РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/19555/15

За позовомДочірнього підприємства "Поліграфічний комбінат "Зоря"
до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України
прозобов'язання прийняти та оплати товар, стягнення 152 001 743,12 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Бородкін Д.І. - представник за довіреністю № 552-06/15 від 03.08.15; Саленко В.Ю. - представник за довіреністю № 551-06/15 від 03.08.15;
від відповідачаЛесик М.А. - представник за довіреністю № 15-07/2015 від 15.07.15

В судовому засіданні 21.10.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Дочірнього підприємства "Поліграфічний комбінат "Зоря" до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України про зобов'язання прийняти та оплати товар, стягнення 152 001 743,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами було укладено договори на виготовлення бланків документів, а саме: Договір № 092/11 від 26.12.11, Договір № 127/12 від 11.09.12 та Договір № 128/12 від 11.09.12, на підставі яких, позивач зобов'язався виготовити та поставити бланки документів, а відповідач зобов'язався прийняти вказану продукцію та оплатити її вартість. За доводами позивача, відповідач всупереч умовам договору ухиляється від прийняття та оплати виготовленої позивачем продукції, у зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відповідача прийняти виготовлену продукцію та стягнути 36 936 000,00 грн. - основного боргу, 1 916 839,73 грн. - пені, 24127228,80 грн. - інфляційних втрат, 1 432 504,59 грн. - 3 % річних та 87 589 170,00 грн. - плати за зберігання продукції.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 31.07.2015 порушено провадження у справі № 910/195555/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 16.09.2015.

26.08.15 через канцелярію суду позивач подав пояснення та документи на виконання вимог ухвали суду від 31.07.15. Згідно з поясненнями позивача предметом позовних вимог є виключно невідвантажена продукція вартістю 36936000,00 грн., що виготовлена за заявками відповідача від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554, яку відповідач відмовляється приймати та оплачувати.

16.09.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника та неможливістю виконання вимог ухвали суду в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.09.2015 суд керуючись ст.77 ГПК України відклав розгляд справи на 30.09.2015.

29.09.15 через загальний відділ діловодства суду позивач подав заяву про забезпечення позову.

В судове засідання 30.09.15 представники сторін з'явились.

Представник позивача підтримав подану через канцелярію суду заяву про забезпечення позову відповідно до якої просив заборонити Державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України здійснювати будь-які дії щодо ліквідації Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, в тому числі вносити запис про припинення підприємства шляхом ліквідації, до прийняття судом рішення по справі та набрання ним законної сили. А також просив, заборонити органам державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а тому числі, але не виключно, Реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві та Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві вносити будь-які зміни в реєстраційну справу Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, а також будь-які записи в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

Представник відповідача проти поданої заяви про забезпечення позову заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача також подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що належним та допустимих доказів (первинні документи для обліку виготовленої продукції, передачі її на склад для зберігання) на підтвердження заяв позивача про виготовлення ним усієї замовленої продукції згідно заявок відповідача станом на 18.03.14 (дата отримання повідомлення про зміну технічних описів бланків). Крім того, відповідач зазначає, що ним було направлено позивачу листи від 24.02.14 вих. № 01-08/727, 01-08/728 та 01-08/729, якими відповідач повідомив позивача про відсутність грошових коштів для оплати продукції згідно наданих заявок та просив зупинити їх виконання до окремого повідомлення відповідача з метою зменшення збитків позивача. Таким чином, на думку відповідача, судом не повинна враховуватись та кількість продукції, яка була виготовлена позивачем з моменту отримання листів відповідача від 24.02.14. Крім того, відповідач зазначає про неспіврозмірність заявлених позивачем сум штрафних санкцій порівняно із сумою основного боргу, що стягується.

Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про витребування у позивача додаткових доказів по справі, зокрема, первинні документи щодо обліку надрукованих бланків за період з отримання заявок на виготовлення продукції по 11.02.2014р. (дата відправки листа про зупинення виконання заявок) та по 18.03.2014 р. (дату отримання листа відповідача про зміну технічних описів виготовлення бланків); довідку позивача, в якій відобразити технологічний цикл виробництва спеціальних бланків, кількість виготовлених бланків за один робочий день, повний технологічний цикл виготовлення 1 спеціального бланка, що виготовлялися згідно укладених спірних договорів; детальний розрахунок кількості виготовлених бланків станом на 18.03.2014 та на 11.02.2014. Вказане клопотання було судом задоволено.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.09.2015 суд відмовив Дочірньому підприємству "Поліграфічний комбінат "Зоря" в задоволенні заяви про забезпечення позову та оголосив перерву в судовому засіданні до 07.10.2015.

06.10.15 через загальний відділ діловодства суду позивач подав заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить з метою забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти, які належить Державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України в межах суми позовних вимог в розмірі 152 001 743,12 грн. та 73080,00 грн. судового збору та знаходяться на будь-яких рахунках будь-яких банків, виявлених державним виконавцем від час здійснення виконавчого провадження.

Позивачем було надано письмові пояснення по справі від 06.10.15 та додаткові документи, що були залучені судом до матеріалів справи. В поясненнях позивач зазначив, що отримавши відповідно до п.п.4.4 договорів заявки відповідача на поставку банків у наступних місяцях позивач організував їх виготовлення та постачання. За заявкою від 11.02.14 № 01-08/553 відповідач уточнив кількість та строки поставки продукції за лютий та березень місяці, за заявкою від 11.02.14 № 01-08/553 відповідач повідомив орієнтовні строки поставки у квітні місяці. За твердженням позивача, про виготовлення продукції свідчать відповідні розпорядження позивача, технологічні картки-наряди на виготовлення замовлення зі специфікацією номенклатури тощо. На підтвердження того, що продукція була виготовлена у лютому-березні 2014 року та зберігається позивачем останній надав Акти визначення залишків станом на 01.04.14 та 01.04.15 за формою № 1-П. Позивач зазначає, що неодноразово намагався узгодити дату та час постачання продукції за заявками від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554, однак відповідач відмовлявся виконати умови укладених договорів, про що свідчать листи позивача № 259-06/14 від 17.03.14, № 375-06/14 від 11.04.14, № 376-06/14 від 11.04.14, № 377-06/14 від 11.04.14, № 600-06/14 від 04.07.14, № 936-06/14 від 09.10.14, № 1036-06/14 від 14.11.14.

В судове засідання 07.10.15 представники сторін з'явились.

Представник позивач надав додаткові пояснення технологічного циклу виробництва продукції та звіт по незавершеному виробництву за період 21.02.14 - 23.02.14, та підтримав заяву про забезпечення позову від 06.10.15.

Представник відповідача проти вказаної заяви заперечував, подав клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку вирішення спору.

Ухвалою від 07.10.15, судом було задоволено клопотання відповідача, продовжено строк вирішення спору, в судовому засіданні оголошено перерву до 15.10.15.

12.10.15 через канцелярію суду від позивача надійшли доповнення до заяви про забезпечення позову, відповідно до яких позивач зазначив, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень у відповідача наявна значна заборгованість перед іншими суб'єктами господарювання.

