ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р. Справа № 922/3097/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Тарасова І.В., суддя Гребенюк Н.В.,

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не зявився

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 02.07.15 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс", м. Харків (вх. №3885 Х/3-12)

на рішення господарського суду Харківської області від 06.07.15 р. у справі № 922/3097/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс", м. Харків

про стягнення 27 334,66 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс" про відшкодування в порядку регресу 27 334,66 грн. шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що з метою виконання своїх договірних зобов'язань за полісом №АІ/0839831 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автобуса БАЗ А 079.14 д/н НОМЕР_1, він здійснив за свого страхувальника, яким є відповідач, відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілої внаслідок ДТП особи. При цьому, позивач вважає, що виплативши страхове відшкодування він зазнав збитків та набув відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права регресної вимоги до свого страхувальника, оскільки водій забезпеченого за вказаним полісом транспортного засобу, який спричинив ДТП, самовільно залишив місце пригоди. Відтак, відповідач, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду, оскільки її було завдано працівником відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06 липня 2015 року у справі № 922/3097/15 (суддя Ольшанченко В.І.) позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Укравтотранс Плюс" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" 27334,66 грн. відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач з зазначеним рішенням не погодився, звернувся з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду, в якій посилаючись на неповне зясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в рішенні висновків суду обставинам справи, неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 06.07.2015р. по справі №922/3097/15 скасувати та прийняти нове рішення, в якому у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування викладених вимог відповідач зазначає про те, що судом неправомірно було задоволено позовні вимоги в порядку регресу, замість застосування до спірних правовідносин правил суброгації. Також не погоджується з сумою відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 11365,91 грн., посилаючись на те, що страхове відшкодування має бути розраховано без врахування ПДВ та за мінусом франшизи, яка передбачена полісом № АВ/4367877, що за даними відповідача складає 9891,13 грн. Крім того, відповідач вважає, що встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу вимагає застосування спеціальних знань та призначення судової автотоварознавчої експертизи, проте, як вважає скаржник, у задоволенні клопотання відповідача про призначення автотоварознавчої експертизи судом першої інстанції було безпідставно відмовлено. До того ж, вважає, що судом безпідставно не було залучено до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «Завод ім. Фрунзе», оскільки доказів виконання даним підприємством ремонтних робіт пошкодженого автомобіля матеріали справи не містять. Посилаючись на те, що справу було розглянуто без належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, скаржник вважає, що відповідач був позбавлений права отримати розяснення від позивача з приводу необґрунтовано завищеного розміру страхового відшкодування та розбіжностей у сумах матеріального збитку, зазначених у документах, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. При цьому зауважує на тому, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 43 ГПК України розгляд справи було здійснено без повного та всебічного розгляду обставин справи в їх сукупності, із наданням переваги доказам, наданим позивачем.

За розпорядженням секретаря третьої судової палати від 23.07.2015 для розгляду справи №922/3097/15 було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Потапенко В.І., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2015 апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12.08.2015.

У звязку із знаходженням судді Потапенко В.І., який є доповідачем по справі №922/3097/15 на лікарняному, 11.08.2015 р. проведено повторний автоматичний розподіл справи та для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Тарасова І.В.

12.08.2015 позивач надав відзив на апеляційну скаргу в якому проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 23.09.2015 року.

21.09.2015 від позивача надійшли письмові пояснення, які разом з наданими копіями документів, долучені до матеріалів справи. Одночасно у наданих поясненнях позивач просив суд розглядати справу без участі уповноваженого представника ПрАТ "Страхова компанія "Уніка".

23.09.2015 року відповідач надав через канцелярію суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 розгляд справи було відкладено на 08.10.2015 року.

06.10.2015 відповідач надав суду додаткові письмові доводи, які долучені до матеріалів справи.

08.10.2015 від ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" надійшло клопотання про розгляд справи без участі свого представника.

Враховуючи, що всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте позивач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу по суті в даному судовому засіданні за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, надану в рішенні суду їх юридичну оцінку, дослідивши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 30.04.2014 р. між ПрАТ СК Уніка (позивач, страховик) та ТОВ УКРАВТОТРАНС ПЛЮС (відповідач, страхувальник) був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АІ/0839831, та за яким забезпечено транспортний засіб БАЗ А 079.14, державний номер НОМЕР_1.

Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну встановлено у розмірі 50000,00 грн., розмір франшизи 500,00 грн. Строк дії з 01.05.2014 до 30.04.2015 року. (а.с.9)

Згідно довідки ДАІ №9397097 про ДТП, 08.06.2014 р. на вулиці Пушкінській у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Nissan Qashqai д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу БАЗ А 079.14 д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, який залишив місце ДТП. (а.с. 11)

Згідно довідки відділу Державтоінспекції від 18.06.2014, автомобіль НОМЕР_3 зазнав механічних пошкоджень у ДТП. (а.с. 10)

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 22.08.2014 р. по справі №640/13809/14-п вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_3 п.п. 2.10, 12.1, 13.1 ПДР України. Вказаною постановою Київського районного суду м. Харкова від 22.08.2014 ОСОБА_3, визнаний винним у порушенні правил Дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124 КУпАП. (а.с. 12)

Автомобіль Nissan Qashqai д/н НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САО 409878 від 12.12.2012 р.

Автобус БАЗ А 079.14 д/н НОМЕР_1 належить ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САЕ 552563 від 26.05.2011 р.

Відповідач користується автобусом БАЗ А 079.14 д/н НОМЕР_1 на підставі договору майнового найму (оренди) транспортних засобів від 18.10.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_5 18.10.2011 р. за реєстр. №4859.

ОСОБА_3 був прийнятий на роботу до підприємства відповідача водієм автотранспортного засобу категорії Д з 10.04.2012 р., що підтверджується копією наказу №195/ВК від 10.04.2012 р.

Під час скоєння ДТП водій ОСОБА_3 виконував свої трудові обовязки, про що свідчить копія подорожнього листа №104 від 08.06.2014 р.

18.06.2014 до ПрАТ СК Уніка на підставі полісу №АІ/0839831 звернувся потерпілий ОСОБА_2 з поясненнями про ДТП.

27.06.2014 потерпілий ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ СК Уніка із заявою про виплату матеріального збитку, завданого в результаті згаданої ДТП.

З метою встановлення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля НОМЕР_3, ПрАТ СК Уніка було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження у спеціаліста автотоварознавця ОСОБА_6

У відповідності до звіту №144958 від 06.07.2014 дослідження автомобіля НОМЕР_3, наданого фахівцем-автотоварознавцем на замовлення ПрАТ СК Уніка, матеріальний збиток з урахуванням зносу складових, завданий власникові Nissan Qashqai д/н НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП, складає 26171,10 грн. (а.с.16-22)

Страховим актом ПрАТ СК Уніка №00144958 від 12.09.2014 р. пошкодження в ДТП автомобіля НОМЕР_3 визнано страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 25 671,10 грн., враховуючи вартість матеріального збитку, визначеного на підставі Звіту експерта №144958 від 06.07.2014, за вирахуванням франшизи в розмірі 500,00 грн. (а.с. 31)

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі зазначених документів та згідно заяви ОСОБА_2 на виплату матеріального збитку ВАТ Завод ім. Фрунзе, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 25671,10 грн., які перераховані на розрахунковий рахунок ВАТ Завод ім. Фрунзе, що підтверджується платіжним дорученням №013815 від 24.09.2014 р., копія якого міститься в матеріалах справи. (а.с. 32)

02.10.2014 р. позивачем від сервісного центру ВАТ Завод ім. Фрунзе, в якому здійснювався ремонт автомобіля НОМЕР_3, було отримано лист про необхідність здійснення доплати в розмірі 1663,56 грн. згідно рахунку ЗиФ-0248858 від 02.10.2014 р. у звязку із зміною цін на запчастини в дилерській мережі NISSAN. (а.с. 33)

У звязку з цим, 04.11.2014 р. позивачем було складено страховий акт №0014458/1 про здійснення доплати в сумі 1663,56 грн. (а.с. 37)

05.11.2014 р. позивач здійснив перерахування сервісному центру ВАТ Завод ім. Фрунзе суму страхового відшкодування в сумі 1663,56 грн., про що свідчить копія платіжного доручення №019264 від 05.11.2014, що міститься в матеріалах справи. (а.с. 38)

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу БАЗ А 079.14 д/н НОМЕР_1, який знаходиться в користуванні відповідача та яким під час ДТП керував водій відповідача - ОСОБА_3, застрахована в ПрАТ СК Уніка, що підтверджується полісом №АІ/0839831, позивач 10.02.2015 звернувся до відповідача з претензію №998 про відшкодування шкоди в сумі 27334,66 грн. Зазначена претензія була залишена відповідачем без відповіді.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовом, в якому позивач, керуючись приписами ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. п. 38.1.1. (в) п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" просить стягнути в порядку регресу з відповідача, як особи відповідальної за заподіяний його працівником збиток, суму страхового відшкодування, сплачену позивачем відповідно до умов полісу №АІ/0839831 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів потерпілій внаслідок ДТП особі.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність підстав для звернення позивача з регресною вимогою до відповідача, а також врахував, що позивачем в обґрунтування позовних вимог були подані всі документи, які підтверджують його право на звернення з вимогою в порядку регреса, а надані позивачем матеріали суд визнав переконливими доказами на підтвердження позовних вимог.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів та зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, які регулюються главою 67 Цивільного кодексу України, Законами України Про страхування та Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно до ч. 1 ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката);

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як свідчать матеріали справи, транспортний засіб БАЗ А 079.14 д/н НОМЕР_1 знаходиться в користуванні відповідача на підставі договору майнового найму (оренди) транспортних засобів від 18.10.2011 р. (а.с. 45-47)

За приписами ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним свої трудових (службових) обов'язків.

Наявна в матеріалах справи копія наказу №195/ВК від 10.04.2012 р. свідчить, що ОСОБА_3 був прийнятий на роботу до ТОВ УКРАВТОТРАНС ПЛЮС водієм автотранспортного засобу категорії Д, а під час скоєння ДТП водій ОСОБА_3 виконував свої трудові обовязки, що підтверджується копією подорожнього листа №104 від 08.06.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського районного суду міста Харкова по справі №640/13809/14-п від 22.08.2014 ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП у звязку з тим, що 08.06.2014 року о 19-10 год., керуючи автомобілем НОМЕР_4 по вул. Пушкінській в районі буд. №36 в м. Харкові, скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, після чого місце ДТП залишив, чим порушив п.п. 2.10., 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 990 ЦК України також визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Так, пошкодження автомобіля НОМЕР_3 було визнано позивачем страховим випадком, що підтверджується страховим актом ПрАТ СК Уніка №00144958 від 12.09.2014 р.

Крім того, на підставі вказаного страхового акту та заяви ОСОБА_2 на виплату матеріального збитку, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 27 334,66 грн., що підтверджується платіжним дорученням №013815 від 24.09.2014 року на суму 25671,10 грн. та платіжним дорученням №019264 від 05.11.2014 на суму 1663,56 грн. Вказана сума страхового відшкодування була перерахована на розрахунковий рахунок ВАТ Завод ім. Фрунзе, який виконував ремонтні роботи пошкодженого автомобіля НОМЕР_3.

Відповідно до вимог ст. 38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідного до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Таким чином, вказаними нормами встановлено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Як свідчать матеріали справи, в даному випадку, ТОВ УКРАВТОТРАНС ПЛЮС є не тільки страхувальником, з яким позивачем укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а й користувачем транспортного засобу, яким під час ДТП керував його працівник ОСОБА_3 У звязку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що особою, відповідальною за завдані збитки, зважаючи на положення ст. 1172 ЦК України, є саме ТОВ УКРАВТОТРАНС ПЛЮС, а тому, обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди, несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та норм законодавства.

Вказана правова позиція викладена також і у постанові Верховного суду України від 07.10.2014 по справі №914/3831/13.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що регрес (зворотна вимога) - це право кредитора (регредієнта) вимагати відшкодування шкоди, що виникла в результаті виплати ним сум для виконання обовязку або з вини боржника (регресата), і обовязок останнього виконати цю вимогу.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого повязані майнові інтереси страхувальника, що є обєктом страхування за укладеним з ним договором.

За приписами ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, ПрАТ СК Уніка, виконавши свої зобовязання перед страхувальником - ТОВ УКРАВТОТРАНС ПЛЮС, шляхом виплати страхового відшкодування згідно платіжного доручення №013815 від 24.09.2014 року на суму 25671,10 грн. та платіжного доручення №019264 від 05.11.2014 на суму 1663,56 грн. набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, в даному випадку до позивача.

У зв'язку з цим, недоречними є доводи заявника апеляційної скарги про те, що у позивача не виникло право регресної вимоги до відповідача в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

При цьому, колегія суддів зазначає, що регресний характер спірних правовідносин сторін, також підтверджується позицією Верховного Суду України, який, приймаючи постанову від 07.08.2012 у справі №12/207 зі спору, що виник з подібних правовідносин, пов'язаних із застосуванням позовної давності до вимог про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, скасував постанову Вищого господарського суду України від 05.03.2012 та спростував покладений в її основу помилковий висновок касаційної інстанції про врегулювання ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" відносин суброгації, строк позовної давності у зв'язку з настанням якої обчислюється з моменту виникнення страхового випадку. Наведеним спростовується помилкове бачення скаржником спірних відносин сторін в якості відносин суброгації та нібито обумовлене цим невірне обрання позивачем способу захисту своїх прав.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією, до яких, поміж іншого, належать витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Характер та обсяг отриманих збитків, а також вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 в результаті ДТП підтверджується звітом №144958 дослідження фахівця-автотоварознавця від 06.07.2014 р. в сумі 26171,10 грн.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що вказаний звіт був складений у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів від 24.07.2009 №131335/5/1159 . Дані, зазначенні у ремонтній калькуляції чітко відображають суму завданих збитків.

