктами 6.3. та 8.2.9. кредитного договору встановлено, що позичальник зобовязується попередньо, але не пізніше ніж через 3 робочі дні після настання нижченаведеного факту повідомити банк, зокрема, про зміну юридичної та фактичної адреси.

Позичальник зобовязується при укладанні цього договору та протягом всього строку його дії самостійно надавати банку, зокрема, бухгалтерську та статистичну звітність, засвідчену підписами уповноважених осіб (керівника, головного бухгалтера) та печаткою позичальника, щоквартально за підсумками останнього року не пізніше 25 лютого, надалі протягом року не пізніше 28 числа місяця, наступного за звітним кварталом (п. 8.2.6 Кредитного договору).

В обґрунтування заявленої вимоги про стягнення з відповідача сум штрафу, позивач зазначає, що відповідачем порушено вимоги п.п. 6.3. та 8.2.6., 8.2.9. кредитного договору в частині спрямування грошових коштів, а саме доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, послуг) у національній валюті на свої рахунки, відкриті в банку, в обсягах не менше, ніж 85 000 000, 00 грн. за період з серпня 2012 року по листопад 2014 року включно, а також надання балансу та форми 2 за 1-4 квартали 2014 року та 1, 2 квартали 2015 року та неповідомлення про зміну юридичної адреси.

Відповідно до п.п. 9.5. та 9.6. кредитного договору, у разі невиконання позичальником прийнятих на себе зобовязань, передбачених, зокрема, п. 8.2.6. цього договору, банк має право стягувати з позичальника, а позичальник зобовязаний на вимогу банку сплатити штраф у розмірі 5 000, 00 грн. за кожний випадок невиконання/порушення виконання умов договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання вимоги банку.

У разі невиконання позичальником прийнятих на себе зобовязань, передбачених п. 6.3. цього договору (переведення фінансових потоків), банк має право стягувати з позичальника, а позичальник зобовязаний на вимогу банку сплатити штраф у розмірі 20 000, 00 грн. за кожний випадок невиконання/порушення виконання умов договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку.

Беручи до уваги наведені обставини, а також враховуючи встановлення факту неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині не надання банку бухгалтерської та статистичної звітності за 5 періодів, зміну юридичної адреси без повідомлення банку, а також не спрямування коштів на рахунки за період з серпня 2012 року по листопад 2014 року включно (27 місяців), що є підставою для нарахування штрафу за кожен з шести фактів порушення зобовязань в порядку п. 9.5. кредитного договору (5000, 00 грн.*6= 30 000,00 грн.) та кожен з 27 фактів порушення зобовязань, в порядку ст. 9.6. кредитного договору (20 000,00 грн.*27= 540 000,00 грн.), суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 570 000, 00 грн. з огляду на її обґрунтованість.

Варто також зазначити, що норми чинного законодавства України не містять прямої заборони законодавця щодо одночасного застосування такого виду забезпечення виконання зобов'язання, як пеня та штраф.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі №06/5026/1052/2011 та у постанові Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.02.2015 року № 43, якими вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» та призначити уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «БГ Банк».

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з позовом до суду), уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, повязаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з позовом до суду), за подання до господарського суду з позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет» від 28.12.2014 № 80-VIII визначено, що станом на 01.01.2015 року мінімальна заробітна плата становила 1218, 00 грн.

Таким чином, за розгляд позовної вимоги про стягнення 56 800 790,61 грн. підлягає до стягнення 73080,00 грн. судового збору.

Враховуючи, що відповідач не звільнений від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача та стягується в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Райагрострой-Перспектива» (95011, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Козлова, 45-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, ):

- 25 000 000 (двадцять пять мільйонів) грн. 00 коп. заборгованості по сплаті кредиту;

- 1 818 327 (один мільйон вісімсот вісімнадцять тисяч триста двадцять сім) грн. 34 коп. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом;

- 10 415 068 (десять мільйонів чотириста п'ятнадцять тисяч шістдесят вісім) грн. 50 коп. пені за порушення строків сплати кредиту;

- 757 520 (сімсот пятдесят сім тисяч пятсот двадцять) грн. 15 коп. пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом;

- 891 780 (вісімсот девяносто одну тисячу сімсот вісімдесят) грн. 82 коп. 3% річних за порушення строків сплати кредиту;

- 16 111 399 (шістнадцять мільйонів сто одинадцять тисяч триста девяносто девять) грн. 87 коп. інфляційних втрат за порушення строків сплати кредиту;

- 64 861 (шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят одну) грн. 98 коп. 3% річних за порушення строків сплати процентів за користування кредитом;

- 1 171 831 (один мільйон сто сімдесят одну тисячу вісімсот тридцять одну) грн. 95 коп. інфляційних втрат за порушення строків сплати процентів за користування кредитом;

- 570 000 (пятсот сімдесят тисяч) грн. 00 коп. штрафу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Райагрострой-Перспектива» (95011, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Козлова, 45-А, ) в дохід Державного бюджету України - 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 22.10.2015р.

Суддя О.В. Щоткін