Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

" 08" жовтня 2015 р. Справа № 927/1144/15

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, код ІПН НОМЕР_1,

вул. Євлашівська, 26, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

Відповідач: Управління житлово-комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради, ,

вул. Московська, 20, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

Предмет спору: про стягнення 3714,76 грн

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_2 - адвокат, посвідчення № 569 від 09.09.2011;

від відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов до Управління житлово-комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради про стягнення 3% річних у розмірі 531,88 грн та 3182,88 грн інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на те, що у порушення умов укладеного між сторонами Договору про закупівлю послуг за державні кошти № 59 від 01.06.2013 відповідачем не виконані належним чином зобовязання щодо повної та своєчасної оплати вартості виконаних за договором робіт, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 47935,00 грн, на яку позивачем було нараховано 531,88 грн 3% річних та 3182,88 грн інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 15.09.2015.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 15.09.2015 розгляд справи відкладався на 08.10.2015.

У судове засідання 08.10.2015 з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Про час та місце проведення судового засідання відповідача повідомлено належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 520 від 15.09.2015.

Про поважні причини неявки відповідача суд не повідомлено.

Від представника позивача клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами не надходило.

Від відповідача відзиву або будь-яких інших заперечень, заяв, клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань до суду не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі Постанова № 18), якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення у засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка сторін у судові засідання обовязковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь у судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, а також те, що представник позивача проти розгляду справи без участі уповноваженого представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 08.10.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити повністю.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши надані докази та оглянувши у судовому засіданні їх оригінали, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановив суд, 01.06.2013 року між Управлінням житлово комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради (Замовник за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець за договором, позивач у справі) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 59 (далі Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Виконавець зобовязується у 2013 році надати послуги Замовникові зазначені в п. 1.2 даного договору (послуги в рослинництві (зрізання та обрізання дерев, підстригання кущів, викошування газонів, побілка дерев та інше), а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після предявлення Виконавцем рахунка на оплату послуг по фактичним витратам та після підписання сторонами акту виконаних робіт. До рахунку додаються: довідка про вартість виконаних робіт форма № 3, акт виконаних робіт форма № 2.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що розрахунковим періодом для оплати наданих послуг є період з 21 числа попереднього місяця по 20 число поточного місяця. Замовник проводить оплату наданих послуг не пізніше 10 днів після закінчення розрахункового періоду. Послуги мали надаватися у 2013 році (п. 5.1 Договору).

Договір набирає чинності з дня підписання і діє з 01.06.2013 до 31.12.2013 та повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п. 10.1 Договору).

Пунктом 10.5 визначено, що дія договору про закупівлю може проводитись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної у Договорі (301961,00 грн без ПДВ - п. 3.1 Договору).

Згідно з додатковою угодою № 1 від 12.03.2014 ціна Договору на період з 01.01.2014 по дату закінчення процедури конкурсних торгів по закупівлі послуг в рослинництві на 2014 рік збільшується на обсяг, що не перевищує 20% від суми, визначеної у Договорі на 2013рік, і становить 60392,00 грн. Дана додаткова угода набирає чинності з 12.03.2014 року і діє протягом дії Договору.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2014 у справі № 927/1368/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управлінням житлово комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради про стягнення 47935,00 грн, встановлено факт укладення зазначеного Договору, а також те, що ФОП ОСОБА_1 на виконання умов Договору надала послуги в рослинництві (зрізання та обрізання дерев, підстригання кущів, викошування газонів, побілка дерев та інше) на загальну суму 47935,00 грн, що підтверджується:

актом приймання виконаних послуг від 05.06.2014 № 1за червень 2014 року на суму 14660,00 грн та довідкою від 05.06.2014 про вартість виконаних послуг (та витрати) за червень 2014 року;

- актом приймання виконаних послуг від 05.06.2014 № 2 за червень 2014 року на суму 12435,00 грн та довідкою від 05.06.2014 про вартість виконаних послуг (та витрати) за червень 2014 року;

- актом приймання виконаних послуг від 05.06.2014 № 3 за червень 2014 року на суму 11540,00 грн та довідкою від 05.06.2014 про вартість виконаних послуг (та витрати) за червень 2014 року;

- актом приймання виконаних послуг від 05.06.2014 № 4 за червень 2014 року на суму 3400,00 грн та довідкою від 05.06.2014 про вартість виконаних послуг (та витрати) за червень 2014 року;

- актом приймання виконаних послуг від 05.06.2014 № 5 за червень 2014 року на суму 5900,00 грн та довідкою від 05.06.2014 про вартість виконаних послуг (та витрати) за червень 2014 року, копії яких наявні у матеріалах цієї справи (а.с.41-56).

При цьому, судом також було встановлено факт порушення відповідачем умов Договору в частині своєчасної оплати наданих послуг та факт наявності боргу у сумі 47935,00 грн на момент винесення рішення, у звязку з чим позов задоволено повністю та стягнуто з Управління житлово комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 47935,00 грн боргу, 2500,00 грн витрат на оплату послуг адвоката та 1827,00 грн судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно із ч. 1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У ході розгляду даної справи докази оскарження, зміни чи скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2014 у справі № 927/1368/14 сторонами не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2014, повний текст якого підписано 01.10.2014, у справі № 927/1368/14 набрало законної сили 14 жовтня 2014 року.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2014 у справі № 927/1368/14 було виконано у примусовому порядку та станом на 12.11.2014 сплачено заборгованість у повному обсязі, що підтверджується доданими до матеріалів справи виписками банку по рахунку позивача (а.с.9-12).

