КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. Справа№ 910/12616/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: Лисенко С.І. - за довіреністю.

Від відповідача: Шегера І.П. - представник за довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду м. Києва від 20.07.2015 року

у справі № 910/12616/15 (суддя Яковенко А.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної

акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 5 644, 48 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 5 644, 48 грн., з яких 3 968,22 грн. - основного боргу, 714,28 грн. - пені, 277,78 грн. - штрафу, 357,47 грн. - 3% річних, 326,73 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу №249-К/88/234-у від 13.10.2010р. щодо оплати за поставлену продукцію.

Відповідачем до Господарського суду м. Києва подано заяву про застосування строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.07.2015 року у справі № 910/12616/15 позов задоволено частково, а саме стягнуто з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 3 968,22 грн. - основного боргу, 357,47 грн. - 3% річних, 193,10 грн. - інфляційних втрат та судові витрати у розмірі 1 462,64 грн.

В іншій частині у позові відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивачем порушено строк позовної давності, оскільки наданий позивачем Акт звірки взаємних розрахунків не може бути підставою переривання перебігу позовної давності.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2010 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (Продавець) та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу №249-К/88/234-у, за умовами якого продавець зобов'язується продати, а Покупець прийняти та оплатити запасні часини та матеріали (Продукція), відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною цього Договору.

У п. 3.2. Договору сторони погодили, що загальна сума Договору становить 3 968,22 грн., враховуючи ПДВ 20 % ,- 661,37 грн.

Пунктами 3.4., 3.5. Договору передбачено, що Продавець після поставки Продукції та підписання сторонами відповідної видаткової накладної, виписує рахунок фактуру, у якому зазначається ціна та вартість поставленої Продукції згідно зі специфікацією до цього Договору. Покупець здійснює 100% оплату вартості Продукції протягом 5 днів після отримання рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця, зазначеного в розділі 10 Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору факт поставки Продукції підтверджується видатковою накладною, яка підписується повноважними представниками сторін у день отримання Продукції.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За приписами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу Продукцію, визначену специфікацією, на загальну суму 3 968,22 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 06/10-2015 від 13.10.2010 року; № 08/10-2011 від 13.10.2010 року; № 14/10-2009 від 13.10.2010 року; № 15/10-2005 від 13.10.2010 року; № 16/10-2025 від 13.10.2010 року; № 18/10-2008 від 13.10.2010 року; № 20/10-2026 від 13.10.2010 року, що не заперечується сторонами у справі.

Позивачем доказів надання відповідачу рахунку-фактури на оплату поставленої Продукції, як це передбачено п. 3.5. договору, не подано.

Однак, рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 37/405 від 29.09.2009 року.

Встановлено, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати за поставлену позивачем продукцію не виконав, у зв'язку з чим останій звернувся до суду.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, встановила наступне.

Як зазначено вище, відповідачем до Господарського суду м. Києва було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судовою колегією встановлено, що трирічний строк на подання позову закінчився 18.10.2013 року.

Тоді як, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 18.05.2015 року, про що свідчить відтиск штампу Господарського суду м. Києва з вхідним номером на позовній заяві.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, відповідно до п. 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 року перебігу позовної давності переривався, у зв'язку із підписанням сторонами 01.07.2012 року, 01.10.2013 року, 15.01.2013 року (тобто в межах трирічного строку позовної давності) Актів звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2013 року на загальну суму 1 091 584,19 грн, 30.09.2013 року на загальну суму 137 469,50 грн. та 31.12.2012 року на загальну суму 1 091 584,19 грн. відповідно, які включають борг за Договором в сумі 3 968,22 грн., враховуючи наступне.

Дійсно, п. 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 року передбачено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Однак, визначення акта звірки взаєморозрахунків станом на 30.09.2013 року обставиною переривання строку позовної давності є помилковим, оскільки відповідний акт не містить даних про визнання відповідачем боргу саме за

Договором купівлі-продажу №249-К/88/234-у від 13.10.2010р., або за видатковими накладними № 06/10-2015 від 13.10.2010 року; № 0 /10-2011 від 13.10.2010 року; № 14/10-2009 від 13.10.2010 року; № 15/10-2005 від 13.10.2010 року; №16/10-2025 від 13.10.2010 року; № 18/10-2008 від 13.10.2010 року; № 20/10-2026 від 13.10.2010 року, а лише містить відомості про загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 910/5049/15-г від 22.09.2015 року.

Крім того, правової позиції щодо обов'язковості зазначення у акті звірки взаєморозрахунків, як підстави для переривання перебігу позовної давності, Договору або видаткових накладних, за якими виник борг, дотримується Вищий господарський суд України у постановах № 910/5051/15-г від 06.08.2015 року, 910/4472/15-г від 12.08.2015 року.

Отже, враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності на подання позову про стягнення 3 968,22 грн. основного боргу.

У п. 5.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2014 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", встановлено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само у разі спливу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутого майна (статті 1212, 1213 ЦК України) спливає й позовна давність за вимогою про відшкодування доходів від такого майна (стаття 1214 названого Кодексу).

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності на подання позову про стягнення 714,28 грн. - пені, 277,78 грн. - штрафу, 357,47 грн. - 3% річних, 326,73 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.07.2015 року задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 20.07.2015 року у справі № 910/12616/15 скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ) на користь Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, буд. 2; ) 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ.

5. Матеріали справи № 910/12616/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська