ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р. Справа № 921/700/15-г/10

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» від 28.08.15р., б/н

на рішення господарського суду Тернопільської області від 18.08.2015р.

у справі № 921/700/15-г/10

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми», Львівська область, Пустомитівський район, с. Давидів

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська», Тернопільська область

про стягнення боргу в сумі 124715,10 грн.

за участю представників сторін:

- від позивача ОСОБА_2;

- від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін, передбачені ст. 20,22 ГПК України, представнику позивача розяснено.

Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 18.08.2015р. (суддя Півторак М.Є.) у справі № 921/700/15-г/10 позов товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Агролайф корми» задоволено частково, з товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Агрофірма «Постолівська» на користь позивача стягнуто 94160,63 грн. основного боргу, 14549,75 грн. пені, 727,49 грн. - 3% річних, 2071,53 грн. інфляційних збитків та 2494,31 грн. судового збору. В задоволенні решти позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що на виконання умов договору поставки № 058/2010 ТзОВ «Агролайф корми» поставив ТзОВ «Агрофірма «Постолівська» товар на суму 103552,10 грн., що підтверджується видатковою накладною № ак-0000560 від 05.03.2015р. ТзОВ «Постолівська» свої зобовязання по вказаному договору поставки виконало частково на суму 9391,47 грн., внаслідок чого в останнього перед ТзОВ «Агролайф корми» виникла заборгованість в розмірі 94160,63 грн. За неналежне виконання зобовязань по договору поставки, у відповідності до п. 7.2. договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 14549,75 грн. пені, 750,70 грн. 3% річних та 15254,02 грн. інфляційних втрат. Однак, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов до висновку про підставність заявлення до стягнення з відповідача 727,49 грн. 3% річних та 2071,53 грн. інфляційних втрат. В задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення судом відмовлено з огляду на те, що вказані боржником обставини, а саме важкий майновий стан, не є такими, що відповідають визначеним у ст. 121 ГПК України обставинам при яких надається розстрочка виконання рішення, а заявником не доведено, що наведені ним обставини роблять виконання рішення неможливим, а лише підтверджують несприятливість виконання рішення для відповідача у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, мотивуючи свої доводи, зокрема тим, що на наявність скрутного матеріального становища відповідача вказує факт наявності кредиторської та дебіторської заборгованостей, що підтверджується балансом ТзОВ «Агрофірма «Постолівська» за перше півріччя 2015 року. На переконання апелянта, наведені обставини унеможливлюють виконання відповідачем судового рішення по даній справі без застосування розстрочки, а незадоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення призведе до ще більш тяжкого фінансового стану, який негативно відобразиться в тому числі і на працівниках та пайовиках підприємства, тим більше у період збору урожаю, коли потрібно залучення значних коштів. Разом з тим, скаржник зазначає, що його борг перед позивачем існує недовго та виник виключно з причин інфляційних процесів у економіці держави.

На виконання вимог ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 23.09.2015р. позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає, що позивач лояльно поставився до відповідача, надавши йому згідно договору відстрочку платежу 30 днів (п. 5.3 договору в редакції від 01.12.2012р.). Разом з тим, позивач покликається на те, що розстрочка виконання рішення не сприятиме його реальному виконанню, а лише свідчить про затягування судового процесу зі сторони відповідача.

Апелянт участі уповноваженого представника в дане судове засідання не забезпечив, подав на розгляд суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із участю його представника в іншому судовому засіданні. Зважаючи на те, що ст. 28 ГПК України не обмежує кола осіб, що можуть представляти інтереси сторони у судовому процесі, а також з врахуванням того, що апелянт був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить наявне у справі повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 84), а в матеріалах справи достатньо доказів для перегляду рішення в апеляційному порядку, судова колегія вирішила відмовити в задоволенні поданого клопотання та розглянути справу за наявними у ній доказами.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

15 липня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» було укладено договір поставки № 058/2010, відповідно до п. 1.1. якого постачальник (ТзОВ «Агролайф корми») зобовязується передати у власність покупця (ТзОВ «Агрофірма «Постолівська») товар, асортимент та ціна якого визначені у рахунку-фактурі, а покупець зобовязується прийняти та оплатити замовлений товар.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що поставка здійснюється постачальником на підставі замовлення, складеного в довільній формі, де вказується асортимент, кількість, місце поставки (передачі) товару, що повинен бути поставлений постачальником. Замовлення надсилається постачальнику факсом чи електронною поштою. Термін виконання замовлення становить 7-14 календарних днів.

Згідно пункту 2.1. договору поставка товару здійснюється на умовах франко-склад постачальника. У разі, якщо поставка товару здійснюється на умовах франко-склад покупця, ціна товару додатково узгоджується сторонами та фіксується у рахунках-фактурі .

В разі, якщо постачальник здійснює поставку товару на умовах франко-склад покупця, факт передачі товару покупцеві оформляється шляхом підписання сторонами накладної на поставку товару, яка становить невід'ємну частину цього договору. Момент підписання сторонами накладної є моментом поставки відповідної партії товару (п. 2.3. договору).

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що в разі, якщо постачальник здійснює поставку товару на умовах франко-склад постачальника, факт передачі товару постачальнику підтверджується шляхом отримання від покупця належним чином оформленої довіреності на отримання товару.

Відповідно до п. 2.5. договору перехід права власності на товар (як і ризики випадкового знищення/пошкодження товару) відбувається в момент підписання сторонами накладної на поставку товару.

