КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. Справа№ 910/8237/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Воробйова В.В. - представник;

від відповідача: Руденко В.О. - представник;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 03.06.2015р.

у справі № 910/8237/15-г (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп"

до Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 49 957, 82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 59 957, 82 грн.

До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача: 44 439,81 грн. - основної заборгованості, 2 435,67 грн. - пені, 2 919,36 грн. - інфляційної складової суми боргу та 162,98 грн. - 3 % річних, а всього - 49 957,82 грн. у зв»язку частковою оплатою відповідачем суми основного боргу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.06.2015р. провадження у справі №910/8237/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю до Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 49 957,82 грн. в частині стягнення зі до Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю основної заборгованості в сумі 5 000, 00 грн. припинено, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-груп" до Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 44 957,82 грн. задоволено частково. Стягнуто з Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-груп" основну заборгованість у сумі 27 406 грн. 15 коп., пеню у сумі 1 432 грн. 97 коп. інфляційну складову боргу у сумі 1 717 грн. 53 коп.та 3 % річних у сумі 95 грн. 89 коп. У решті позову - відмовлено.

Стягнуто з Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-груп" судовий збір у сумі 1 245 грн. 66 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати в частині стягнення з відповідача основної заборгованості у сумі 27 406,15 грн., пені 1 432,97 грн., інфляційних 1 717,53 та 3% річних 95,89 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись неповне з»ясування місцевим господарським судом обставин справи, що призвело до висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до прийняття неправильного рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевий суд під час прийняття рішення допустив арифметичну помилку, а саме підраховуючи заборгованість зазначив, що загальна сума поставки 89 435,49 грн., часткова оплата товару 32 406,15 грн., повернуто відповідачем товару 13 981,82 грн., що складає 32 406,15 грн., замість 43 047,52 гривень 52 копійки. Крім того, враховуючи, що відповідач 17.04.2015. оплатив 5000, 00 грн. основної заборгованості суд прийшов до висновку до правильного висновку про припинення провадження в цій частині, однак здійснив розрахунок заборгованості шляхом віднімання 5000, 00 грн. виходячи із суми заборгованості 32 406, 15 грн., замість 43 047,52 грн., що в подальшому призвело до чергової арифметичної помилки щодо суми основної заборгованості та неправильного нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано зменшено розмір пені з огляду на те, що відсутні виняткові обставини, за наявності яких суд може зменшити розмір штрафних санкцій.

Також апелянт зазначає, що інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями, оскільки вони носять компенсаційний характер і можливість зменшення компенсаційних виплат законом не передбачена.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія встановила наступне.

26.11.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаетон-груп" (постачальник) та Спільним українсько-німецьким підприємством "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (покупець) укладено договір поставки № 26/11/13/5.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник приймає на себе зобов'язання поставляти і передавати у власність покупцеві, а покупець зобов'язується приймати і оплачувати товар за ціною та в асортименті, погоджених сторонами в специфікаціях.

Відповідно до пункту 2.5 договору ціна, асортимент та інші характеристики товарів, що постачаються, визначаються також у видатковій накладній, яка має відповідати замовленню.

Відповідно до п. 2.14 договору право власності на поставлений товар переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару і підписання сторонами товаросупровідних документів. Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем товаросупровідної видаткової накладної.

Товари поставляються за цінами, вказаними у специфікаціях, які підписуються повноважними представниками сторін і є невід'ємними частинами договору. Покупець оплачує поставлений товар на умовах здійснення періодичних платежів, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 7 календарних днів з дня реалізації поставленого товару споживачам. За письмовою вимогою постачальника, покупець складає один раз у квартал звіт квартальних залишків та надсилає його постачальнику електронною поштою, факсом або іншим способом, що дозволяє зафіксувати момент його передачі (п.п. 4.1, 4.3 договору).

Відповідно до п. 8.1 даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013 р.

Також 26.11.2013 р. між сторонами був підписаний протокол узгодження розбіжностей до договору поставки, відповідно до якого сторони погодили редакції пунктів 4.3, 6.3 та 8.4 договору.

На виконання умов договору позивач поставив товар на загальну суму 89 435,49 грн., що підтверджується видатковими накладними № 7183 від 11.12.2013 р., № 7184 від 11.12.2013 р., № 167 від 09.01.2014 р., № 543 від 22.01.2014 р., № 566 від 23.01.2014 р., № 567 від 23.01.2014 р., № 568 від 23.01.2014 р., № 671 від 27.01.2014 р., № 2511 від 27.03.2014 р., № 2512 від 27.03.2014 р., № 2513 від 27.03.2014 р., № 2776 від 07.04.2014 р., № 2968 від 14.04.2014 р., № 3293 від 29.04.2014 р., № 3294 від 29.04.2014 р., № 4228 від 03.06.2014 р., № 4252 від 04.06.2014 р., № 4253 від 04.06.2014 р., № 4254 від 04.06.2014 р., № 4255 від 04.06.2014 р., № 4256 від 04.06.2014 р., № 4501 від 13.06.2014 р., № 4644 від 19.06.2014 р., № 4645 від 19.06.2014 р., № 4646 від 19.06.2014 р., № 4647 від 19.06.2014 р., № 4854 від 07.07.2014 р., № 4855 від 07.07.2014 р., № 4856 від 07.07.2014 р., № 4857 від 07.07.2014 р., № 4858 від 07.07.2014 р., № 4859 від 07.07.2014 р., № 4962 від 16.07.2014 р., № 5091 від 25.07.2014 р., № 5092 від 25.07.2014 р., № 5127 від 31.07.2014 р., № 5128 від 31.07.2014 р., № 5129 від 31.07.2014 р., № 5377 від 19.08.2014 р., № 5381 від 19.08.2014 р., наявними в матеріалах справи.

