Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" жовтня 2015 р. Справа № 906/1308/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 11.06.2015;

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа" (м.Коростень, Житомирська область)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (м.Новоград-Волинський, Житомирська область)

про стягнення 34847,66 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 34847,66 грн., з яких: 30237,40 грн. основного боргу, 4535,70 грн. пені та 74,56 грн. 3% річних.

Представник позивача позов підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. 13.10.2015 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Відповідач вимоги ухвали суду не виконав, не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Суд також враховує, що на час проведення судового засідання 13.10.2015 від відповідача не надходило клопотань про відкладення розгляду справи, у яких би зазначалося про існування перешкод для вирішення спору в даному судовому засіданні.

Заслухавши представника позивача, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач, 14.04.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа" (постачальник/позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (використовувач/відповідач) укладено договір безоплатного користування №1 (далі - Договір, а.с. 20-21), згідно п. 1.1. якого постачальник передає, а використовувач приймає в тимчасове використання морозильні рундуки, надалі обладнання, а також рекламну продукцію для демонстрації і реалізації продукції продавця.

У п. 3.1. Договору сторони обумовили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до "31" грудня 2006. Дія договору автоматично подовжується на 1 рік, якщо ні одна із сторін не надасть повідомлення замовним листом іншій стороні про його розірвання не пізніше, як за 5 календарних днів до закінчення строку його дії.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору, постачальник зобов'язується передати використовувачу обладнання на протязі 3 днів з моменту підписання даного договору згідно акту прийому-передачі, що є невід'ємною частиною цього договору.

Позивач вказує, що згідно акту прийому-передачі обладнання від 14.04.2007 позивачем передано відповідачу морозильні скрині Derby і Klimasan, додатково передано скло у кількості - 4 шт., корзини для морозива - 7 шт., замок - 2 шт. (а.с. 22). В акті також зазначено вартість переданого обладнання.

Також позивачем до матеріалів справи надано накладні на встановлення обладнання №1 та №2 від 14.04.2007 (а.с. 23-24).

Умовами п. 2.2. Договору сторони визначили, що використовувач зобов'язується, зокрема:

- використовувати обладнання для демонстрації і продажу виключно продукції постачальника на протязі всього періоду дії наступного договору (п. 2.2.3. Договору);

- мати в кожній одиниці обладнання повний асортимент продукції постачальника із завантаженням не менше 90 % ємкості обладнання (п. 2.2.4. Договору);

- надавати можливість на протязі робочого часу перевіряти виконання використовувачем умов даного договору, в т.ч. документацію, необхідну для цього, а також перевіряти обладнання, контролювати робочий стан, проводити сервісні роботи та інвентаризацію (п. 2.2.6. Договору);

- не переміщувати і не знімати обладнання без погодження з постачальником (п. 2.2.7. Договору);

- на протязі одної години інформувати постачальника про пошкодження, зникнення обладнання і рекламних матеріалів з подальшим оформленням письмової заяви на протязі 1 календарного дня (п. 2.2.10. Договору);

- повернути постачальнику в робочому стані і належному санітарно-гігієнічному вигляді обладнання і рекламну продукцію на протязі 3-х днів з моменту розірвання дії наступного договору (п. 2.2.11. Договору);

- у випадку порушення використовувачем п. 2.2.4., п. 2.2.6. наступного Договору, постачальник має право забрати обладнання в будь-який момент, уклавши відповідний акт (п. 2.2.12. Договору)

- у випадку пропажі обладнання, використовувач на протязі 15 днів виплачує постачальнику вартість обладнання, яка вказана в акті прийому-передачі, за курсом МВБ на день розрахунку. У випадку затримки використовувач сплачує пеню в розмірі 0,5 % від вартості обладнання за кожний день прострочення платежу (п. 2.2.13. Договору).

Однак, позивач вказує, що відповідач не виконала обов'язки передбачені п. 2.2. Договору та ст.ст. 655, 692 ЦК України, оскільки не передала майно назад постачальнику, у зв'язку з чим станом на 10.07.2015 у відповідача утворилась заборгованість в сумі 30237,40грн. вартості обладнання (1240,00євро*24,221грн. по курсу МВБ станом на 09.07.2015).