У п. 5.3. договору сторони узгодили, що оплата вартості товару здійснюється шляхом 100% (сто відсоткової) післяоплати протягом 5 (пяти) календарних днів з моменту отримання товару покупцем.

Як вбачається з матеріалів справи 01 грудня 2012 року сторони підписали додаткову угоду до договору поставки № 058/2010, згідно якої пункт 5.3. договору виклали у наступні редакції :

-5.3.Сторони узгоджують, що оплата вартості товару здійснюється шляхом 100% (сто відсоткової) післяоплати протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару покупцем , але в будь-якому випадку не пізніше моменту замовлення наступної партії товару .

На виконання умов договору поставки № 058/2010 від 15.07. 2010 р. позивач відвантажив відповідачу товар на загальну суму 103552,10 грн. (в тому числі ПДВ 17258,68 грн.).

З врахуванням положень п. 5.3 договору(в редакції додаткової угоди від 01.12.2012р.), термін оплати поставленого згідно видаткової накладної № ак-0000560 від 05.03.2015 р. товару сплив через тридцять календарних днів з дати отримання товару, тобто 05.04.2015р.

Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторона, винна в такому невиконанні або неналежному виконанні, відшкодовує іншій стороні заподіяні таким невиконанням або неналежним виконанням збитки незалежно від сплати встановлених цим договором штрафних санкцій.

Разом з тим, п. 7.2. договору передбачає, що у випадку порушення строків оплати вартості товару за цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період нарахування пені) від простроченої суми заборгованості за кожний день прострочення.

Як вбачається з позовної заяви та не заперечується представником позивача, станом на 04.03.2015р. за ТзОВ «Агрофірма «Постолівська» рахувалась передоплата в розмірі 9391,47 грн., відтак станом на 04.04.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 94160,63 грн. У звязку із неналежним виконанням покупцем своїх зобовязань по договору поставки, позивач нарахував останньому 14549,75 грн. пені, 750,70 грн. 3% річних та 15254,02 грн. інфляційних втрат, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, судова колегія дійшла до висновку, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, постачальник свої зобовязання по договору поставки № 058/2010 від 15.07. 2010 р. виконав, відвантаживши покупцю товар на загальну суму 103552,10 грн., що підтверджується видатковою накладною № ак-0000560 від 05.03.2015 року на суму 103552,10 грн., довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 19 від 05.03.2015 року, виданою ТзОВ «Агрофірма» Постолівська» на ОСОБА_3 та товарно-транспортною накладною № ТН 161 від 05.03.2015 року (а.с. 18-20).

Відповідач взятих на себе по договору поставки № 058/2010 від 15.07. 2010 р. зобовязань, щодо оплати поставленого товару належним чином не виконав, внаслідок чого в останнього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 94160,63 грн., яка не спростована відповідачем належними та допустимими доказами.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення покупцем термінів оплати за отриманий товар, позивачем нараховано відповідачеві пеню за період прострочення оплати з 05.04.2015р. по 07.07.2015р. в сумі 14549,75 грн., яка правомірно задоволена місцевим господарським судом.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість стягнення з відповідача 727,49 грн. 3% річних та 2071,23 грн. інфляційних втрат.

Доводи апеляційної скарги стосуються виключно незадоволення судом першої інстанції заяви про розстрочку виконання судового рішення і відхиляються судовою колегією з огляду на наступне:

Так, як вбачається з матеріалів справи 14.08.2015р. відповідач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про розстрочку виконання судового рішення, аргументуючи свої доводи, зокрема, тим, що ТзОВ «Агрофірма «Постолівська» належить до підприємств аграрного сектору економіки, основним видом діяльності якого є сільськогосподарське товаровиробництво, основну витратну частину діяльності якого складають витрати з придбання агрохімікатів та паливно-мастильних матеріалів, ціни на які стрімко зростають, поряд із незначним підвищенням цін на сільськогосподарську продукцію, що в сукупності призвело до надзвичайно скрутного фінансового становища ТзОВ «Агрофірма «Постолівська».

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З врахуванням того, що позивачем пунктом 5.3. договору в редакції додаткової угоди від 01.12.2012р., надано відповідачу відстрочку оплати поставленого товару строком на 30 календарних днів від дня поставки, та, зважаючи на те, що відповідачем до своєї заяви не долучено належних доказів, які б свідчили про наявність скрутного матеріального становища та не доведено наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, зважаючи на ступінь вини відповідача у виникненні спору, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що така заява є не вмотивованою та не підтвердженою належними та допустимими доказами, а відтак не підлягала до задоволення, а незадоволення такої заяви не може бути підставою скасування судового рішення в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, стягнувши з нього в доход Державного бюджету України 1339,80 грн., як за розгляд апеляційної скарги вимоги немайнового характеру, оскільки апелянт оскаржував рішення лише в частині відмови в задоволенні заяви про розстрочку виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 18.08.2015р. у справі № 921/700/15-г/10 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» - без задоволення.

2. Судові витрати за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на відповідача. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» (48236, Тернопільська область, Гусятинський район, с. Постолівка, ) в доход Державного бюджету України (ГУДКСУ у Львівській області МФО банку 825014 отримувач УДКСУ у Личаківському районі м. Львова код отримувача (код ЄДРПОУ) 38007620 рахунок 2006) 1339,80 грн. судового збору.

3.Місцевому господарському суду видати відповідний наказ на виконання даної постанови.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 15.10.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Данко Л.С.

суддя Кузь В.Л.