Відповідач зі свого боку у порушення умов договору взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати поставленого товару виконав частково, сплатив заборгованість на суму - 32 406,15 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками з рахунку відповідача, квитанціями, платіжними дорученнями та поясненнями представників сторін.

Також судом встановлено, що 03.11.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаетон-груп" направило на адресу відповідача лист про дострокове розірвання договору поставки № 26/11/13/5 від 26.11.2013 р. (який був отриманий останнім 11.11.2014 р.) та повернення нереалізованого товару.

На виконання вказаного листа відповідач повернув позивачу нереалізований товар на суму 13 981,82 грн., про що свідчать накладні на повернення товару № 385 від 17.10.2014 р., № 386 від 17.10.2014 р., № 387 від 17.10.2014 р., № 388 від 17.10.2014 р., № 389 від 17.10.2014 р., № 390 від 17.10.2014 р., № 504 від 20.10.2014 р., № 539 від 14.11.2014 р., № 540 від 14.11.2014 р., № 541 від 14.11.2014 р., № 542 від 14.11.2014 р., № 398 від 17.11.2014 р., № 399 від 17.11.2014 р., № 463 від 17.11.2014 р., № 464 від 17.11.2014 р., № 465 від 17.11.2014 р., № 466 від 17.11.2014 р., № 467 від 17.11.2014 р., № 468 від 17.11.2014 р., № 492 від 17.11.2014 р., № 551 від 20.11.2014 р., № 1334 від 24.11.2014 р., № 1335 від 24.11.2014 р., № 1336 від 24.11.2014 р., № 1403 від 24.11.2014 р., № 1404 від 24.11.2014 р., № 493 від 26.11.2014 р., № 494 від 26.11.2014 р., № 495 від 26.11.2014 р., № 254 від 27.11.2014 р., № 255 від 27.11.2014 р. № 256 від 27.11.2014 р., які були надані позивачем.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку про те, у відповідача на час звернення до суду наявна заборгованість за поставлений товар у сумі 43 047,52 грн. (89435,49 грн. -32 406,15 грн. -13 981,82 грн. ), а не як помилково підраховано місцевим судом 32 406,15 грн.

13.01.2015 р. позивач звертався до відповідача із вимогою за вих. № 13-01/15-П про досудове врегулювання спору щодо стягнення заборгованості за реалізований товар. Вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом під час розгляду справи, відповідач сплатив основну заборгованість у сумі 5 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1423 від 17.04.2015 р. та не заперечується представниками сторін.

Тобто відповідач припинив у такий спосіб відповідне грошове зобов'язання основної заборгованості у сумі 5000, 00 грн. у зв'язку із чим провадження в цій частині позовних вимог підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку про те, що у СП "Марком" наявна основна заборгованість за поставлений товар у сумі 38 047, 52 грн. (43 047, 52 грн. - 5 000, 00 грн.), а не як нараховано місцевим господарським судом 32 406, 15 грн.

На підставі викладеного колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 38 047, 52 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача за договором пеню у сумі 2 435,67 грн. за період з 06.02.2015 р. по 13.03.2015 р.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України визначено, що невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням цього зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Пунктом 6.2 договору у випадку несвоєчасної оплати вартості товару покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виконання зобов'язання, від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання своїх зобов'язань з оплати.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення пені місцевий суд послався на ч.6 ст.232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Однак, не звернув увагу на те, що положення названої статті щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання в межах шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, застосовується до відповідних правовідносин, якщо інше не встановлено законом або договором.

Оскільки умовами укладеного між сторонами договору оренди встановлено можливість стягнення пені за кожний день прострочення виконання зобов»язання, а зобов»язання на момент розгляду справи не виконано, висновок про зменшення періоду нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання є безпідставним.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 2 435, 67 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2919,36 грн. інфляційної складової суми боргу та 162,98 грн. - 3 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, колегія приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 2 919,36 грн. та 3 % річних у сумі 162,98 грн.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення підлягає зміні як таке, що ґрунтуються на висновках, які не відповідають в повній мірі обставинам справи, що призвело до арифметичних помилок.

У зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги слід здійснити перерозподіл судових витрат між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-Груп" на рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2015р. у справі № 910/8237/15-г задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 910/8237/15-г змінити.

Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції.

«Провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-груп" до Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 49 957,82 грн. в частині стягнення зі Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю основної заборгованості в сумі 5 000,00 грн. припинити.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути зі Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (04053, м. Київ, провул. Нестеровський, 7/9, ідентифікаційний код 14364757) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-груп" (03680, м. Київ, вул. Димитрова, 5-Б, кімната 08, ідентифікаційний код 36149299) основну заборгованість у сумі 38047,52 грн., пеню у сумі 2435,67 грн., інфляційну складову боргу у сумі 2 919,36 грн. та 3 % річних у сумі 162,98 грн.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.»

Стягнути зі Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (04053, м. Київ, провул. Нестеровський, 7/9, ідентифікаційний код 14364757) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаетон-груп" (03680, м. Київ, вул. Димитрова, 5-Б, кімната 08, ідентифікаційний код 36149299) судовий збір у сумі 1 315, 44 грн. за подання позовної заяви, 913, 50 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду м.Києва.

Матеріали справи № 910/8237/15-г повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська