ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" жовтня 2015 р. Справа № 907/361/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого-судді Бойко С. М.
суддів: Бонк Т. Б.
Якімець Г. Г.
при секретарі Фіна Н.,

за участю представників:
від позивача Макогон Ю. І.;
від відповідача-1 не з`явився;
від відповідача-2 не з`явився;

розглянув апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Артос» від 22.06.2015, вих. № 120, та Гутівської сільської ради від 25.06.2015, вих. № 121,
на рішення господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року, суддя Карпинець В. І.,
у справі № 907/361/15
за позовом заступника Берегівського міжрайонного прокурора, м. Берегово в інтересах держави в особі Берегівської районної державної адміністрації, м. Берегово,
до відповідача-1 Гутівської сільської ради, с. Гут, Берегівський район,
до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю „Артос, с. Гать, Берегівський район,
про визнання недійсним рішення 3 сесії 5 скликання Гутівської сільської ради №28 від 18.08.2006 „Про надання земель в оренду,
визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01.10.2006, укладеного між Гутівською сільською радою та ТОВ „Артос;
зобов`язання ТОВ „Артос звільнити земельну ділянку, кадастровий номер 04:000:0015, загальною площею 17,5129 га, яка знаходиться в с. Гут, Берегівського району.
ВСТАНОВИВ:
рішенням господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року в справі № 907/361/15 задоволено позов заступника Берегівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Берегівської районної державної адміністрації до Гутівської сільської ради та товариства з обмеженою відповідальністю «Артос».
Визнано недійсним рішення Гутівської сільської ради № 28 від 18.08.2006, договір оренди земельної ділянки від 01.10.2006 (кадастровий номер 04:000:0015 а.с. 127, Т.1) та зобов`язано ТОВ „Артос звільнити земельну ділянку (кадастровий номер 04:000:0015) загальною площею 17,5129 га, яка знаходиться в с. Гут, вул. Міжлісовий хутір, 2 Берегівського району.
Рішення мотивоване тим, що спірна земельна ділянка, на момент її передачі Гутівською сільською радою за договором оренди від 01.10.2006 товариству з обмеженою відповідальністю «Артос», знаходилась за межами населеного пункту с. Гут, Берегівського району, а тому Гутівська сільська рада не уповноважена розпоряджатися земельними ділянками, які розташовані поза межами населеного пункту. Таким чином, прийняття Гутівською сільською радою рішення №28 від 18.08.2006р. «Про надання земель в оренду» є неправомірним, а договір оренди від 01.10.2006 земельної ділянки загальною площею 17,5129га, яка знаходиться по с. Гут, вул. Міжлісовий хутір, 2 (кадастровий номер 04:000:0015) укладений без належних на це підстав.
В апеляційній скарзі відповідач-2 просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року в справі №907/361/15 та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, внаслідок спливу строку позовної давності.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач-2 зазначає, що судом першої інстанції не враховано заявлене відповідачем-2 клопотання від 11.06.2015, яким просив застосувати пропуск строку позовної давності. Про факт порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів Берегівська районна державна адміністрація знала і могла довідатись в жовтні 2006 року, що підтверджується долученими до відзиву на апеляційну скаргу доказами (а.с. 147-191, Т. 1)
В апеляційній скарзі відповідач-1 (Гутівська сільська рада), просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач-1 зазначає, що судом першої інстанції не враховано пропуск строку позовної давності щодо заявлених у позовній заяві вимог. Про факт порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів Берегівська районна державна адміністрація знала ще при продажі об`єктів нерухомості, які знаходились на балансі Берегівської районної державної адміністрації і були викуплені ТОВ «Артос» через регіональне відділення Фонду державного майна в Закарпатській області з дозволу Берегівської районної державної адміністрації як балансоутримувача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити відповідачам в задоволенні поданих ними апеляційних скарг на рішення господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року в справі № 907/361/15, а рішення господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року в справі № 907/361/15 залишити без змін.
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Берегівська районна державна адміністрація зазначає, що апелянтами не надано жодних доказів, які б свідчили, що районна державна адміністрація знала або могла довідатись про наявність порушень вимог закону при прийнятті Гутівською сільською радою рішення №28 від 18.08.2006р. „Про надання земель в оренду, яким порушуються права та охоронювані законом інтереси Берегівської районної державної адміністрації. Відтак, застосування пропуску строку позовної давності є безпідставним.
Представник відповідача-2, в судовому засіданні заперечував проти відзиву на апеляційну скаргу позивача, підтримуючи вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року в справі № 907/361/15 та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, внаслідок спливу строку позовної давності.