13.02.2015 представниками позивача складено акт про відсутність обладнання за адресою, передбаченою в актах приймання-передачі обладнання. Станом на день подання позовної заяви позивачу невідомо місцезнаходження обладнання та його технічний стан.

На підставі п. 2.2.13. Договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 4535,70грн. за період з 12.07.2015 по 10.08.2015 та 3% річних за вказаний період у розмірі 74,56грн., на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 50-51), зокрема вказала, що договір безоплатного користування №1 від 14.04.2007, акти прийому-передачі обладнання від 14.04.2007 та накладні на встановлення обладнання №1 та №2 від 14.04.2007 були виписані на ім'я ОСОБА_2, а підписані невідомою особою на прізвище ОСОБА_3 Наголосила, що вказані документи не підписувала та вважає, що останні не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що Договір, акт приймання-передачі та накладні на встановлення обладнання підписувала уповноважена особа ФОП ОСОБА_2, у присутності останньої. Звернула увагу на зазначену в оборотно-сальдовій відомості інформацію по контрагенту ФОП ОСОБА_2 Зазначила, що, враховуючи викладену у відзиві на позов позицію відповідача, має намір звернутися до правоохоронних органів.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на договорі безоплатного користування №1 від 14.04.2007 (а.с. 20-21).

Оскільки позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача вартості переданого за Договором обладнання, слід зазначити, що згідно п.п. 2.2.10, 2.2.13 Договору, можливість реалізації такого права у позивача настає після спливу 15 - днів після отримання від використовувача повідомлення про зникнення обладнання і рекламних матеріалів.

Натомість, матеріали справи такої заяви не містять. Інших належних доказів зникнення обладнання, які б свідчили про наявність у позивача правових підстав на стягнення вартості обладнання та пені за затримку оплати, матеріали справи не містять. Зсилання позивача на необізнаність з приводу місцезнаходження переданого обладнання та наданий ним односторонній акт від 13.02.2015 про відсутність майна за адресою, вказаною в акті прийому-передачі, суд не розцінює як належні докази зникнення обладнання.

При цьому суд вважає за доцільне звернути увагу, що у п. 3.2. Договору визначено, що використовувач повинен виконувати свої обов'язки, вказані в п. 2, на протязі всього часу дії наступного Договору і повернути обладнання в робочому стані.

Також матеріали справи містять претензію №656 від 09.07.2015 та докази її направлення 11.07.2015 на адресу відповідача, згідно якої позивач вказав, що змушений розірвати договір безоплатного користування №1 від 14.04.2007. Водночас позивач просить повернути поставлене ТОВ "Альфа" обладнання або сплатити вартість обладнання у розмірі 1240,00 євро, що є еквівалентом по курсу МВБ станом на 09.07.2015 30237,40грн. (а.с. 16-18).

У відповідності до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст. 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до п. 3.3. Договору, постачальник має право в односторонньому порядку розірвати наступний договір у випадку суворого порушення використовувачем умов договору, з направленням іншій стороні письмового повідомлення про це за три дні до дати розірвання.

Як зазначалося вище, у п. 2.2.11. Договору обумовлено, що на протязі 3-х днів з моменту розірвання дії наступного договору використовувач зобов'язався повернути постачальнику в робочому стані і належному санітарно-гігієнічному вигляді обладнання і рекламну продукцію.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

За вказаного та враховуючи, що на дату звернення з позовом до суду позивачем не надано належних доказів на підтвердження правомірності його вимог про стягнення вартості обладнання, у суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

У зв'язку з необґрунтованістю вимог про стягнення 30237,40грн. вартості майна, вимоги про стягнення 4535,70грн. пені та 74,56грн. 3 % річних також є безпідставними.

Враховуючи, що позивачем не доведено обґрунтованість заявлених ним позовних вимог, заперечення відповідача не впливають на результат вирішення спору.

З огляду на викладене, у задоволенні позову суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.10.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - позивачу (згідно заяви: наручно)

3 - відповідачу (рек. з пов.)