ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"12" жовтня 2015 р. Справа № 911/3812/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РКЗД», смт. Рокитне

про стягнення 36 070,85 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 предст. дов. № 17 від 01.09.2015;

відповідач ОСОБА_2 - предст. дов. № 03/12-14 від 03.12.2014.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «РКЗД» (відповідач) про стягнення 36 070,85 грн. штрафу за неналежне виконання умов договору поставки № 030115 від 03.01.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 12.10.2015 року позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.10.2015 року позов визнав.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

12.10.2015 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

03 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РКДЗ» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Максігран» (Покупець) було укладено договір поставки № 030115, відповідно до умов якого Постачальник зобовязаний поставляти Покупцю в порядку та на умовах, визначених договором щебеневу продукцію, а Покупець зобовязаний приймати продукцію та оплачувати її на умовах даного Договору.

Пунктом 3.5. Договору встановлено, що Постачальник зобовязується здійснити поставку продукції протягом 5 робочих днів з моменту отримання належно оформленої заявки Покупця.

Відповідно до п.2.2. Договору, кількісні характеристики, а також асортимент продукції в кожній окремій партії визначаються заявками Покупця і закріплюються у відповідних накладних, які підписуються Сторонами на кожну партію Продукції.

Згідно п.3.2. Договору, за попередньою домовленістю Сторін поставка продукції може здійснюватись за погодженими у заявці партіями продукції шляхом самовивозу автомобільним транспортом Покупця.

24 червня 2015 року позивач надав на погодження відповідачу заявку (вих. № 24-06/15/1 від 24 червня 2015 року) з проханням забезпечити на 02 липня 2015 року, поставку щебеневої продукції в асортименті, обсязі та за ціною вказаною в ній, шляхом самовивозу автотранспортом позивача, в свою чергу ТОВ «РКДЗ» своїм листом № 98/2 від 25 червня 2015 року погодило виконання даної заявки позивача.

Як стверджує позивач, всупереч умовам Договору, поставка продукції здійснювалась відповідачем з простроченням. Обумовлену договором продукцію позивач отримував протягом 03-06 липня 2015 року, у звязку з чим позивач нарахував відповідачу 36 070,85 грн. штрафу, відповідно до п. 8.2. Договору, в якому зазначено, що за прострочення поставки партіє продукції Покупець має право нарахувати Постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості простроченої партії продукції за кожен день прострочення.

В порядку досудового врегулювання спору позивачем направлялась на адресу відповідача претензія № 176/7 від 09.07.2015 з вимогою оплатити суму нарахованого штрафу, однак вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, у звязку з чим, позивач звернувся з позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарський відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених дим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання зобовязання, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу є обґрунтованою.

Перевіривши розрахунок штрафу з урахуванням умов договору та норм чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що заявлена сума штрафу у розмірі 36 070,85 грн. є вірною.

Враховуючи вищевикладене та, оскільки, відповідач доказів оплати штрафу до суду не надав, розмір вказаної заборгованості відповідач визнав в повному обсязі, вимога про стягнення з відповідача 36 070,85 грн. штрафу за не поставлений товар підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РКЗД» (09600, Київська обл., Рокитнянський р-н, смт. Рокитне, вул. Білоцерківська, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Максігран» (03680, м. Київ, вул. Трутенко, 6, кім. 13, ) 36 070 (тридцять шість тисяч сімдесят) грн. 85 коп. штрафу та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення: 20.10.2015р.

Суддя О.В. Щоткін