РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2015Справа №910/21339/15

За позовомДержавного підприємства «Кролевецьке лісомисливське господарство»
доПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»
прозобов'язання вчинити дії
Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача:Топоров А.О. (дов. №бн від 25.06.2015 р.);
від відповідача:Дяденко Н.В. (дов. №50 від 31.03.2015 р.);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Кролевецьке лісомисливське господарство» (надалі - ДП «Кролевецьке лісомисливське господарство») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (надалі - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку») про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов Договору банківського поточного рахунку №TF.57827.001 від 27.09.2012 р. відповідачем не здійснено перерахування грошових коштів згідно платіжного доручення №1351 від 10.12.2014 р. на суму 231 235,07 грн., у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про зобов'язання ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» виконати вказане платіжне доручення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.08.2015 р. порушено провадження у справі №910/21339/15 та призначено її до розгляду на 08.09.2015 р.

04.09.2015 р. представником відповідача через загальний відділ суду було подано відзив на позовну заяву згідно змісту якого проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні вказуючи на те, що відповідно до рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №132 від 27.11.214 р. прийнятого на підставі постанови правління Національного банку України № 743 від 27.11.2014 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до категорії неплатоспроможних» в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку» введено тимчасову адміністрацію від 28.11.2014 р.

08.09.2015 р. позивачем на виконання вимог ухвали від 19.08.2015 р. через загальний відділ суду було подано витребувані документи.

08.09.2015 р. представником відповідача через загальний відділ суду було подано витребувані документи.

В судовому засіданні 08.09.2015 р., судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву на 05.10.2015 р.

05.10.2015 р. представником позивача через загальний відділ суду було подано заперечення на відзив на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання 05.10.2015 р. з'явився, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 05.10.2015 р. з'явився, проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 05.10.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2012 р. між ДП «Кролевецьке лісомисливське господарство» (банк) та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (клієнт) було укладено Договір банківського поточного рахунку №TF.57827.001, за умовами якого банк зобов'язався відкрити клієнту поточний рахунок (в національній та/або іноземній валюті) для приймання та зарахування на рахунок клієнта грошових коштів, виконання його розпоряджень про перерахування і видачу сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком відповідально до договору та вимог до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2.4 Договору відповідач виконує доручення позивача у день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу, або наступного дня - у разі надходження документа після закінчення операційного часу.

Відповідно до п. 6.1 Договору він набуває чинності з моменту його підписання, діє до «__»_______201 р. та вважається продовженим на кожен наступний календарний рік - у разі відсутності заперечень сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії.

Також, 27.09.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір про банківське обслуговування з використанням програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк» №КБ 57827/1.

Згідно із п. 1.1 вказаного Договору банк бере на себе забезпечення виконання розрахункового обслуговування по поточному рахунку (рахункам) клієнта, відкритим згідно з договором банківського поточного рахунку №TF.57827.001, з використанням системи електронних платежів «Клієнт-Банк».

Пунктом 2.1.3 Договору №КБ 57827/1 визначено, банк зобов'язується, зокрема, приймати каналами зв'язку і проводити операції за розрахунковими документами, що відповідають вимогам діючого законодавства України, з 9.00 до 17.30 кожного робочого дня банку та проводити розрахунки за наданими платіжними дорученнями по мірі їх надходження. Документи відправлені у поза регламентний час переводяться у статус «відкладені» з автоматичною передачею на виконання при настанні «операційного часу». Операційним часом вважається проміжок від 09.00 до 16.00 за Київським часом.

Відповідно до п. 4.2.3 цього договору клієнт має право вимагати від банку своєчасного проведення електронних розрахункових документів, переданих до банку телекомунікаційними лініями зв'язку, якщо ці документи оформлені належним чином.

Згідно із п. 5.3 Договору №КБ 57827/1 банк приймає розрахункові документи за рахунками клієнта за допомогою телекомунікаційного зв'язку, перевіряє електронні підписи, контролює реквізити, інформує клієнта засобами електронної пошти про результати оброблення документів.

10.10.2014 р. ДП «Кролевецьке лісомисливське господарство» було сформовано для виконання ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" платіжне доручення №1351 від 10.12.2014 р. на суму 231 235,07 грн. із призначенням платежу "попередня оплата за організацію перевезення згідно договору 2218/115-2012 від 28.12.2012 р.".

Однак, переказ коштів за вказаним платіжним дорученням відповідачем проведений не був, в зв'язку з чим виник спір у даній справі.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідально до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

У відповідності до ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, а також відповідальність суб'єктів переказу та загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначається Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до ст. 24.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Пунктами 8.2, 8.3 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

Пунктом 1.17 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 р. №174 встановлено, що за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція / чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

У відповідності до п. 1.13 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, у разі здійснення касових операцій протягом операційного часу банк (філія, відділення) на касових документах проставляє поточну дату здійснення касової операції, а в післяопераційний час - поточну дату і час приймання документів або напис чи штамп «вечірня» або «післяопераційний час». Виконані протягом операційного часу касові операції відображаються в бухгалтерському обліку в цей самий операційний день, а в післяопераційний час - не пізніше наступного операційного дня.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Як встановлено судом, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №132 від 27.11.2014 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку» з 28.11.2014 р. розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 28.11.2014 р. до 27.02.2015 р.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №44 від 27.02.2014 р. продовжено здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку» до 27.03.2015 р.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №111 від 30.03.2015 р. продовжено з 28.03.2015 р. повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку».

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом;

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у вказаних правовідносинах.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Суд враховує, що п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Водночас, за змістом п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа» (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить визначення поняття «кредитор банку», однак за визначенням ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором банку, а відповідач боржником, а відтак - вони є предметом регулювання Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічні висновки викладені у постановах Вищого господарського суду України від 18.02.2015 р. у справі №901/9229/14 та від 15.01.2015 р. у справі №915/913/14 а також у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 р. у справі №910/9232/14.

Таким чином, оскільки платіжне доручення №1351 від 10.12.2014 р. подане ДП «Кролевецьке лісомисливське господарство» до виконання ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в період дії тимчасової адміністрації, виконання вказаного платіжного доручення обмежувалось нормами п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, вищенаведені обставини унеможливлюють виконання банківської операції щодо перерахування грошових коштів позивача у відповідності до умов Договору №TF.57827.001 від 27.09.2012 р. та вимог чинного законодавства України, що відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України є обмеженням прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку.

Аналогічні висновки містяться також у постанові Вищого господарського суду України від 30.03.2015 р. у справі №910/15388/14.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, з огляну на вищенаведене, приймаючи до уваги, що позивач звернувся до ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» зі спірним платіжним дорученням в період дії тимчасової адміністрації, з огляду на встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, що заявлені у даній справі.

В той ж час, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за Договором банківського поточного рахунку в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Кролевецьке лісомисливське господарство» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 09.10.2015 р.

Суддя В.О. Демидов