13.10.15 через загальний відділ діловодства суду відповідач надав письмові пояснення по суті спору, в яких зазначив, що пунктом 4.1. Договору № 092/11 встановлено, що виконавець зобов'язаний виготовити та поставити, а замовник прийняти та оплати ти загальну кількість продукції, визначену у .1.1. Договору в строк до 31.12.2015 року. Пунктом 4.3. Договору передбачено, що Виконавець (Позивач) здійснює поставку лише готової продукції відповідними партіями протягом усього строку дії цього Договору. Аналогічні положення містяться в п.п. 1.1., 2.1.1., 2.1.2., 4.1., 4.3. Договору № 127/12 від 11.09.2012 р. та Договору № 128/12 від 11.09.2012 р. Позивачем не було надано доказів того, що станом на 24.02.2014 року він мав на складі повний об'єм готової продукції, яка була готова до поставки, оскільки жодних повідомлень про готовність продукції до відвантаження (листів та ін.) матеріали справи не містять. Зокрема, у листах від 26.02.2014 року № 203-06/14, № 202-06/14 від 26.02.2014 р. та № 201-06/14 у відповідь на листи відповідача про призупинення виконання заявок позивач повідомив, що ним вже здійснено замовлення та закупівлю усіх необхідних витратних матеріалів та розпочато процес виробництва. Бланки вже роздруковані та знаходяться на різних стадіях технологічного процесу. Таким чином, із змісту листа вбачається, що станом як на 24.02.2014 p., так і на 26.02.2014 року готової продукції у позивача не було. Таким чином, на думку відповідача, на момент надіслання листів відповідача від 24.02.2014 р. за № 01-08/727, 01-08/728, 01-08/729 право позивача на поставку (відвантаження та передачу у власність відповідачу), отримання плати за відвантажену готову продукцію та право зобов'язувати відповідача прийняти готову продукцію не виникало.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до Книги замовлень № 3 «Бланки цінних паперів і документів суворого обліку», реєстраційний № 96 надходження відповідних замовлень за № 509 та 533 відбулось лише 14.02.2014 року та 19.02.2014 року відповідно, що свідчить про те, що повний технологічний цикл, про який вказував позивач, не був закінчений, а тому продукція не була готова до поставки і право вимоги щодо зобов'язання відповідача прийняти та оплатити готову продукцію у позивача (станом на 24.02.2014 року) не виникало. В той же час, при формуванні ціни позову, позивач вказав усі бланки (як готові, так і ті, що перебувають, за твердженням позивача, у незавершеному виробництві) за ціною готових бланків, не зважаючи на прохання відповідача призупинити їх виготовлення. Позивач надає розрахунок кількості бланків, що були виготовлені згідно заявок підприємства та вказує, що дана сума складає 36 936 000,00 грн. Таким чином. Відповідач не погоджується з наданим позивачем розрахунок ціни позову.

В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує на те, що листами від 24.02.2014 р. за вих. № 01-08/727, 01-08/728, № 01-08/729 ним було висловлено вимогу призупинити виконання заявок, тобто зупинити виготовлення Продукції, оскільки повідомлень про її готовність до поставки відповідач не отримував. Відповідач зазначає, що відповідно до ч.4 ст.849 ЦКУ Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Направивши вказані листи від 24.02.2014 року, а також листи від 14.03.2014 р. за вих. № 01-08/1038, від 14.03.2014 р. Вих. № 01-08/1039, від 14.03.2014 р. Вих. № 01-08/1040, від 20.03.2014р. Вих. № 01-08/1164, від 26.06.2014 р. № 01-08/2595, від 26.06.2014 р. № 01- 08/2596, від 26.06.2014 р. № 01-08/2597, від 10.04.2014 р. Вих. № 01-05/1451 відповідач наголошував про втрату господарського інтересу до подальшого продовження відносин та просив розірвати договір. Однак, позивач не погодився на розірвання договорів та продовжував штучно створювати власні збитки, не зважаючи на втрату господарського інтересу відповідача.

В судове засідання 15.10.15 представники сторін з'явились, представник позивача підтримав подану через канцелярію суду заяву про забезпечення позову. Представник відповідача проти поданої заяви заперечує, вважає її не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Дослідивши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про повернення вказаної заяви без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п. 4. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.11 № 16 клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Згідно з п.2.5 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.13 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» (далі - Постанова № 7) обов'язок подання належних доказів сплати судового збору за подання заяви про вжиття запобіжних заходів чи про забезпечення позову до подання позовної заяви покладається на заявника. У разі неподання таких доказів зменшення розміру судового збору за подання позовної заяви не здійснюється, а ця заява повертається на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК.

Пунктами 2.13, 2.14 Постанови № 7 встановлено, що судовий збір, оскільки інше не передбачено Законом, сплачується окремо за подання кожної позовної заяви (заяви, скарги). Якщо господарським судом розглянуто і відхилено заяву про вжиття запобіжних заходів або про забезпечення позову, то за подання іншої заяви з тих же питань заявник зобов'язаний сплатити судовий збір на загальних підставах. Використання з цією метою первісного документа про сплату судового збору не допускається.

В той же час, дослідивши заяву про забезпечення позову від 06.10.15 суд зазначає, що позивачем в якості доказу сплату судового збору за її розгляд надано платіжне доручення № 4740 від 24.09.15 на суму 609,00 грн., яке так само подавалось позивачем разом із заявою про забезпечення позові від 29.09.15, яка була розглянута судом, про що зазначено в ухвалі від 30.09.15.

Згідно п. 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Враховуючи викладене, керуючись п. 4 ст. 63 ГПК України, суд ухвалив повернути заяву про забезпечення позову від 06.10.15 вих. № 762-06/15 від 06.10.15 без розгляду.

Представники сторін надали пояснення по суті спору, в судовому засіданні 15.10.15 судом було оголошено перерву до 21.10.15.

19.10.15 через канцелярію суду відповідач надав додаткові пояснення по суті спору, що були залучені судом до матеріалів справи. У вказаних поясненнях відповідач серед іншого зазначив, про неспівмірність сум штрафних санкцій порівняно із сумою основного боргу та просив суд зменшити розмір неустойки.

В судове засідання 21.10.15 представники сторін з'явились, надали пояснення по суті спору, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Між Державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (далі - замовник, відповідач) та Дочірнім підприємством "Поліграфічний комбінат "Зоря" (далі - виконавець, позивач) було укладено договори на виготовлення бланків документів (далі - продукція), а саме: № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12.

Відповідно до п.1.1 договору № 092/11 від 26.12.11, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 10.09.12, виконавець виготовляє і передає у власність замовника спеціальні бланки документів реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України у кількості 50 000000 примірників, а замовник зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.1 договору № 127/12 від 11.09.12 встановлено, що виконавець виготовляє і передає і у власність замовника «Спеціальні бланки свідоцтва про право власності» у кількості 2000000 комплектів, а замовник зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.1 договору № 128/12 від 11.09.12 встановлено, що виконавець виготовляє і передає і у власність замовника «Спеціальні бланки для видачі витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» у кількості 20000000 примірників, а замовник зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах, визначених цим договором.

Згідно з протоколом узгодження договірної ціни до договору № 092/11 від 26.12.11 вартість замовлення складає 270 000 000,00 грн.

Згідно з протоколом узгодження договірної ціни до договору № 127/12 від 11.09.12 вартість замовлення складає 37 800 000,00 грн.

Згідно з протоколом узгодження договірної ціни до договору № 128/12 від 11.09.12 вартість замовлення складає 188 400 000,00 грн.

Інші умови вказаних договорів є аналогічними.

Відповідно до п.4.1 договорів виконавець зобов'язується виготовити та поставити, а замовник прийняти та оплатити загальну кількість продукції, визначену у п.1.1 даного договору в строк до 31.12.15.

Пунктами 5.4, 5.5 договорів встановлено, що оплата за кожну партію продукції, що виготовляється та передається виконавцем, здійснюється замовником на умовах попередньої оплати, за домовленістю сторін, оплата може здійснюватись на умовах відстрочення платежу на термін 14 робочих днів з дати поставки відповідної партії продукції.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2015р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за правочином (п.10.1 договорів).

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 договорів поставка продукції здійснюється відповідно до умов DDP (застосовуються Міжнародні правила по тлумаченню термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року) за адресою, вказаною у письмових заявках замовника, в межах м. Києва та м. Вишневе Київської області; поставка готової продукції здійснюється виконавцем партіями протягом усього строку дії договору.

Поставка партії продукції здійснюється на підставі заявок замовника. Заявки мають містити: найменування та кількість продукції у партії, строк та місце поставки партії продукції. Поставка партії продукції здійснюється в межах строку вказаного у відповідній заявці замовника (п. 4.4, 4.5 договорів).

Пунктом 4.7 договорів передбачено, що у разі прийняття уповноваженим органом нормативного акту, який впливає на виконання цього договору, втому числі - яким змінюється (викладається в новій редакції) технічний опис продукції, сторонами вживаються наступні заходи:

4.7.1 Замовник письмово повідомляє виконавця про прийняття нормативного акту та надає виконавцю його копію протягом п'яти робочих днів з дня набрання чинності нормативним актом.

4.7.2 З дня отримання повідомлення, зазначеного у п.4.7.1 цього договору, виконавець не здійснює виготовлення нових партій продукції та письмово повідомляє замовника про кількість готової продукції та продукції, що знаходиться у незавершеному виробництві.

4.7.3 Сторони зобов'язуються протягом 10 робочих днів з дня набрання чинності нормативним актом провести переговори щодо узгодження необхідних змін до цього договору та укласти відповідну додаткову угоду до договору.

4.7.4 У разі, якщо додатковою угодою не встановлено інше, замовник зобов'язується прийняти і оплатити продукцію, зазначену у п.4.7.2 договору.

Пунктом 4.9 договорів передбачено, що у випадку несвоєчасного отримання готової продукції згідно даного договору виконавець має право вимагати від замовника здійснення оплати за зберігання продукції у розмірі 0,5 % від вартості продукції, що не отримана, за кожен день зберігання.

Відповідно до заявки від 11.02.14 № 01-08/553 відповідач на виконання умов договорів здійснив замовлення наступних партій продукції на лютий-березень 2014 року:

18.02.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 400 000 прим. (14.02.14 поставлені та прийняті відповідачем);

20.02.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим. (18.02.14 поставлені та прийняті відповідачем);

20.02.14 - Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл. (14.02.14 поставлені та прийняті відповідачем);

26.02.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим. (25.02.14 поставлені та прийняті відповідачем);

14.03.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим. (25.02.14 поставлені та прийняті Відповідачем);

14.03.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 300 000 прим.;

18.03.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 200 000 прим.;

18.03.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим.;

25.03.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 400 000 прим.;

27.03.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 400 000 прим.;

28.03.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим.;

28.03.14 - Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл.

Відповідно до заявки від 11 лютого 2014 року № 01-08/554 відповідач, згідно з умовами Договорів, у квітні 2014 року просив поставити наступну Продукцію:

02.04.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 400 000 прим.;

08.04.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 400 000 прим.;

10.04.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 400 000 прим.;

15.04.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 200 000 прим.;

15.04.14 - Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл.;

18.04.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 400 000 прим.;

23.04.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 400 000 прим.;

29.04.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим.;

29.04.14 - Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл.

30.04.14 - Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл.

За твердженням позивача відповідач всупереч умовам договору ухиляється від прийняття та оплати виготовленої позивачем продукції за заявками від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554:

Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 2300000 прим. вартістю за 1 примірник 5,40 грн., всього на суму 12420000 грн.;

Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 1800000 прим. вартістю 9,42 грн. за 1 примірник, всього на суму 16956000 грн.;

Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 400 000 комплектів вартістю за 1 комплект 18,90 грн., всього на суму 7560000 грн.

У зв'язку з викладеним, позивач просить суд зобов'язати відповідача прийняти виготовлену продукцію та стягнути 36 936 000,00 грн. - основного боргу, 1 916 839,73 грн. - пені, 24127228,80 грн. - інфляційних втрат, 1 432 504,59 грн. - 3 % річних та 87 589 170,00 грн. - плати за зберігання продукції.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договори № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12 як належні підстави, у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару. Аналогічну правову позицію щодо правової природи правочину, що регулює відносини з виготовлення та поставки товару, наведено у постановах від 28.02.2012р. та від 15.07.2015р. Вищого господарського суду України по справах № 5023/4847/11 і № 910/27572/14.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Дослідивши зміст укладених між сторонами договорів № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12, суд дійшов висновку, що за своєю юридичної природою вони є змішаними договорами, що містять ознаки як договорів поставки та і договорів підряду.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.02.14 відповідач направив на адресу позивача листи № 01-08/729, № 01-08/727, 01-08/728, відповідно до яких повідомив останнього про необхідність призупинення виконання заявок від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554 у зв'язку з відсутністю фінансування до окремого повідомлення.

Листами від 14.03.14 вих. № 01-08/1038, № 01-08/1039, № 01-08/1040 відповідач звернувся до позивача з пропозицією про розірвання договорів № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12.

В свою чергу, позивач листом від 18.03.14 № 264-06/14 повідомив про неможливість припинення договірних відносин, а також проте, що продукція згідно заявок від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554 на суму 36936000,00 грн. виготовлена в повному обсязі та підлягає прийманню та оплаті відповідачем згідно умов договорів.

