ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року Справа № 5023/10554/11

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Демидової А.М., Акулової Н.В.(доповідач), Шевчук С.Р.
розглянувши касаційну скаргу ПСП "Вікторія-Плюс" с.Нечволодівка
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 року
у справі№5023/10554/11 господарського суду Харківської області
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компанія" с.Грушівка
до відповідачаПСП "Вікторія-Плюс" с.Нечволодівка
простягнення 274 375,67 грн.

За участю представників:

від позивача: Мухітдінов Р.Д. (дов. б/н від 04.06.2015 року);

від відповідача: Михайленко О.О. (дов. б/н від 19.05.2015 року);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.02.2012 року по справі №5023/10554/11 (суддя: Доленчук Д.О.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач є таким, що прострочив, оскільки він не вчинив всіх дій, що були встановлені умовами договору, тому не вбачається порушень прав і охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача і позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 року у справі №5023/10554/11 (судді: Северін В.І., Терещенко О.І., Ільїн О.В.) апеляційну скаргу задоволено; рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2012 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов задоволено у повному обсязі; стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Вікторія - Плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОСТОЧНАЯ ФРУКТОВАЯ КОМПАНИЯ" суму боргу у розмірі 50 000 грн., суму штрафу у розмірі 15000 грн., суму різниці в ціні в розмірі 190000 грн., суму інфляційних в розмірі 15605,17 грн., річні в розмірі 3770,50 грн.

Прийнята постанова суду апеляційної інстанції мотивована наявністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не передав у власність позивача товар відповідно до договору №30/05/2008 від 30.05.2008 року, як це передбачено ст.712 Цивільного кодексу України, то відповідач вважається таким, що прострочив, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги, відносно стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 50 000, 00 грн, індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми підлягають задоволенню; судом апеляційної інстанції на підставі п.5.3. договору стягнув з відповідача суму різниці в ціні у розмірі 190 000 грн та на підставі п.5.1. штраф у розмірі 15 000 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, ПСП "Вікторія-Плюс" звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить суд скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 року у справі №5023/10554/11 і залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 09.02.2012 року.

В касаційній скарзі скаржник посилається на порушення та невірне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компанія" просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги повністю, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 року у справі №5023/10554/11 залишити без змін.

Представник відповідача, у судовому засіданні, підтримав вимоги та доводи касаційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача, у судовому засіданні, заперечував проти задоволення касаційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши представників сторін, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.05.2008р. між сторонами було укладено договір № 30/05/2008, відповідно до умов якого продавець (відповідач) зобов'язався поставити, а покупець (позивач) прийняти та оплатити за умовами даного договору продукцію - насіння соняшника врожаю 2008 року в кількості відповідно до відвантажних документів.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що ціна насіння соняшника буде становити 80% від ціни, що склалася на Харківській товарній біржі на момент поставки продукції, про що покупець (позивач) надає відповідачу відповідну довідку, яка підтверджує ціну. При цьому із вартості продукції вираховується вартість її перевезення.

Пункт 2.3 договору встановлює, що загальна сума договору на момент підписання складає 50000,00 грн. та може бути змінена за угодою сторін з обов'язковим оформленням додаткової угоди.

Відповідно до п. 3.2 договору, покупець оплачує товар, що поставляється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця у формі 100% попередньої оплати.

Згідно з п.3.1 зазначеного договору, товар поставляється позивачу на умовах самовивозу в строк до 15.10.2008 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перерахував відповідачу 50000,00 грн., в якості попередньої оплати за майбутню поставку продукції, що підтверджується відповідною банківською випискою та не заперечується відповідачем.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем було здійснено намір самовивозу, що підтверджується нижченаведеним.

10.10.2008р. між ФОП Динисенком Г.М. та позивачем був укладений договір про надання транспортних послуг.

12.10.2008р. генеральному директору позивача Стокозу Миколі Івановичу була видана довіреність серія НБЄ №138349 на отримання від відповідача соняшника в кількості 102 тон. Дана довіреність була зареєстрована в журналі реєстрації довіреностей.

13.10.2008р. на виконання умов договору про надання транспортних послуг від 10.10.2008р. позивач разом з ФОП Денисенко Г.М. приїхали на транспортному засобі до відповідача для завантаження соняшника.

Однак, завантаження соняшника не відбулося у зв'язку з відмовою відповідача, про, що ФОП Денисенком Г.М. був складений акт від 13.10.2008р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен був у строк до 15.10.2008 року здійснити самовивіз насіння соняшнику, оскільки позивач є таким, що прострочив, оскільки він не вчинив всіх дій, що були встановлені умовами договору, тому не вбачається порушень прав і охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача і позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обязі суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем було здійснено намір самовивозу, однак, завантаження соняшника не відбулося у зв'язку з відмовою відповідача; оскільки відповідач не передав у власність позивача товар відповідно до договору №30/05/2008 від 30.05.2008 року, як це передбачено ст.712 Цивільного кодексу України, то відповідач вважається таким, що прострочив, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги, відносно стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 50 000, 00 грн, індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми підлягають задоволенню; судом апеляційної інстанції на підставі п.5.3. договору стягнув з відповідача суму різниці в ціні у розмірі 190 000 грн та на підставі п.5.1. штраф у розмірі 15 000 грн.

Проте, колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, з огляду на наступне.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватись достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів статей 6, 627, 628 та 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.5.3. Договору у випадку не поставки Продавцем (Відповідачем) товару в повному об'ємі в строк передбачений п.3.1. договору і зростом цін на даний вид с/г продукції Продавець (Відповідач) за кожну недопоставлену тону товару виплачує Покупцю (Позивач) різницю між ціною обговореною в п.2.1. даного договору і ціною, що діє на ринку на момент придбання недостатньої кількості товару Покупцем (Позивач). Підтвердженням такої ціни є біржова довідка, що надається Покупцем (Позивач) як обґрунтування ринкової ціни.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що ціна насіння соняшника буде становити 80% від ціни, що склалася на Харківській товарній біржі на момент поставки продукції, про що покупець (позивач) надає відповідачу відповідну довідку, яка підтверджує ціну. При цьому із вартості продукції вираховується вартість її перевезення.

Судом апеляційної інстанції не встановлено, коли саме покупцем (на який момент) було здійснено придбання недостатньої кількості товару та не встановлено, яка ціна діяла на ринку на момент придбання недостатньої кількості товару.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова апеляційного господарського суду у порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України прийнята без всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що є підставою для скасування прийнятої постанови та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу Українипереглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно, об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, надати об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду; правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини, вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ПСП "Вікторія-Плюс" с.Нечволодівка задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 року у справі №5023/10554/11 скасувати.

3. Справу №5023/10554/11 направити на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду в іншому складі суду.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді: Н.В. Акулова

С.Р. Шевчук