ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.10.2015 Справа № 905/519/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Сковородіної О.М., судді Говоруна О.В., судді Бокової Ю.В.

при секретарі судового засідання Сапожгіковій Ю.Б.

у справі за позовом: Прокурора м. Краматорська, Донецька область, в інтересах держави Краматорської міської ради, м. Краматорськ, Донецька область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Краматорськ, Донецька область

про зобовязання припинити користуватися територією (обєктом благоустрою) та звільнити її від малої архітектурної форми.

за участю прокурора: Хряк О.О., посвідчення №028256

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор м. Краматорська, Донецька область в інтересах держави Краматорської міської ради, м. Краматорськ, Донецька область звернувся до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Краматорськ, Донецька область про зобовязання припинити користуватися територією (обєктом благоустрою) та звільнити її від малої архітектурної форми.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що між Краматорською міською радою від імені Територіальної громади м. Краматорська Донецької області та ФОП ОСОБА_1, укладено договір особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми площею 27,6 кв.м., оскільки за цим договором, обєктом особистого строкового сервітуту є територія в м. Краматорську по вул. Бикова в районі магазину «Бриз» площею 30 кв.м.

В подальшому, до канцелярії господарського суду Донецької області від Прокурора надійшла заява №(05-27) 6170вих-15 від 10.09.2015р. про зміну підстав позову в якій останній наголошує на тому, що Договір який укладено між Краматорською міською радою та ФОП ОСОБА_1, 17.11.2010р. для розміщення малої архітектурної форми площею 27,6 кв.м., обєктом особистого строкового сервітуту за цим договором є територія (обєкт благоустрою) в м. Краматорську по вул. Бикова в районі магазину «Бриз» площею 30 кв.м., не відповідає ознакам та вимогам законодавства встановлено до договорів сервітутів.

В судових засіданнях прокурор підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не зявися, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач жодного разу у судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не надав, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином відповідними ухвалами суду, які направлялися за його місцезнаходженням.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін у світлі приписів ст. ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд встановив.

17.11.2010р. між Територіальною громадою м. Краматорська, Донецької області, від імені якої дії Краматорська міська рада в особі міського голови ОСОБА_2 «Власник», та ФОП ОСОБА_1, «Сервітуарій» був укладений договір №б/н особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми.

Предметом цього договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» на територію (обєкт благоустрою) в м. Краматорську, на якому буде розміщуватись та використовуватись для провадження підприємницької діяльності мала архітектурна форма площею 27,60 кв.м. (п.1.1).

Обєктом особистого строкового сервітуту за цим договором є територія (обєкт благоустрою) в м. Краматорську по вул. Бикова в районі магазину «Бриз», площею 30 кв.м. (п.1.2).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Строки дії договору 3 (три) роки з моменту його підписання повноважними представниками сторін. (п.2.2).

Краматорська міська рада листом №01.01-29/5256 від 25.11.2013р. повідомила ФОП ОСОБА_1 про закінчення терміна дії договору від 17.11.2010р. особистого строкового сервітуту для розміщення малих архітектурних форм по вул. Бикова в районі магазину «Бриз».

Відповідно до листа Краматорської міської ради №01-30/3135 від 28.08.2015р. проведено обстеження спірної земельної ділянки та встановлено, що за адресою: м. Краматорськ, вул. Бикова, район магазину «Бриз», встановлено металевий павільйон для провадження підприємницької діяльності площею 27,6 кв.м. на земельній ділянці площею 30 кв.м.

Аналізуючи матеріали справи та оцінюючи їх у сукупності, судом враховується таке.

Відповідно до приписів ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Обґрунтовуючи позов, прокурор посилається як на удаваність спірного договору, так і на невідповідність даного договору нормам, які регулюють порядок передачі земельної ділянки в оренду та встановлення сервітуту. При цьому, посилається на ст. 235, ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1 ст. 203, главу 32 Цивільного кодексу України. Доводячи удаваність спірного договору, прокурор вказує, що він має ознаки договору оренди землі, а саме - платне використання земельної ділянки, яка за для приховання дійсних намірів сторін названа "територією". В той же час розмір орендної плати прив'язаний до грошової (нормативної) оцінки земельної ділянки (п. 3.1). Прокурор звертає увагу й на те, що оспорюваний договір не містить правових ознак користування чужим майном (сервітуту), як визначено главою 32 Цивільного кодексу України.

Як вбачається зі спірного договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової форми від 17.11.2010 р., предметом цього ОСОБА_3 є особистий строковий сервітут, встановлений виключно ФОП ОСОБА_1 на територію, на якій буде розміщуватись та використовуватись для провадження підприємницької діяльності мала архітектурна форма площею 27,60 кв.м. (п.п. 1.1., 1.3 договору). Об'єктом особистого строкового сервітуту за цим договором є територія (обєкт благоустрою) площею 30,0 кв.м., розташування та межі якої зазначено в додатку до цього договору (п. 1.2).

ОСОБА_3, окрім території (обєкт благоустрою), на яку «Сервітуарію» встановлено особистий строковий сервітут, за малою архітектурною формою «Сервітуарія» закріплюється територія для благоустрою (підтримання в санітарному стані) площею 40,00 кв.м, межі якої зазначені в додатку 1 до цього договору. Плата за закріплену за «Сервітуарієм» територію для благоустрою (підтримання в санітарному стані) не справляється. Витрати на утримання в санітарному стані закріпленої за малою архітектурною формою «Сервітуарія» території здійснюються за рахунок «Сервітуарія» (п. п. 1.3 та 1.4 договору сервітуту).