20.03.14 відповідач направив позивачу лист вих. № 01-08/1164, в якому повторно повідомив про недоцільність продовження між сторонами господарських відносин.

В свою чергу, позивач листом від 20.03.13 вих. № 280-06/14 повідомив відповідача про необхідність дотримуватись укладених між сторонами договорів, а також про те, що станом на 24.02.14 на виконання заявок відповідача від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554 позивачем вже було здійснено закупівлю усіх необхідних витратних матеріалів, а бланки вже були роздруковані та знаходились на різних стадіях технологічного процесу.

Суд зазначає, що в частині виготовлення продукції до правовідносини між сторонами слід застосовувати положення про договір підряду.

Аналогічна позиція висловлена в Постанові Вищого господарського суду України від 16.06.2015 № 910/2582/14.

Згідно з п. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення прав та обов'язків сторін договірних зобов'язань.

Для договору підряду частиною 4 ст.849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Наведеною нормою врегульований випадок, коли одностороння відмова замовника від договору підряду не ставиться в залежність від наявності порушення договірних відносин з боку підрядника.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов'язань його сторін.

Судом встановлено, що відповідач звертався до позивача з листами від 14.03.14 вих. № 01-08/1038, № 01-08/1039, № 01-08/1040, в яких повідомив про недоцільність продовження відносин між сторонами. Вказані листи позивачем отримано 18.03.2014р., про що свідчить лист позивача від 18.03.14 № 264-06/14.

Згідно з п.3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З огляду на те, що одностороння відмова від договору підряду, з огляду на положення ч.4 ст. 849 Цивільного кодексу України, не потребує узгодження з відповідачем, а також, враховуючи, що листи відповідача від 14.03.14 вих. № 01-08/1038, № 01-08/1039, № 01-08/1040 про відмову від договорів були отриманий позивачем 18.03.2014р., суд приходить до висновку, що відповідно договори № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12 є розірваними з 18.03.2014р.

Відповідно до п. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що листами від 24.02.14 відповідач наголошував позивачу про втрату господарського інтересу до подальшого продовження відносин та зупинення виготовлення продукції згідно заявок від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554.

При цьому, суд критично ставиться до тверджень позивача про 100% готовність продукції на загальну суму 36 936 000 грн. згідно заявок від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554 станом на момент отримання листів відповідача про необхідність зупинення виробництва продукції, тобто станом на 24.02.14, оскільки згідно заявки № 01-08/553 поставка продукції передбачалась в період з 18.02.14 по 28.03.14, а згідно заявки № 01-08/554 протягом квітня 2014 року. Крім того, продукція за заявкою № 01-08/553 була частково прийнята відповідачем в наступних обсягах:

Дата поставки згідно заявки - 18.02.14, спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 400 000 прим., фактично поставлені та прийняті відповідачем - 14.02.14;

Дата поставки згідно заявки - 20.02.14, спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим., фактично поставлені та прийняті відповідачем - 18.02.14;

Дата поставки згідно заявки - 20.02.14, спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл. фактично поставлені та прийняті відповідачем - 14.02.14;

Дата поставки згідно заявки - 26.02.14, спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим., фактично поставлені та прийняті відповідачем - 25.02.14;

Дата поставки згідно заявки - 14.03.14, спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим. фактично поставлені та прийняті відповідачем -25.02.14.

В той же час, як вбачається з пояснень позивача від 07.10.15 № 766-06/15 станом на 24.02.14 у незавершеному виробництві (на кінцевих стадіях технологічного процесу) залишались 400 000 примірників спеціальних бланків документів реєстрів, 1300000 примірників спеціальних бланків для видачі витягів, 100000 примірників спеціальних бланків свідоцтв про право власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача прийняти спеціальні бланки документів в частині примірників бланків, що знаходились в стадії незавершеного виробництва, задоволенню не підлягають.

Частиною 4 статті 849 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі розірвання договору підряду, замовник має виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати йому збитки, завдані розірванням договору.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутись до суду з вимогою про відшкодування йому збитків в частині витрат на виробництво бланків документів, які станом на 24.02.12 були в процесі незавершеного виробництва, у зв'язку з відмовою замовника (відповідача) від договорів № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12.

Судом самостійно здійснено розрахунок вартості спеціальних бланків, що станом на 24.02.14 вже були повністю виготовлені позивачем та готові для поставки відповідачу відповідно до умов договорів № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12:

1 900 000 прим. спеціальних бланків документів реєстрів вартістю за 1 примірник 5,40 грн. з ПДВ, всього на суму 10 260 000,00 грн.

500 000 прим. спеціальних бланків для видачі витягів вартістю за 1 комплект 9,42 грн. з ПДВ, всього на суму 4 710 000,00 грн.

300 000 прим. спеціальних бланків свідоцтв про право власності вартістю за й примірник 18,90 грн. з ПДВ, всього на суму 5 670 000,00 грн.

Таким чином, за перерахунком суду з відповідача підлягає стягненню основна заборгованість за виготовлену позивачем, але не прийняту відповідачем продукцію, згідно договорів № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12 в сумі 20 640 000,00 грн.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до ч.4 ст. 690 ЦК України, якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився від його прийняття, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитись від договору купівлі-продажу.

Згідно з ч.2 ст. 20 ГК України кожен суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом присудження до виконання обв'язку в натурі.

Отже, у даному випадку існує обов'язок покупця прийняти продукцію, а саме: 1 900 000 прим. спеціальних бланків документів реєстрів вартістю за 1 примірник 5,40 грн. з ПДВ, всього на суму 10 260 000,00 грн.; 500 000 прим. спеціальних бланків для видачі витягів вартістю за 1 комплект 9,42 грн. з ПДВ, всього на суму 4 710 000,00 грн.; 300 000 прим. спеціальних бланків свідоцтв про право власності вартістю за й примірник 18,90 грн. з ПДВ, всього на суму 5 670 000,00 грн. та оплатити продукцію негайно після її прийняття.

За таких обставин, позовні вимоги Дочірнього підприємства "Поліграфічний комбінат "Зоря" до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України про стягнення основного боргу у розмірі 20 640 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення плати за зберігання продукції відповідно до п. 4.9 договорів підлягають частковому задоволенню пропорційно розміру основної суми боргу (вартості продукції), що задоволена судом. За перерахунком суду плата за зберігання позивачем готової продукції складає 49811490 грн.:

Дата поставки відповідно до заявокВартість продукції:Кількість днів зберіганняПлата за зберігання:
14.03.141 620 000,грн.*500*0,005=4 050 000 грн.
18.03.142 964 000 грн.*496*0,005=7 350 720 грн.
25.03.142 160 000 грн.*489*0,005=5 281 200 грн.
27.03.142 160 000 грн.*487*0,005=5 259 600 грн.
28.03.143 774 000 грн.*486*0,005=9 170 820 грн.
02.04.142 160 000 грн.*481*0,005=5 194 800 грн.
08.04.14942000 грн.475942000*475*0,005=2 237 250 грн.
10.04.141080 000 грн.*473*0,005=2 554 200 грн.
15.04.141890 000 грн.*468*0,005=4 422 600 грн.
29.04.141 890 000 грн.*454*0,005=4 290 300 грн.
Загалом:49 811 490 грн.
За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 916 839,73 грн., інфляційні втрати у розмірі 24127228,80 грн. та 3% річних у розмірі 1432504,59 грн.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 7.1 договорів передбачено, що замовник, у разі несвоєчасного виконання обов'язків в порядку і на умовах, передбачених цим договором, сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно оплаченої продукції за кожен день прострочення оплати.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати продукції, виготовленої за заявками від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554, позивачем було нараховано пеню в загальній сумі 1 916 839,73 грн. за період з 14.03.2014 по 30.04.2014.

За перерахунком суду розмір пені складає суму більшу, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, враховуючи, що відповідно до п.2 ч.1 ст.83 ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, з відповідача підлягає стягненню 1 916 839,73 грн. пені.

