ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р. Справа № 911/4383/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «С К С», м. Київ
до товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1», Київська обл., с. Бузова
про стягнення коштів,
за участю представників:

позивача:ОСОБА_1, довіреність №295 від 20.04.2015 року;
відповідача:не зявилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «С К С» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (відповідач) про стягнення 373 085,11 грн. основного боргу, 89 476,55 грн. пені, 4 559,67 грн. 3% річних та 19 286,11 грн. інфляційних втрат у звязку з неналежним виконанням останнім зобовязань з оплати поставленого товару за договором поставки від №1471 від 22.03.2010 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.09.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.10.2015 року.

08.10.2015 року через відділ діловодства господарського суду Київської області позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог у якій просив суд стягнути з відповідача 17 358,94 грн. основного боргу, 89 476,55 грн. пені, 4 559,67 грн. 3% річних та 19 286,11 грн. інфляційних втрат у звязку з неналежним виконанням останнім зобовязань з оплати поставленого товару за договором поставки від №1471 від 22.03.2010 року.

Представник відповідача у судове засідання 15.10.2015 року не зявився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що незявлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.03.2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «С К С» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Край» (покупець) було укладено договір поставки №1471 (договір), за умовами якого постачальник постачає і передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари згідно із замовленнями покупця (додаток № 1 «Бланк замовлення» до договору) та товаросупровідною документацією, які складають невідємну частину цього договору, на умовах цього договору. Покупець надає замовлення постачальнику на підставі специфікації, затвердженої сторонами та діючої на дату замовлення, в якій наведено список товарів, що поставляється за цим договором, та їх ціни, які є невідємною частиною цього договору (додаток №2 «Специфікація»).

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник повинен поставляти товари вчасно, до відповідної філії, магазину «Покупця», який вказаний у замовленні, у відповідній кількості та належної якості, а також у відповідності до усіх інших вимог згідно з замовленням, договором та законодавством. Дата та час подання замовлення,Ю адреси доставки, термін виконання поставки, встановлюється сторонами в графіку поставки (додаток №7), що є невідємною частиною цього договору. Уразі розходження даних замволення та графіку поставки, пріорітетом є дані, що зазначені в графіку поставки. Постачальник повинен зазначати в усіх документах, що стосуються поставки, таку інформацію, яка також буде зазначена у замовленні: 2.1.1. Номер замовлення покупця; 2.1.2. Номер магазина покупця; 2.1.3. Адресу місця доставки товару; 2.1.4. Дату замовлення; 2.1.5. Кодовий номер постачальника та покупця, найменування та кількість товарів, що поставляються; 2.1.6. Назву і номер постачальника; 2.1.7. Назва перевізника.

Право власності і ризик випадкової загибелі або пошкодження товарів переходить від постачальника до покупця з моменту, коли товари поставлено Покупцеві вивантаженим на приймальну платформу магазину, і сторони підписали накладну, що засвідчує те, що товари були отримані покупцем (п. 2.7. договору).

Постачальник поставляє, а покупець оплачує товари за цінами, зазначеними у специфікації (додаток № 2 до договору) затвердженій сторонами (п. 3.1. договору).

Цей договір укладений строком до 31 грудня 2011 року. Строк дії цього договору автоматично подовжується на додаткові однорічні терміни у випадку, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію (п. 8.1 договору).

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Відповідно ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «С К С» (постачальник), товариством з обмеженою відповідальністю «Край» та товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» було укладено додаткову угоду №1 від 25.08.2010 року про заміну сторони у зобовязанні, згідно якої сторони дійшли згоди про заміну сторони покупця з ТОВ «Край» на ТОВ «Край-2» у зобовязаннях по договору поставки з 25 серпня 2010 року.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «С К С» (постачальник), товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» та товариством з обмеженою відповідальністю «Край-1» було укладено додаткову угоду №11 від 20.10.2014 року про заміну сторони у зобовязанні, згідно якої сторони дійшли згоди про заміну сторони покупця з ТОВ «Край-2» на ТОВ «Край-1» у зобовязаннях по договору поставки №1471 від 22.03.2010 року.

На виконання умов договору позивачем у період з березня 2015 року по квітень 2015 року поставлено відповідачу товар на загальну суму 373 085,11 грн., що підтверджується видатковими накладними копії яких, наявні в матеріалах справи.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобовязання з поставки товару за договором, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобовязання з оплати отриманого товару та має перед позивачем після укладення договору від 29.09.2015 року про переведення боргу за договором поставки №1471 від 22.03.2010 року заборгованість у сумі 17 358,94 грн.

Доказів сплати відповідачем зазначеної суми боргу суду не надано.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України)

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Статтею 692. ЦК України встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 17 358,94 грн. є обґрунтованими, і тому підлягають задоволенню.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до п. 3.8. договору, за несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Враховуючи вищевикладені норми закону та умови договору, позивачем у звязку з простроченням виконання зобовязання з оплати отриманого товару нарахована пеня у розмірі 89 476,55 грн. відповідно до наданого розрахунку, який відповідає вимогам закону.

Таким чином, позов в частині стягнення пені в розмірі 89 476,55 грн., яка нарахована позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у звязку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобовязань з оплати поставленого товару за вказаним договором є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальна сума 3% річних за спірним договором складає 4 559,67 грн. та 19 286,11 грн. інфляційних втрат, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобовязання з оплати поставленого товару за договором, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 4 559,67 грн. 3% річних та 19 286,11 грн. інфляційних втрат, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1 960,22 грн. відповідно до положень статті 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача.

Згідно статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року , в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» станом на 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Згідно п. п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Таким чином, розмір судового збору за розгляд позовних заяв поданих у 2015 році в господарському суді майнового характеру становить не менше 1 218,00 грн. та не більше 182 700,00 грн.

Оскільки позивачем предявлено позовну вимоги про стягнення 130 681,27 грн. то судовий збір мав бути сплачений в розмірі 1 960,22 грн.

Проте, позивачем подане платіжне доручення №2263 від 19.06.2015 року на суму 8 513,22 грн., з якого вбачається, що судовий збір сплачено в розмірі 8 513,22 грн., тобто у більшому розмірі ніж передбачено законом.

Пункт 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин зайво сплачений судовий збір в сумі 6 553,00 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, шляхом винесення в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір» відповідної ухвали.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (08120, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Бузова, вул. Леніна, буд. 215А, кім. 3, код 22863249) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «С К С» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 14-Б, код 36088095) 17 358 (сімнадцять тисяч триста пятдесят вісім) грн. 94 коп. основного боргу, 19 286 (девятнадцять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 11 коп. інфляційних втрат, 89 476 (вісімдесят девять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 55 коп. пені, 4 559 (чотири тисячі пятсот пятдесят девять) грн. 67 коп. 3% річних, 1 960 (одну тисячу девятсот шістдесят) грн. 22 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено: 20.10.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак