РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/18024/15

За позовомПриватного акціонерного товариства Страхова компанія " ВУСО"
доПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
провідшкодування шкоди 1 701,92 грн.
СуддяБорисенко І.І.
Представники:
від позивача - Кобець Р.Ю., представник за довіреністю;
від відповідач - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1 701,92 грн., з яких: 1 202,05 грн. виплата страхового відшкодування, 482,58 грн. інфляційні втрати, 17 29 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач проти позову заперечив, з тих підстав, що Позивач не звертався до Відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування впродовж року, що відповідно до приписів ст.ст. 35, .п 36.1, 36.2 ст. 36, п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.06.2013р. по вул. Салтівському шосе у м. Харкові була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобілем "ВАЗ", д.р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3 та автомобіля «ЗАЗ» д.р.н. НОМЕР_2.

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем "ВАЗ", д.р.н. НОМЕР_1 рухаючись заднім ходом, не впевнився, що це буде безпечним, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ» д.р.н. НОМЕР_2, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР України. Дані обставини підтверджуються розгорнутою довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9216841 від 01.07.2013р. та постановою Московського районного суду м. Харкова (справа №3/643/2269/2013 (643/9393/13-п), копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «ЗАЗ» д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 03.06.2013р. №-01.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування від 03.06.2013р. №-01, страхового акту №4198-02 від 24.09.2013р., позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 1 802,05 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №12952 від 25.10.2013р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "ВАЗ", д.р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП України встановлено постановою Московського районного суду м. Харкова (справа №3/643/2269/2013 (643/9393/13-п).

На час скоєння вищевказаної ДТП (15.06.2013р.) цивільно-правова відповідальність будь-яких осіб, які на законних підставах експлуатують автомобіль "ВАЗ", д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АВ/9282672 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 510, 00 грн., строк дії полісу з 24.12.2012р. до 23.12.2013р.

Отже, відповідач є особою на яку полісом №АВ/9282672 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "ВАЗ", д.р.н. НОМЕР_1, на час спірної ДТП.

Вартість матеріального збитку відповідно до рахунку-фактура №ЗиФ-0198009 від 27.06.2013р. складає 1 802,05 грн.

При цьому судом враховано, що Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Судом враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Також, на підтвердження розміру витрат необхідних для відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ» д.р.н. НОМЕР_2 позивачем надано суду Звіт про визначення вартості матеріального збитку №4571-20/Д від 27.06.2013р., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту у результаті його пошкодження при ДТП складає 1 802,05 грн., при коефіцієнті фізичного зносу 0,00 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідач проти позову заперечив посилаючись на те, що за змістом статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик вправі відмовити у здійсненні страхового відшкодування у разі неподання заяви про страхове відшкодування майнової шкоди впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки протягом такого строку позивач не заявляв до відповідача вимог про відшкодування майнової шкоди, це є підставою для відмови позивачеві у здійсненні такої виплати.

Вищевказані заперечення судом не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України №1961 для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач 16.09.2014р. звернувся до Відповідача з регресною вимогою вих. 3987, яку Відповідач отримав 18.09.2014р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення пошитого відправлення.

29.10.2014р. Відповідач листом з посиланням на п.п. 37.1.4 ст. 37 Закону України Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Як було зазначено раніше відповідно до приписів статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону N1961-IV, передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування (регламентна виплата) безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у цьому випадку збитки, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є саме HACK «Оранта».

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, набув права вимоги від останнього до страхової компанії, яка застрахувала відповідальність перед третіми особами винного у заподіянні шкоди водія.

Згідно з підпунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (підпункт 1.2 статті 1 зазначеного Закону).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Правова позиція з вказаного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 15.04.2015р. № 3-49гс15 у справі №910/9494/14, яка в силу статті 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У пункті 2 оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 №01-06/15/2014 " Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з правовідносин страхування" зазначено, що зі змісту пункту 5 частини першої статті 989, статті 991 ЦК України та статті 26 Закону України "Про страхування" вбачається, що для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому.

Страховик отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування за договором майнового страхування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Таке право страховика, враховуючи висновок, наведений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002, може бути реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду.

Правовий висновок з вказаного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 28.08.2012р. №3-38гс12 у справі № 23/279, яка в силу статті 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АВ/9282672 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1191 ЦК України, відповідач повинен був відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50 000 грн.), у межах суми, що перейшла до позивача (1 802,05 грн.), за мінусом франшизи в розмірі 510,00 грн. за полісом №АВ/9282672, тобто відповідач повинен відшкодувати позивачу 1 292,05 грн., у зв'язку з чим заявлена до стягнення вимога про стягнення страхового відшкодування в сумі 1 202,05 грн. підлягає задоволенню судом на користь Позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

При цьому судом взято до уваги, що регресну заяву на виплату страхового відшкодування Відповідач отримав 18.09.2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 36.2 Закону України №1961 страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У зв'язку з чим позивачем визначено період нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 18.12.2014р. по 10.06.2015р.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім інфляційні втрати та проценти річних від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 17,29 грн. та 482,58 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 18.12.2014р. по 10.06.2015р.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ідентифікаційний код 31650052) 1 202 (одну тисячу двісті дві) грн. 05 коп. страхового відшкодування, 482 (чотириста вісімдесят дві) грн. 58 коп. інфляційних втрат, 17 (сімнадцять) грн. 29 коп. 3% річних, а також 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.10.2015

Суддя І.І. Борисенко