ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р.Справа № 922/4794/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровой Т.О.

розглянувши справу

за позовом ПП "Топаз-Транс", м. Вінниця
до ФОП ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів у сумі 6 240 грн
за участю представників сторін :

від позивача: Юрцев В.С., адвокат за договором №01-17/06/2015 від 17.06.15 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ПП "ТОПАЗ-ТРАНС" в м. Вінниця (надалі - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі - відповідач), в якому просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором перевезення 6240,00 гривень, а також судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем покладених на нього зобов'язань за договором №05/02 від 05.02.15 року у з'язку із неповною сплатою суми за здійснене позивачем перевезення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.08.2015 року за позовною заявою порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.09.15 року о 14:10 год.

14.09.2015 року за вх №36591 через канцелярію суду супровідним листом від позивача надійшли документи на виконання ухвали суду від 26.08.2015 року. Зазначені документи були оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

16.09.2015 року у судовому засіданні була оголошена перерва до 17.09.2015 року.

Ухвалою суду від 17.09.2015 року розгляд справи у зв'язку з неявкою представника відповідача було відкладено на 14.10.2015 року.

Ухвалою суду від 18.09.2015 року була виправлена помилка щодо дати розгляду справи в ухвалі від 17.09.2015 року, вірною датою наступного судового засідання зазначено 13.10.2015 року.

Також, 13.10.2015р. через канцелярію Господарського суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог за вх.№ 41504, відповідно до якої, у зв'язку з частковим погашенням відповідачем суми основного боргу позивач в порядку ст. 22 ГПК України зменшив розмір позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми основного боргу і заявляє до стягнення з відповідача 2 240 грн. основного боргу, 4000 гривень витрат на послуги адвоката, а також судові витрати у розмірі 1 827,00 грн. Суд встановивши, що відповідна заява узгоджується з приписами чинного законодавства, не порушує будь-чиїх прав та охоронюваних законом інтересів прийняв заяву до розгляду.

В судовому засіданні 13.10.2015р. позивач підтримав позовні вимоги в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 13.10.2015 року не з'явився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав. На адресу суду повернулось поштове повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду від 18.09.2015 року щодо виправлення описки та відкладення розгляду справи на 13.10.2015 року.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про належне повідомлення учасників процесу про час та місце судового засідання.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача за наявними в справі матеріалами, як передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані позивачем докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Між сторонами у справі 05.02.2015 року було укладено договір з перевізником №05/02 , відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_2 ( надалі -Експедитор, відповідач) доручило від імені третьої сторони Приватному підприємству "Топаз-Транс" (надалі -Перевізник, позивач) здійснити перевезення вантажу.

Пунктом 1 Договору №05/02 передбачено, що Експедитор діє від імені та за рахунок третьої сторони - Замовника, залучає перевізника для доставки вантажів автомобілями в міжнародних сполученнях, перевізник доставляє заявлені Експедитором вантажі, а Експедитор оплачує послуги перевізника із засобів Замовника на узгожених умовах.

Відповідно до п. 5.1. Договору надання транспортно-експедиторських послуг здійснюється у відповідності з умовами СMR (КДПГ - Конвенція про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів) та іншими нормами та правилами, як міжнародними, так і України, а також цим Договором. Правилами перевезень в Україні.

Згідно п. 5.2. Договору факсимільна копія, а також документи електронної пошти, угоди мають юридичну силу на рівні з оригіналом.

13.02.2015 року між Позивачем та Відповідачем було підписано та скріплено печаткою Заяву на перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні з маршрутом м. Рязань (Росія) - м. Київ, смт Вишневе (Україна).

Приватним підприємством "Топаз-Транс" були виконані взяті на себе зобов'язання та здійснено перевезення вантажу , що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR №0001629.

Суд зазначає, що міжнародна товарно-транспортна накладна є міжнародним документом, порядок складання та дія якого регламентується Міжнародною конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася згідно Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006.

Згідно статті 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної (ст. 4 Конвенції). Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником (ст. 9 Конвенції).

Таким чином, міжнародна товарно-транспортна накладна CMR № 0001629 є первинним доказом укладання між позивачем та відповідачем договору перевезення.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що Експедитор здійснює оплату транспортних послуг Перевізника із засобів, що знаходять від Замовника, за врахуванням своєї Експедиторської винагороди на протязі 14 банківських днів з дня отримання засобів від Замовника при умові отримання від перевізника віх необхідних для взаєморозрахунків документів: оригінала рахунку, копії транспортної накладної, оригінала акту виконаних робіт і оригіналів інших документів, закриваючих перевезення, або на протязі 7 днів після отримання від Перевізника всіх вищезазначених документів, при умові, що засоби від Замовника Експедитором вже отримані.

На вимогу виконання умов договору позивачем відповідачу був направлений рахунок №111 від 18.02.2015 року на суму 12 240 грн. разом із актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №111 від 18.02.2015 року та міжнародною товарно-транспортною накладною: CMR 0001629 були надіслані Перевізником на адресу Замовника, та були отримані останнім 02.03.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №194.

Станом на день розгляду справи відповідач належним чином свої зобов'язання за договором №05/02 від 05.02.2015 року перед позивачем не виконав. Так, відповідно до наданих позивачем випискам по банківському рахунку №236 від 26.06.2015 року на суму 4000 грн, №276 від 13.08.2015 року на суму 2000 грн, №290 від 07.09.2015 року на суму 2000 грн, №306 від 30.09.2015 року на суму 2000 грн відповідач не в повному обсязі погасив виниклу заборгованість.

Відповідно до вимог ст. 909 Цивільного Кодексу України та ст. 307 Господарського Кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановлено транспортними кодексами (статутами)).

В ст. 916 Цивільного Кодексу України закріплено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним у позивача та надані останнім послуги, вони мають бути оплачені у повному обсязі.

Враховуючи зазначене, вимогу позивача про стянення боргу в розмірі 2 240,00 грн. суд визнає обргунтованою та такю, що підлягає задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у розмірі 4000 гривень, суд вважає, що дані вимоги підлагають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження цих вимог, позивачем до позовної заяви був доданий Договір про надання юридичних послуг від 17.06.2015 року, укладеного між Приватним підприємством "Топаз-Транс" та ОСОБА_3, копія свідоцтва №744 на право заняття адвокатською діяльністю, а також платіжне доручення №1009 від 22.07.2015 року у розмірі 4 000,00 гривень.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач не в повному обязі виконав взяті на себе зобов'язання за договором №05/02 від 05.02.2015 року , позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (61015, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2, ПАО "ВТБ "Банк", МФО 321767) на користь приватного підприємства "ТОПАЗ-ТРАНС" (21100, м. Вінниця, вул. Примакова, 72-А, Код , р/р 3300 в АТ "Укрсиббанк" м. Харків, МФО 351005) суму заборгованості у розмірі 2 240 гривень 00 копійок (дві тисячі двісті сорок гривень 00 копійок), витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827 гривень 00 копійок (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 копійок) та витрати на послуги адвоката у розмірі 4 000 гривень 00 копійок. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.10.2015 р.

Суддя С.Ч. Жельне