Стосовно клопотань відповідача про зменшення штрафних санкцій у зв'язку з їх неспіврозмірністю порівняно із сумою основного боргу, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В той же час відповідно до норм статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Застосовуючи норми статті 233 Господарського кодексу України суд враховує, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

У відповідності до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір стягуваної пені не є надмірно великим порівняно з основною сумою заборгованості, а обставини на які посилається відповідач не є винятковими, тому в клопотанні відповідача слід відмовити. Крім того, суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що плата за зберігання виготовленої позивачем, але не прийнятої відповідачем продукції, за своєю правовою природою є пенею (неустойкою), та, відповідно, неспівмірною з розміром основного боргу.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, за порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за договорами № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12 в частині внесення плати за виготовлену позивачем продукцію було нараховано 3% річних на суму 1432504,59 та інфляційні втрати в сумі 24127228,80 грн.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат та 3 % річних з урахуванням розміру основної заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
14.03.2014 - 26.07.20.7261 175 486.482 795 486.48
18.03.2014 - 26.07.20.6882 040 603.615 004 603.61
25.03.2014 - 26.07.20.6881 487 079.553 647 079.55
27.03.2014 - 26.07.20.6881 487 079.553 647 079.55
28.03.2014 - 26.07.20.6882 598 258.446 372 258.44
02.04.2014 - 26.07.20.6881 487 079.553 647 079.55
08.04.2014 - 26.07.2.6886 485 31.921 590 531.92
10.04.2014 - 26.07.20.6887 43 539.781 823 539.78
15.04.2014 - 26.07.20.6881 301 194.613 191 194.61
29.04.2014 - 26.07.20.6351 199 249.383 089 249.38
Загальна сума інфляційного збільшення боргу складає 14 168 102,87 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
162000014.03.2014 - 26.07.20155003 %66 575.34
296400018.03.2014 - 26.07.20154963 %120 833.75
216000025.03.2014 - 26.07.20154893 %86 814.25
377400028.03.2014 - 26.07.20154863 %150 753.21
216000002.04.2014 - 26.07.20154813 %85 393.97
94200008.04.2014 - 26.07.20154753 %36 776.71
108000010.04.2014 - 26.07.20154733 %41 986.85
189000015.04.2014 - 26.07.20154683 %72 700.27
189000029.04.2014 - 26.07.20154543 %70 525.48
Загальна сума 3 % річних за перерахунком суду складає 732 359,83 грн.

Враховуючи вищевикладене, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача, становить 87 268 792,43 грн. та складається з: 20 640 000,00 грн. основного боргу, 49811490 грн. плата за зберігання позивачем готової продукції, 1 916 839,73 грн. пені, 14 168 102,87 грн. інфляційних втрат, 732 359,83 грн. - 3 % річних.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м.Київ, вул. Артема, буд.73, ідентифікаційний код 25287988) прийняти спеціальні бланки документів реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України у кількості 1 900 000 примірників, спеціальні бланки для видачі витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у кількості 500 000 примірників, спеціальні бланки свідоцтва про право власності у кількості 300 000 комплектів загальною вартістю 20 640 000,00 грн. з ПДВ, що виготовлені Дочірнім підприємством "Поліграфічний комбінат "Зоря" відповідно до заявок від 11.02.2014 р. № 01-08/553 та № 01-08/554.

3. Стягнути з Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м.Київ, вул. Артема, буд.73, ідентифікаційний код 25287988) на користь Дочірнього підприємства "Поліграфічний комбінат "Зоря" (04074, м. Київ, вул. Лугова, буд. 1-А, ідентифікаційний код 32068913) основний борг в сумі 20 640 000 (двадцять мільйонів шістсот сорок тисяч) грн. 00 коп., 49811490 (сорок дев'ять мільйонів вісімсот одинадцять тисяч чотириста дев'яносто) грн. 00 коп. плати за зберігання позивачем готової продукції, пеню в розмірі 1 916 839 (один мільйон дев'ятсот шістнадцять тисяч вісімсот тридцять дев'ять) грн. 73 коп., 3% річних в сумі 732 359 (сімсот тридцять дві тисячі триста п'ятдесят дев'ять) грн. 83 коп., інфляційні втрати в розмірі 14 168 102 (чотирнадцять мільйонів сто шістдесят вісім тисячі сто дві) грн. 87 коп. та судовий збір 43175 (сорок три тисячі сто сімдесят п'ять) грн. 44 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.10.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.