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що під час розгляду справи судом не було досліджено питання щодо встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У звязку з цим, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається із вказаного звіту №144958, експертом було досліджено, що датою випуску автомобіля НОМЕР_3 є 2012 рік, отже строк експлуатації транспортного засобу не перевищує 7 років, у звязку з чим, коефіцієнт фізичного зносу складових КТЗ у відповідності до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів було визначено експертом таким, що дорівнює нулю.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував звіт №144958 дослідження спеціаліста - автотоварознавця автомобіля НОМЕР_3 (а.с.16-21), у відповідності до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 була визначена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, визначеного відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, розмір якої становить 26171,10 грн.

Крім того, за розясненнями, наданими Верховним Судом України у листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року зазначено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

При цьому, у відповідності до п. 36.4. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно взято до уваги наявність платіжного доручення від 24.09.2014 №013815 на суму 25671,10 грн. та платіжного доручення №019264 від 05.11.2014 на суму 1663,56 грн. виставленого позивачу ПАТ «Завод ім.. Фрунзе», які є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування , які (витрати) виникли внаслідок ДТП. При цьому звіт про оцінку транспортного засобу є лише оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, надання послуг з ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_3 також підтверджується замовленням-нарядом №ЗиФ-687511 від 29.11.2014 та замовленням-нарядом №ЗиФ-700506 від 29.11.2014 року, які в свою чергу є актом виконаних робіт та підтверджують виконання ПАТ «Завод ім. Фрунзе» відновлювальних робіт вказаного автомобіля.

Відповідачем не надано будь-яких доказів в спростовування вартості відновлювального ремонту автомобіля та фактично здійснених позивачем витрат по

виплаті страхового відшкодування в розмірі 27 334,66 грн.

До того ж, пунктом 36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що в разі визнання страховиком вимог заявника обґрунтованими, страховик приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплачує його. При цьому, вказаними нормами також встановлено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

В даному випадку дії страховика (позивача) щодо перерахування страхового відшкодування безпосередньо особі (ПАТ «Завод ім.. Фрунзе», яка здійснила ремонт пошкодженого транспортного засобу, переконливо свідчать про досягнення відповідної згоди між сторонами.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що вимоги скаржника, викладені у клопотанні від 23.09.2015 (вх. №13398) про необхідність призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи є безпідставними.

Щодо тверджень заявника апеляційної скарги про безпідставне включення у вартість ремонтних робіт податку на додатну вартість у розмірі 20%, колегія суддів вважає їх необгрунтованими , оскільки відповідно до пп. «б» п. 185.1 ПКУ операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України (визначається за правилами, встановленими статтею 186 ПКУ), є обєктом обкладення ПДВ. Тобто послуги з ремонту автомобіля, який потрапив у ДТП, є обєктом обкладення ПДВ незалежно від того, за рахунок чого платнику податку, який здійснює такий ремонт, надходить компенсація витрат на проведення такого ремонту: чи у вигляді страхових виплат від страхової компанії, чи у вигляді покриття франшизи від страхувальника. А тому, у разі якщо страхові суми спрямовуються страховою компанією або потерпілим на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого обєкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості ремонту і виділяються особою, яка здійснює такий ремонт, окремим рядком у розрахункових документах.

Щодо незалучення судом першої інстанції в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Завод ім.. Фрунзе», колегія суддів зазначає, що у відповідності до абзацу 4 та абзацу 5 пункту 1.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011, питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, а також вимоги апеляційної скарги, доводи та докази в їх підтвердження, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання відповідача, оскільки останнім не було надано будь-яких обґрунтованих доводів, яким чином рішення по даній справі може вплинути на права та обовязки ПАТ «Завод ім.. Фрунзе».

Окрім того, обовязок доведення факту порушення або оспорювання охоронюваних законом прав та/або інтересів Господарським процесуальним кодексом України покладається на сторони.

Інші доводи відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку та є такими, що спростовуються матеріалами справи.

Отже, відповідач не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених в апеляційній скарзі вимог. Наведені ним доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів, діючи в межах повноважень, наданих суду апеляційної інстанції у відповідності з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду Харківської області від 06.07.15 р. у справі № 922/3097/15 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.07.15 р. у справі № 922/3097/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 13.10.2015 року

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Тарасова І. В.