ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа № 909/969/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Давид Л.Л.

Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" б/н та б/д

на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2015 р.

у справі № 909/969/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8", м. Київ

про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення

стягнення на предмет іпотеки

за участю представників сторін:

від скаржника (особи, яка не брала участі у справі) - Чежегов Є.М. - представник

(довіреність №01/07-1044 від 26.08.2015р.)

від позивача - Презлята С.З. - представник (довіреність № 235/03 від 07.09.2015р.)

від відповідача - не з'явився

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. у складі колегії: головуючого судді Мельник Г.І., суддів Михалюк О.В., Плотніцький Б.Д. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судове засідання. У зв'язку з перебуванням судді Плотніцького Б.Д. у відрядженні, розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 року у склад колегії для розгляду даної справи замість судді Плотніцького Б.Д. введено - суддю Давид Л.Л.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2015 року у справі №909/969/15 (суддя Малєєва О.В.) матеріали справи №909/969/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8" про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки надіслано за встановленою підсудністю до господарського суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, буд. 44-в, м. Київ, 01030).

Ухвала суду мотивована тим, що спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, який забезпечений іпотекою. При цьому, судом першої інстанції зазначено, що спір про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відноситься до спору, що виник при виконанні господарських договорів, і його підсудність слід визначати згідно з ч. 2 ст.15 ГПК України за місцезнаходженням відповідача.

Не погоджуючись з даною ухвалою місцевого господарського суду Публічне акціонерне товариство "Івано-Франківський арматурний завод" оскаржило її в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н та б/д, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2015р. у справі № 909/969/15 та передати справу на розгляд до господарського суду Івано-Франківської області, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: корпус ЗРП (права на нерухоме майно), зазначений літерою «Щ», заг. пл. 417,6 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Є.Коновальця, 229, розташований на земельній ділянці, яка належить ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод" площею 0,04176 га, відповідно до іпотечного договору № 546 від 30.04.2013 року з визначенням способу реалізації - продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження. А тому, з врахуванням роз'яснень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» та Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вважає, що даний спір (справа) підлягає розгляду господарським судом Івано-Франківської області, як спір про захист майнових прав на предмет іпотеки.

Позивач та відповідач не скористалися своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 19.10.2015р.

Розгляд справи розпочато спочатку у зв'язку зі зміною складу суду.

В дане судове засідання прибули представники скаржника та позивача, відповідач явки уповноваженого представника не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 року та повідомленням про вручення поштового відправлення №794.

При цьому, 19 жовтня 2015 року Львівському апеляційному господарському суду від відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду судової справи (вхідний номер канцелярії Львівського апеляційного господарського суду № 01-14/365/15). Відповідно до протоколу судового засідання Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 року у даній справі № 909/969/15, зафіксовано час початку судового засідання - 10 год. 30 хв. та час закінчення судового засідання - 10 год. 40 хв. Як вбачається з вказаного клопотання, таке подано 19.10.2015р. об 11 год. 15 хв., що підтверджується штемпелем канцелярії Львівського апеляційного господарського суду з відміткою про час отримання.

Відтак, подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду судової справи, колегією суддів не розглядалося, оскільки подане після закінчення судового засідання у даній справі №909/969/15.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

А тому, враховуючи ту обставину, що відповідач належним чином був повідомлений про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників скаржника (особи, яка не брала участі у справі) та позивача у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2015р. у справі № 909/969/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, а господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8" про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, позивач звернувся до місцевого господарського суду у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем (іпотекодавцем) кредитного договору, забезпеченого іпотекою (заставою).

Частиною 1 статті 17 ГПК України встановлено, що у разі, коли справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви або винесення ухвали про передачу справи.

Документальними доказами у справі встановлено, предметом спору у даній справі є виконання зобов'язань за генеральним договором кредитної лінії № 2298 від 12.05.2006р. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно - на підставі договору іпотеки від 30.04.2013р. шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Вирішуючи питання про надіслання матеріалів справи № 909/969/15 за встановленою підсудністю до господарського суду м. Києва, місцевий господарський суд виходив з того, що спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, який забезпечений іпотекою, відноситься до спору, що виник при виконанні господарських договорів і його підсудність слід визначати згідно з ч. 2 ст.15 ГПК України за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ст.ст. 13, 15 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача (ч. 2 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що даний спір підлягає розгляду господарським судом Івано-Франківської області, оскільки є спором про захист майнових прав на предмет іпотеки, колегія суддів зазначає наступне.

З документальних доказів у справі вбачається, що за своїм правовим характером спір у даній справі не підпадає під ознаки справ виключної підсудності, оскільки не має предметом витребування майна з чужого незаконного володіння чи усунення перешкод у користуванні майном, а вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки витікає із зобов'язань щодо погашення позики за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, відповідно.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що з аналізу статті 16 ГПК України вбачається, що позов про визнання права власності на іпотечне майно, якщо обов'язок його передати ґрунтується на договорі, не є віндикаційним, оскільки підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, тобто факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін.

А тому, з вищенаведеного в сукупності, можна зробити висновок, що позов у даній справі ґрунтується на невиконанні відповідачем договірного зобов'язання щодо сплати кредитних коштів та виконання зобов'язань за кредитним договором, який забезпечений іпотекою, тобто метою даного позову не є захист речового права власника на спірне іпотечне майно.

Відтак, з огляду на викладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необгрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи-підприємця встановлюється на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Місцезнаходження (місце проживання) суб'єкта господарювання - місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи, що зазначене у свідоцтві про державну реєстрацію суб'єкта господарювання.

При цьому, як вбачається із наявних в матеріалах справи документальних доказів та не заперечується представниками учасників судового процесу у судовому засіданні Львівського апеляційного господарського суду, місцезнаходження юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг-8", являється: 03113, м. Київ, вул. Полковника Шутова, 9.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що спір у даній справі виник при виконанні господарських договорів (кредитного й іпотечного), а також, враховуючи те, що місцезнаходження відповідача у справі являється місто Київ, судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про непідсудність даної справи господарському суду Івано-Франківської області та передачу матеріалів справи № 909/969/15 за встановленою підсудністю до господарського суду м. Києва.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2015р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Судовий збір за перегляд ухвали в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2015р. у справі №909/969/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" б/н та б/д - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд ухвали місцевого господарського суду в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складений 21.10.2015р.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Михалюк О.В.