Представник відповідача-1, у судовому засіданні заперечив проти відзиву на апеляційну скаргу позивача, підтримуючи вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року в справі № 907/361/15.
Представник позивача, в судовому засіданні заперечив проти апеляційних скарг відповідачів, підтримав та обґрунтував вимоги викладені в відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року в справі № 907/361/15 залишити без змін.
В судове засідання з`явився представник прокурора, інші учасники процесу після відкладення розгляду справи не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про час і місце слухання справи, а тому їх повторну неявку суд розцінює як без поважних причин і вважає за можливе вирішити спір за наявних в справі доказів про права і обов`язки сторін.
Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційних скаргах та у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2 в судовому засіданні за їх участі, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року в справі № 907/361/14 слід скасувати.
Судами встановлено, що рішенням Гутівської сільської ради № 28 від 18.08.2006 (а.с. 13, Т.1) ТОВ «Артос» надано в оренду земельну ділянку площею 17,5129 га, яка знаходиться за адресою вул.. Міжлісовий хутір 2, с. Гут, Берегівського району (кадастровий номер 04:000:0015) строком на 10 років із встановленою орендною платою розмірі 1% від загальної вартості землі.
Між Гутівською сільською радою та ТзОВ «Артос» укладено договір оренди земельної ділянки від 01.10.2006 (а.с. 14-18, Т.1) строком на 10 років. Передача земельної ділянки відбулась згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки від 02.10.2006 (а.с. 52, Т.1). На даній земельній ділянці знаходиться комплекс будівель, який придбаний ТОВ «Артос» за договором купівлі-продажу № 359 від 26.09.2005 (а.с. 47-49, Т.1). Відповідно до п. 1.1 Договору купівлі-продажу № 359 від 26.09.2005 продавець (регіональне відділення ФДМУ по Закарпатській області) зобов`язується передати у власність покупцю об`єкт державної власності групи А комплекс будівель колишнього військового містечка № 33, що знаходиться на балансі Берегівської РДА, що розташований за адресою Берегівський р-н, с. Гут, Міжлісовий хутір, 7 на земельній ділянці площею 28,7 га відведеній під військове містечко № 33 (довідка Берегівського районного відділу земельних ресурсів від 12.05.2005 № 556). Комплекс, колишнього військового містечка № 33 належить державі в особі Верховної Ради України (а.с. 116, Т.1) згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виконкому Гутівської сільради від 17.12.2004 року виданого на підставі рішення виконкому Гутівської сільської ради 16.11.2004 року за номером 92 та зареєстрованого в Берегівському РБТІ в книзі 3, номер запису 5 та в електронному реєстрі прав власності за номером 9125313. Отже, вказаний договір купівлі-продажу майна не визначав юридичну долю спірної земельної ділянки.
Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 289535 від 28.10.2005, вищезгаданий комплекс будівель зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на праві приватної власності за ТОВ «Артос».
Довідкою № 1055 від 09.11.2005 (а.с. 122, Т.1) Берегівського районного відділу земельних ресурсів, визначено, що спірна земельна ділянка (бувша військова частина) розміром 17,5129 га, на якій знаходиться комплекс будівель, що належить ТОВ «Артос», належить до державної форми власності, знаходиться на території Гутівської сільської ради, за межами населеного пункту.
Прокурор, в інтересах позивача Берегівської районної державної адміністрації, однією з підстав позову про визнання недійсним рішення Гутівської сільської ради №28 від 18.08.2006 та укладеного на підставі нього договору оренди земельної ділянки від 01.10.2006, зазначає порушення процедури зміни цільового призначення земельної ділянки (із земель оборони на землі житлової та громадської забудови) та інші порушення земельного законодавства.
Отже, апеляційним судом встановлено, що на момент розпорядження Гутівською сільською радою спірною земельною ділянкою, земельна ділянка перебувала у державній власності з цільовим призначенням землі оборони. Факт відчуження комплексу будівель, які знаходяться на спірній земельній ділянці, згідно договору купівлі-продажу № 359 від 26.09.2005 також не змінило цільове призначення спірної земельної ділянки із земель оборони на землі житлової та громадської забудови.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
У відповідності до ч. 1, 5 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".
Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
У відповідності з ч. 3 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 Земельного кодексу України. За приписами наведеної норми, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Відповідно до ст. 1, 2 ГПК України у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.
Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Прокурором визначено орган Берегівську районну державну адміністрацію, проте не враховано, що земля належить до державної форми власності, до категорії землі оборони.
Отже, предметом спору є вимоги про визнання недійсним рішення 3 сесії 5 скликання Гутівської сільської ради № 28 від 18.08.2006 «Про надання земель в оренду» та визнання недійсним укладеного між Гутівською сільською радою та ТОВ «Артос» договору оренди земельної ділянки від 01.10.2006.
Підставою позову є перевищення своїх повноважень Гутівською сільською радою при передачі в оренду ТОВ «Артос» земельної ділянки (кадастровий номер 04:000:0015 а.с. 127, Т.1) загальною площею 17,5129 га, яка знаходиться в с. Гут, вул. Міжлісовий хутір, 2 Берегівського району, що випливає з ст. 19, 121 Конституції України; ч. 1 ст. 3, ст.. 4, ч. 1,2 ст. 20, ст.. 21, ч. 1 ст. 124 ЗК України, ст.. 15 Закону України «Про оренду землі», ст.. 36-1 Закону України «Про прокуратуру».
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів статті 13 Конституції України землі є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема: розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Відповідно зі ст.1 та ч.ч.1,2 ст.2 Закону України "Про використання земель оборони" та ст.77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Особливості надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти визначаються Кабінетом Міністрів України.
Статтями 5, 8 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" встановлено, що суб`єктом права власності на землі державної власності є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади. Суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Кабінет Міністрів України здійснює визначення меж земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що належать до сфери управління Президента України, Верховної Ради України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищого господарського суду України, Генеральної прокуратури України, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук, інших державних наукових установ та організацій, меж земельних ділянок, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, а також меж земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що перебувають у сфері управління Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, за погодженням з ними.
За ст. 6 вищевказаного Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності, зокрема землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.
Відповідно до Закону України "Про оборону України" та Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.
Місцевий господарський суд, застосовуючи ст. 124 Земельного кодексу України, залишив поза увагою, що не відбулося зміни цільового призначення спірної земельної ділянки із земель оборони в землі житлової та громадської забудови у встановленому земельним законодавством порядку.
При вирішенні спору суд першої інстанції не дослідив правового режиму спірної земельної ділянки, не звернув уваги на підстави позову заявленого прокуратурою в інтересах Берегівської районної державної адміністрації, щодо порушення процедури зміни цільового призначення землі з землі оборони на землі житлової та громадської забудови, а звідси, і не встановив, який орган уповноважений державою управляти військовим майном, в тому числі землею.
Таким чином, судом першої інстанції помилково визначено, що Берегівська районна державна адміністрація, є органом до відання якого належить право розпорядження цією земельною ділянкою, а відтак, що її права та охоронювані законом інтереси порушені.
Щодо тверджень апелянтів, про застосування строку позовної давності, то відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суди з`ясовують чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого звернувся до суду прокурор.
У відповідності до вимог ст. 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.
Апеляційним господарським судом встановлено, що прокурор звернувся до суду в інтересах неналежного позивача, а тому прийнятим рішенням Гутівської сільської ради № 28 від 18.08.2006 та укладеним договором оренди землі від 01.10.2006 не порушуються права та охоронювані законом інтереси позивача. З цих правових підстав і не обговорюється апеляційним судом застосування строку позовної давності.
Інші порушення земельного законодавства, що наведені в позовній заяві прокурором в інтересах Берегівської районної державної адміністрації за наявності встановлення неналежного позивача не мають значення та не тягнуть за собою будь-якого правового висновку, а тому апеляційним судом не аналізуються.
Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За таких обставин, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року в справі № 907/361/15 підлягає скасуванню, з підстав порушення вимог норм матеріального та процесуального права, а апеляційні скарги задоволенню частково, оскільки рішення суду першої інстанції скасовується з інших підстав ніж зазначено в апеляційних скаргах.
Відповідно до п. 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 та частини другої статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Апеляційний суд вирішив покласти витрати по сплаті судового збору на апелянтів. Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Артос» задоволити частково.
2. Апеляційну скаргу Гутівської сільської ради задоволити.
3. Рішення господарського суду Закарпатської області від 11.06.2015 року в справі №907/361/15 скасувати.
4. У задоволенні позову заступника Берегівського міжрайонного прокурора до Гутівської сільської ради та товариства з обмеженою відповідальністю «Артос» про визнання недійсним рішення Гутівської сільської ради №28 від 18.08.2006 „Про надання земель в оренду, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01.10.2006, зобов`язання ТОВ „Артос звільнити земельну ділянку, кадастровий номер 04:000:0015, загальною площею 17,5129 га, яка знаходиться в с. Гут, Берегівського району - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.
Повний текст постанови складено 12.10.2015

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т. Б.

Якімець Г.Г.