КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа№ 910/9543/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 20.10.2015 року по справі № 910/9543/15 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Укрводсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року по справі № 910/9543/15 (суддя - Картавцева Ю.В.)

за позовом державного підприємства "Укрводсервіс"

до 1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

2 Регіональне відділення Фонду Державного майна України по м.

Києву

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Укрводсервіс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву, згідно якого просить суд визнати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 11.02.2015 року № 7055 недійсним з підстав ненадання згоди позивачем на укладення спірного договору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року у справі № 910/9543/15 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач, державне підприємство "Укрводсервіс", звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до розпорядження заступника голови Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу державного підприємства "Укрводсервіс" по справі № 910/9543/15 передано головуючому судді Яковлєву М.Л.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги державного підприємства "Укрводсервіс" по справі № 910/9543/15 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., ОСОБА_3

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 року по справі № 910/9543/15 відновлено державному підприємству "Укрводсервіс" строк на подання апеляційної скарги та прийнято її до провадження і призначено перегляд рішення на 20.10.2015 року.

13.10.2015 року від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, на підставі ст. 96 ГПК України, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року у справі № 910/9543/15 відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

15.10.2015 року від Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву, на підставі ст. 96 ГПК України, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року у справі № 910/9543/15 відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

У зв'язку з припиненням повноважень у судді ОСОБА_3, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/9543/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Куксов В.В. та Ільєнок Т.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу державного підприємства "Укрводсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року по справі №910/9543/15 зазначеною колегією.

Представник позивача був присутнім в судовому засіданні та надавав свої пояснення, якими підтримував доводи, що викладені в його апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу державного підприємства "Укрводсервіс" - без задоволення.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу державного підприємства "Укрводсервіс" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року по справі № 910/9543/15 - слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець, відповідач-2) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар, відповідач-1) укладено договір оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.2015 року (договір, а.с. 14-19).

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Ч. 6 ст. 283 ГК України визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом даних норм Цивільного та Господарського кодексів України договір оренди - реальний, двосторонній та оплатний договір. Договір оренди є двостороннім, оскільки кожна із сторін цього договору несе обов'язки на користь іншої сторони.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За умовами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором визнається домовленість двох чи більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Його зміст складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Виникнення прав за договором залежить від покладених ним на сторін обов'язків, які у сукупності і визначають правову природу договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення площею 136,00 кв.м., розміщене за адресою АДРЕСА_1, на цокольному поверсі будівлі, що перебуває на балансі державного підприємства "Укрводсервіс", вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2014 року і становить 1 102 635,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Згідно з п. 2.1. договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна.

За змістом п. 3.1. договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - грудень 2014 року 5 678,57 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - лютий 2015 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень, лютий місяці 2015 року.

Відповідно до п. 3.6. договору, орендна плата перераховується до Держаного бюджету України та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропозицій розподілу, встановлений Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 10.1. договору сторони погодили, що цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 11 лютого 2015 року до 11 січня 2018 року включно.

Згідно з п. 12 договору, акт приймання-передавання майна є його невід'ємною частиною.

Актом приймання-передавання орендованого майна за адресою АДРЕСА_1 від 11.02.2015 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву відповідно до умов договору передає, а фізична особа-підприємець ОСОБА_2 приймає в строкове платне користування майно - нежилі приміщення площею 136 кв.м., розміщене за адресою АДРЕСА_1, на цокольному поверсі будівлі, що перебуває на балансі державного підприємства "Укрводсервіс" (а.с. 21), акт підписаний сторонами, а саме: позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2, а також скріплений печатками позивача та відповідача-2.

Однак, державне підприємство "Укрводсервіс" вважає, що договір є недійсним з огляду на відсутність згоди на його укладення.

Оскільки, листом від 05.12.2014 року № 6282/5/11-14 Держводагентство, враховуючи позицію позивача щодо використання спірного майна у своїй господарській діяльності, надало відповідачеві-2 висновок про відмову в межах 15-денного строку, передбаченого ч. 3 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

У зв'язку з чим, державне підприємство "Укрводсервіс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву, згідно якого просить суд визнати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 11.02.2015 року № 7055 недійсним з підстав ненадання згоди позивачем на укладення спірного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частина 2 даної статті передбачає, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є зокрема об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Під час вирішення даної справи колегія суддів виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

За змістом ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11 за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

Як зазначено у п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11, у силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

При цьому не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо.

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що сторонами було погоджено усі істотні для даного договору умов, а тому він є укладеним.

У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей).

Основною підставою для визнання спірного договору недійсним, позивач зазначає, що його було укладено без врахування висновку про відмову Держводагентства.

За змістом ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. У разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець, за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду, у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

При цьому, якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим (ч. 3 ст. 9 Закону).

У відповідності до чинного законодавства України, а саме ч.1 ст.5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" - орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіонального відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук.

Крім того, ч. 1 ст.5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" кореспондується зі ст. 287 Господарського кодексу України, якою встановлено, що Фонд державного майна України, його регіональні відділення є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

20.10.2014 року на адресу РВ ФДМУ по м. Києву надійшов лист від ФОП ОСОБА_2 №б/н від 20.10.2014 року з метою укладання договору оренди державного нерухомого майна площею 136,0 кв.м., яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на балансі державного підприємства "Укрводсервіс" з листом-погодження ДП "Укрводсервіс".

Листом № 30-04/12019 від 24.10.2014 року регіональне відділення звернулось до Державного агентства водних ресурсів України - як органу, уповноваженого управляти нерухомим майном, з проханням надати свої висновки щодо можливості оренди держаного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

19.11.2014 року на адресу РВ ФДМУ по м. Києву надійшов лист від Державного агентства водних ресурсів України № 5924/5/11-14 від 17.11.2014 року - органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди, в якому регіональне відділення було повідомлено про те, що Державне агентство водних ресурсів України повернеться до питання про передачу нерухомого майна в оренду після надання регіональним відділенням повного пакету документів (а.с. 23).

21.11.2014 року регіональне відділення листом №30-04/13130 вдруге звернулось до Державного агентства водних ресурсів України - як органу, уповноваженого управляти нерухомим майном, з проханням надати свої висновки щодо можливості оренди державного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1. Даний факт, власне, не заперечується сторонами (а.с. 24).

Доказів направлення листа № 6282/5/11-14 від 05.12.2015 року Державного агентства водних ресурсів України щодо повідомлення РВ ФДМУ по м. Києву про неможливість передачі вказаного майна по АДРЕСА_1 в оренду позивачем не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим.

У зв'язку з чим, 11.02.2015 року Регіональне відділення провело процедуру укладання договору оренди та уклало з ФОП ОСОБА_2 договір оренди державного нерухомого майна №7055 (а.с. 27-29).

Крім того, як було зазначено вище, позивачем як балансоутримувачем майна - об'єкту оренди за договором було підписано та скріплено печаткою акт приймання-передавання орендованого майна за адресою АДРЕСА_1 від 11.02.2015 року, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підтвердження факту передання майна за спірним договором за згодою позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання спірного договору оренди недійсним.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року у справі № 910/9543/15 - залишається без змін.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства "Укрводсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року по справі № 910/9543/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2015 року у справі № 910/9543/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9543/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

В.В. Куксов