ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р. Справа № 921/490/15-г/7

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Благодар-Агро" (надалі ТзОВ "Благодар-Агро"), за вих. № 62 від 24.07.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/3610/15 від 12.08.2015р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 15.07.2015р.

у справі № 921/490/15-г/7

за позовом: іноземного підприємства "Драйфхолм Фармінг" (надалі ІП "Драйфхолм Фармінг"), с.Млинівці, Зборівський район, Тернопільська область

до відповідача: ТзОВ "Благодар-Агро", с.Базаринці, Збаразький район, Тернопільська область

про стягнення 109 350,52 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Житник М.І. - представник (довіреність № 54 від 30.06.2015р.);

Представнику відповідача роз'яснені права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 06.06.2015р. (суддя Стадник М.С.) у справі № 921/490/15-г/7 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТзОВ "Благодар-Агро" на користь ІП "Драйфхолм Фармінг" 8 346,44 грн. пені, 38 205,78 грн. інфляційних втрат, 2 323,84 грн. річних та 2 387,66 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума заборгованості підтверджується матеріалами справи, в свою чергу належними та допустимими доказами відповідачем не спростована.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ "Благодар-Агро" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити частково в сумі 12 307,33 грн., з яких: 11 704,13 грн. втрати від інфляції та 603,20 грн. - 3% річних. Зокрема, скаржник зазначає, що між сторонами існували позадоговірні відносини, відтак нарахування пені є безпідставним, а нарахування інфляційних та 3% річних слід рахувати з моменту отримання претензії про оплату боргу.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 12.08.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л.

У зв'язку з перебуванням судді Мирутенка О.Л. у відпустці, розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 14.08.2015р. внесено зміни у склад колегії суддів по розгляду справи № 921/490/15-г/7, замість судді Мирутенка О.Л. введено суддю Данко Л.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.08.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 10.09.2015р.

У зв'язку з перебуванням судді Гнатюк Г.М. у відпустці та з зайнятістю судді Данко Л.С. в іншому судовому засіданні, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 10.09.2015р. внесено зміни у склад колегії суддів по розгляду справи № 921/490/15-г/7, замість суддів Гнатюк Г.М. та Данко Л.С. введено суддів Мирутенко О.Л. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.09.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 01.10.2015р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р. виправлено описку у резолютивній частині ухвали суду від 10.09.2015р. та вважати датою слухання справи №921/490/15-г/7 15 жовтня 2015р. замість 01.10.2015р.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у відзиві на апеляційну скаргу від 03.09.2015р. (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/5591/15 від 07.09.2015р.) рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач в судовому засідання доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

09.04.2014р. між ІП "Драйфхолм Фармінг" (виконавець) та ТзОВ "Благодар-Агро" (замовник) укладено договір №2-04/14 про виконання сільськогосподарських робіт та розрахунки за них, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався виконати комплекс робіт по обробітку землі (посів) на умовах, визначених даним договором (а.с. 16).

Пунктами 2.2, 2.4, 2.5 договору за надані послуги виконавець отримує 150 грн. з ПДВ за один гектар посіяної площі. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця згідно акту виконаних робіт протягом трьох робочих днів після підписання акту виконаних робіт. Акт складається в кінці кожного тижня роботи, по факту здійсненої виконавцем роботи за участю представників сторін договору.

Відповідно до п.3.2.6 договору замовник зобов'язався своєчасно і в повному розмірі вносити оплату за надані послуги;

У разі несвоєчасної оплати коштів замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості виконаних та неоплачених робіт за кожен день прострочення платежу (п.4.3 договору).

Як стверджує позивач, ІП "Драйфхолм Фармінг" надав ТзОВ "Благодар-Агро" послуги по виконанню робіт на суму 99 420,00 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт:

- №ОУ-0000005 від 30.04.2014р. на суму 12 960,00 грн.,

- №ОУ-0000006 від 08.05.2014р. на суму 37 500,00 грн.,

- №ОУ-0000008 від 16.05.2014р. на суму 31 920,00 грн.,

- №ОУ-0000009 від 20.05.2014р. на суму 11 400,00 грн.,

- №ОУ-0000010 від 20.05.2014р. на суму 5 640,00 грн.

Дані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані представниками сторін без будь-яких зауважень, підписи представників скріплені печатками товариств (а.с. 17-21).

Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг виконав не належним чином, розрахувався частково на суму 28 913,19 грн., що підтверджується банківськими виписками:

- 26.05.2014р. на суму 31 600,80 грн., з яких 13 000,00 грн. оплата за раніше допущено заборгованість за надані послуги у 2012 році, тобто фактична оплата по договору становить 18 600,80 грн.;

- 04.06.2014р. на суму 312,39 грн.;

- 22.08.2014р. на суму 4 000,00 грн.;

- 05.09.2014р. на суму 3 000,00 грн.;

- 30.10.2014р. на суму 3 000,00 грн. (а.с. 22-23)

26.03.2015р. позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 1 про оплату боргу в розмірі 70 506,81 грн. протягом трьох робочих днів з моменту одержання претензії (а.с. 12-13).

Проте, дана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду з заявою про стягнення з ТзОВ "Благодар-Агро" на користь ІП "Драйфхолм Фармінг" 70 506,81 грн. основного боргу за виконані роботи, 8 346,44 грн. пені, 38 205,78 грн. інфляційних втрат та 2 323,84 грн. 3% річних (з урахуванням заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог (а.с. 24)).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

В ст.11 ЦК України зазначено, що, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.2 ст. 902 ЦК України).

В силу приписів ст. 525, 526, 629 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач оплатив суму основного боргу в розмірі 70 506,81 грн., в зв'язку з чим позивач 15.07.2015р. звернувся до господарського суду Тернопільської області з клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення 70 506,81 грн. В решті позовних вимог позов підтримує (а.с. 94-95).

Проте, суд першої інстанції зазначив, що дане клопотання подане в порядку, передбаченому ч.4 ст. 22 ГПК України, згідно з якою позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог, така заява не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін, інших осіб, відтак прийнята судом до розгляду, відповідно позовні вимоги розглядаються з врахуванням даної заяви.

Пунктом 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, в зв'язку з відсутністю предмета спору.

Відтак, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в частині стягнення з ТзОВ "Благодар-Агро" на користь ІП "Драйфхолм Фармінг" основного боргу в розмірі 70 506,81 грн. провадження слід припинити.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, що передбачено ст. 611 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 вказаного Кодексу виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Вказане зазначено в ч. 3 ст. 549 ЦК України.

За умовами п. 4.3 договору при несвоєчасній оплаті замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості виконаних та неоплачених робіт за кожен прострочений день.

Згідно поданого розрахунку штрафних санкцій, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 8 346,44 грн. за період з 08.05.2014р.-06.11.2014р. від суми боргу, яка існувала на момент нарахування (а.с. 11, 25).

Як зазначалося вище, п. 2.2 договору передбачено оплату послуг в розмірі 150 грн. за один гектар посіяної площі.

Проте, проаналізувавши подані позивачем акти здачі-прийняття робіт, колегія суддів вважає, що дані роботи були виконані не на виконання умов договору, оскільки в актах відсутнє посилання на договір, крім того ціна в даних актах за виконанні роботи вказана інша ніж передбачена п. 2.2 договору.

З огляду на позадоговірний характер спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 8 346,44 грн. є безпідставною, відтак до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з ч.2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок в семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, обов'язок провести розрахунок за виконані роботи у відповідача наступив після отримання ним претензії позивача від 26.03.2015р., тобто, з 02.04.2015р.

Згідно поданого розрахунку штрафних санкцій, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в розмірі 38 205,78 грн. за період з травня 2014р. по квітень 2015р. та 3% річних в розмірі 2 323,84 грн. за період з 08.05.2014р. по 05.06.2015р. (а.с. 11, 25).

Однак, враховуючи позадоговірний характер спірних правовідносин, нарахування відповідачу інфляційних та річних має здійснюватися з 02.04.2015р.

Колегія суддів апеляційної інстанції, здійснивши самостійно розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за допомогою системи «Ліга: Закон» вважає, що стягненню підлягають інфляційні втрати за період з 02.04.2015р. по 30.04.2015р. в розмірі 9 870,95 грн. та 3% річних за період з 02.04.2015р. по 05.06.2015р. в розмірі 376,68 грн.. Тобто, судом було здійснено перерахунок включно по період, вказаний позивачем в заяві про збільшення позовних вимог. (а.с.24)

В решті стягнення інфляційних та річних слід відмовити.

Розрахунок інфляційних та 3% річних, здійснений скаржником в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки розрахунок зроблено за період більший, ніж заявлено позивачем.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід частково скасувати, а апеляційну скаргу частково задоволити.

Статтею 49 ГПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ТзОВ "Благодар-Агро" за вих. №62 від 24.07.2015р. задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Тернопільської області від 15.07.2015р. у справі № 921/490/15-г/7 скасувати в частині стягнення пені в розмірі 8 346,44 грн., в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Рішення господарського суду Тернопільської області від 15.07.2015р. в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 28 334,83 грн. та 3% річних - 1 947,16 грн.. скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в цій частині. В решті рішення - в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 9 870,95 грн. та 3% річних в розмірі 376,68 грн. залишити без змін.

3. Доповнити резолютивну частину рішення пунктом такого змісту «Припинити провадженні в частині стягнення з ТзОВ "Благодар-Агро" на користь ІП "Драйфхолм Фармінг" основного боргу в розмірі 70 506,81 грн.».

4. Стягнути з ТзОВ "Благодар-Агро" (с. Базаринці, Збаразький район, Тернопільська область, 47305, ) на користь ІП "Драйфхолм Фармінг" (вул. Залозецька, 33, с. Млинівці, Зборівський район, Тернопільська область,47242, ) 1 615,08 грн. судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з ІП "Драйфхолм Фармінг" (вул. Залозецька, 33, с. Млинівці, Зборівський район, Тернопільська область,47242, ) на користь ТзОВ "Благодар-Агро" (с. Базаринці, Збаразький район, Тернопільська область, 47305, ) 461,66 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Господарському суду Тернопільської області видати відповідні накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

8. Справу передати до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.