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обовязку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що у справі № 927/1368/14 та у даній справі беруть участь ті самі особи, обставини, які встановлені рішенням господарського суду у справі № 927/1368/14 та входять до предмету доказування в цій справі, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову.

Таким чином, факт укладення між сторонами договору № 59 від 01.06.2013 про закупівлю послуг за державні кошти, факт надання ФОП ОСОБА_1 на виконання умов Договору послуг в рослинництві (зрізання та обрізання дерев, підстригання кущів, викошування газонів, побілка дерев та інше) загальною вартістю 47935,00 грн, факт прострочення оплати відповідачем послуг та існування заборгованості на момент прийняття рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2014 у справі № 927/1368/14 на загальну суму 47935,00 грн не підлягають доведенню у межах даної справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Предметом розгляду у даній справі є вимога про застосування до відповідача заходів відповідальності за прострочення оплати послуг наданих на підставі договору № 59 від 01.06.2013 та визначених в актах приймання виконаних послуг від 05.06.2014 № 1, 2, 3, 4, 5 за червень 2014 року.

Чинне законодавство, зокрема ст.ст. 202-205 Господарського кодексу України та ст. 598-601, 604-609 Цивільного кодексу України, не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 у справі № 3-57гс10 (№ 10/25), від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11 (№ 13/210/10), від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11 (№ 6/433-42/183), від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11 (№ 12/207), від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11 (№ 37/64).

Отже суд приходить до висновку, що застосування до відповідача передбачених законом заходів відповідальності до і після прийняття судом рішення про стягнення боргу є правомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З аналізу викладених норм вбачається, що договір надання послуг є оплатним і обовязок виконавця надати послугу відповідає обовязку замовника цю послугу прийняти та оплатити.

Відповідно до п. 4.3, 4.5 Договору Замовник проводить оплату наданих послуг не пізніше 10 днів після закінчення розрахункового періоду. Замовник здійснює оплату при фактичному надходженні коштів на власний казначейський рахунок.

Враховуючи вищенаведені умови Договору та правила обчислення строків, встановлені ст. 253-254 Цивільного кодексу України, суд доходить висновку, що послуги, визначені в актах приймання виконаних послуг від 05.06.2014 № 1, 2, 3, 4, 5 за червень 2014 року мали бути оплаченими по 30 червня 2014 року.

Згідно п. 7.1 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано 531,88 грн 3 % річних за період з 01.07.2014 по 12.11.2014 та 3182,88 грн інфляційних втрат за період з липня 2014 року по жовтень 2014 року.

Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобовязання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності, що також підтверджується ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки викладені у Постановах Верховного суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10 та від 12.12.2011 у справі № 3-132гс11.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічні висновки викладені у листі Верховного суду України від 03.04.1997 р. N 62-97р. "Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ".

Як зазначено у пункті 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Суд встановив, що при визначенні періоду прострочення виконання зобовязання відповідачем при нарахуванні 3 % річних до періоду прострочення включено також 12.11.2014, яке відповідно до наданих виписок банку є днем проведення оплати.

Відповідно до п. 1.9 Постанови № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань (процентів річних) та пені.

Здійснивши перевірку нарахувань, суд дійшов висновку, що вимоги позивача у частині стягнення з відповідача інфляційних втрат здійснено відповідно до норм матеріального права, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 3182,88 грн. Розмір 3 % річних, перерахований судом у відповідності до норм матеріального права становить 527,94 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, тому позовні вимоги у частині стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 527,94 грн.

За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню 3182,88 грн інфляційних втрат та 527,94 грн 3 % річних.

Крім витрат на судовий збіру позивач просить стягнути з відповідача 2061,60 грн витрат на правову допомогу адвоката. На підтвердження факту понесення ним вказаних витрат позивачем надано суду договір № 2-08/15 від 03 серпня 2015 року про надання правової допомоги, акт від 15.09.2015 про надання правової допомоги та розрахунок гонорару адвоката ОСОБА_2, квитанцію прибуткового касового ордера серії 01АААС від 15 вересня 2015 року про сплату 2061,60 грн з зазначенням підстави: Договір від 03.08.2015 та акт від 15.09.2015 про надання правової допомоги. На підтвердження наявності у ОСОБА_2 статусу адвоката надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 569 від 09 вересня 2011 року.

Згідно зі ст. 44 Господарського процесуального кодексу України витрати, повязані з оплатою послуг адвоката, віднесені до судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи в порядку ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, як зазначено в підп. 6.5 п. 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від № 7 від 21.02.2013 Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не повязаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У звязку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заявлені до стягнення позивачем витрати на правову допомогу є обґрунтованими та доведеними.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 22, 32-36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління житлово-комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради (вул. Московська, 20, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Євлашівська, 26, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, код ІПН НОМЕР_1), 527,94 грн 3% річних, 3182,88 грн інфляційних втрат, 2059,41 грн витрат на послуги адвоката та 1825,06 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.10.2015.

Суддя В.В. Шморгун