У п. п. 3.1. за користування особистим строковим сервітутом для розміщення та використання малої архітектурної форми для провадження підприємницької діяльності «Сервітуарій» сплачує «Власнику» річну плату в розмірі 10 (десяти) відсотків від грошової оцінки земельної ділянки, яка визначається управлінням Держкомзему у м. Краматорську донецької області для кожного календарного року. Відповідно до інформації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.09.2010р. №04-1496, виданої управлінням Держкомзему у м. Краматорську Донецької області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2010р. становить 15399грн. 60коп. Річний розмір плати за цим договором на 2010р. становить 1539грн. 96коп.

Розмір плати за цим договором підлягає обов'язковому перегляду сторонами у разі зміни законодавства України або прийняття Краматорською міською радою відповідних рішень, якими регулюється плата за розміщення малих архітектурних форм або змінюється розмір орендної плати за землю, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

У п. 4.1.7 договору зазначено, що встановлений (передбачений) цим договором особистий строковий сервітуту не позбавляє «Власника» прав володіння , користування або розпорядження об'єктом даного договору та закріпленою за малою архітектурною формою «Сервітуарія» територією для благоустрою.

Після закінчення строку дії договору, звернутись до «Власника» з клопотання щодо укладання відповідного договору на новий строк. (п.4.3.2).

Сервітуарій, як встановлено п. 4.4.1, 4.4.2, 4.4.3, 4.4.4, 4.4.5, 4.4.6. договору сервітуту, зобов'язаний, зокрема, дотримуватися умов цього ОСОБА_3, використовувати встановлений особистий строковий сервітут виключно з метою, в порядку та на умовах, визначених в цьому ОСОБА_3; своєчасно вносити плату за користування особистим строковим сервітутом в порядку, визначеному договором самостійно визначати щорічні та щомісячні платежі за користування особистим строковим сервітутом, а також самостійно обраховувати та сплачувати штрафні санкції (пеню) у випадку порушення строків оплати договору, не допускати будівництва будь-яких будівель, споруд або інших об'єктів на території, на яку встановлено особистий строковий сервітут. Встановлений цим ОСОБА_3 особистий строковий сервітут не надає «Сервітуарію» права на проведення будь-якого будівництва на території, наданій йому для розміщення тимчасової споруди, та території для забезпечення благоустрою (підтримання в належному стані); після закінчення строку дії договору, якщо буде прийняте рішення про продовження дозволу на розташування малої архітектурної форми «Сервітуарія» на новий строк або його дострокове розірвання, припинити користуватися територією (обєктом благоустрою) для здійснення підприємницької діяльності та звільнити її від малої архітектурної форми.

Згідно ч. 1 ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України передбачено, що у разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. №9 зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналогічні положення містяться в п. 3.11 постанови ВГСУ від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Суд, проаналізувавши умови договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми від 17.11.2010р., дійшов висновку, що у даному випадку сторони договором встановлення особистого строкового сервітуту оформили відносини оренди земельної ділянки .

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як визначено в ст. 93 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 792 ЦК України, ст. 13 Закону України "Про оренду землі" за договором оренди земельної ділянки орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк за плату.

За приписами ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Аналізуючи матеріали справи, суд зазначає, що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам законодавства щодо надання в користування земельної ділянки. При цьому, судом береться до уваги, що зокрема, відповідачу фактично було надано в користування земельну ділянку ("територія" згідно договору) поза процедурою торгів, за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки.

При цьому, судом звертається увага, що в Законі України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що територія - це частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Крім того, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про відсутність в спірному договорі правових ознак користування чужим майном (сервітуту), як передбачено статтею 401 ЦК України.

Відповідно до ст. 401 ЦК України сервітут - право користування чужим майном може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

За приписами ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

З аналізу зазначених норм вбачається, що об'єктом сервітуту може бути земельна ділянка (інші природні ресурси) та нерухоме майно.

Натомість в оспорюваному договорі об'єктом сервітуту визначено "територію" по вул. Рибалка, що не відповідає вищенаведеним приписам законодавства.

Судом зважається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що договір особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми від 17.11.2010р. суперечить вищенаведеним вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрати, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Користуючись даними приписами процесуального законодавства, враховуючи обставини справи суд дійшов висновку про визнання недійсним договору б/н від 17.10.2010р. особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми.

Як вбачається з листа Держемагенства у м. Краматорську Донецької області №03-30/2201 від 06.08.2015р., земельна ділянка, на якій розміщено малу архітектурна форму за адресою вул. Шкадінова, в районі будинку №75, площею 27,6 кв.м., належить до земель Краматорської міської ради, та відноситься до земель комунальної власності.

Правових підстав для її використання відповідачем не доведено.

Як слід, позовні вимоги Прокурора м. Краматорська, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 32, 33, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми №б/н від 17.11.2010р. укладений між Краматорською міською радою від імені Територіальної громади м. Краматорська, Донецької області та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4.

Позов Прокурора м. Краматорська, Донецька область, в інтересах держави Краматорської міської ради, м. Краматорськ, Донецька область до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Краматорськ, Донецька область про зобовязання припинити користуватися територією (обєктом благоустрою) та звільнення її від малої архітектурної форми задовольнити.

Зобовязати фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 припинити користуватися територією (обєктом благоустрою) 30 кв.м. в м. Краматорську по вул. Бикова в районі магазину «Бриз» та звільнити земельну ділянку від малої архітектурної форми.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (84301, Донецька область, м. Краматорськ., вул. Іртишська, 21, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень) 00 коп. судового збору.

Повний текст рішення підписаний 16.10.2015р.

Рішення набирає законної сили 28.10.2015р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна

Суддя О.В. Говорун

Суддя Ю.В. Бокова