КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. Справа№ 910/7887/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Дробінова І.В. - представник, дов. № 2 від 24.04.2015;

від відповідача: Противень С.Л. - представник, дов. № 93 від 18.03.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮК "Лекселенс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015

у справі № 910/7887/15-г (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮК "Лекселенс"

до Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"

про зобов'язання вчинити дії

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 21.09.2015 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/7887/15-г до 12.10.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі № 910/7887/15-г у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оскільки нормами чинного на час перерахування грошових коштів в іноземній валюті позивачем банку законодавством була передбачена обов'язковість конвертування у гривню 75% іноземної валюти, приймаючи до уваги, що позивачем належними доказами не доведено підстав, за наявності яких відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови НБУ №758 операція щодо зарахування на ім'я позивача грошових коштів в іноземній валюті не підлягала обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі № 910/7887/15-г скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що на момент укладення договору не існувало вимоги про обов'язковий продаж валюти; постанова НБУ "Про врегулювання ситуації на валютному ринку України" від 20.08.2014 № 515, яка запроваджувала таку вимогу до укладення, припинила свою дію 21.11.2014, а нова постанова, якою НБУ було заново введено вимогу щодо запровадження обов'язкового продажу валюти у розмірі 75%, була прийнята лише 01.12.2014; наявність у місцевого суду депозитного рахунку не означає автоматичне виникнення зобов'язання у сторін договору доручення здійснювати юридичні дії в українській гривні; в п. 1.1 договору доручення не зазначено про здійснення юридичних дій в національній валюті України; щодо виконання повіреним рішення суду у справі № 916/2985/14, то саме внаслідок конвертації банком коштів в національну валюту на рахунках повіреного, виконання було неможливе, у зв'язку із нерезидентністю довірителя, специфікою морських справ, пред'явлення позовних вимог у валюті та задоволення їх в повному обсязі судом, виконання рішення в національній валюті неможливе, а думка суду щодо обов'язку виконання рішення в національній валюті є безпідставною та хибною.

Скаржник стверджує, що відповідачу було відомо про те, кому належать кошти із договору доручення ще 05.12.2014, тобто до моменту здійснення продажу валюти.

Скаржник зазначає, що єдиним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини між банком та клієнтами з приводу обов'язкового продажу валюти - постанова НБУ № 758 від 01.12.2014, яка була чинна на момент виникнення правовідносин.

На думку скаржника, посилаючись на вказану вище постанову № 758, суд робить це вибірково.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги, вказує на те, що 03.12.2014 набрала чинності Постанова Правління НБУ № 758 від 01.12.2014 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному ринках України", тобто, на момент укладення між позивачем та його довірителем договору доручення існувала вимога НБУ про обов'язковий продаж на міжбанківському валютному ринку України 75% надходжень в іноземній валюті із-за кордону, тому твердження позивача в цій частині не відповідають дійсності; враховуючи, що позовні вимоги у спорі (для врегулювання якого і було укладено договір доручення) заявлені в гривнях, то очевидним є той факт, що і юридичні дії (надання коштів в якості фінансового забезпечення на депозитний рахунок суду, або проведення виплати по рішенню, що набрало законної сили) повинні виконуватись позивачем в національній валюті Україні - гривні, про що і звернуто увагу судом в рішенні; запропоноване позивачем тлумачення п. 2 Постанови НБУ № 758 не відповідає ані змісту зазначеної Постанови, ані меті, з якою було впроваджено Постанову НБУ № 758.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про зобов'язання відповідача повернути незаконно списані 165 750,00 доларів США на рахунок, що належить позивачу, в обмін на повернення позивачем 2 563 675,11 грн. відповідачу, зарахованих в результаті незаконного примусового продажу валюти, і які, на даний момент, обліковуються на гривневому рахунку позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, 27.11.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку № 260558640, відповідно до п. 1.1 якого відповідач, за договором банк, відкрив позивачу, за договором клієнту, поточні рахунки № 2533 у гривні, зі спеціальним режимом використання 9625 у гривні (UАН, № 2533 у евро (EUR), № 2533 у доларах США (USD) та здійснює їх розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно із п. 2.1.4 договору № 260558640 відповідач зобов'язався своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до вимог Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", інших законів та нормативних актів, у тому числі Національного банку України, що регламентують порядок здійснення розрахункових операцій за поточними рахунками клієнтів.

04.11.2013 було укладено договір на здійснення електронно-розрахункового обслуговування № 208833987, згідно із п. 1 якого відповідач зобов'язався надати позивачу систему електронно-розрахункового обслуговування "Інтернет-Банкінг" та здійснювати електронно-розрахункове обслуговування позивача через систему "Інтернет-Банкінг" відповідно до законодавства України.

28.11.2014 між позивачем, за договором повірений, та компанією Metear Deniz Isleri ve Ticaret A.S., за договором довіритель, укладено договір доручення № 14005/2, відповідно до п.1.1 якого, позивач зобов'язався здійснити від імені та за рахунок довірителя у тому числі наступні юридичні дії: розмістити на своїх банківських рахунках грошові кошти, отримані від довірителя або за його дорученням від третіх осіб в розмірі 221 000,00 доларів США, і запропонувати суду зазначені кошти в якості фінансового забезпечення морських вимог позивачів в обмін на зняття арешту з буксира.

05.12.2014 до відповідача надійшли грошові кошти на ім'я позивача в сумі 221 000,00 доларів США з призначенням платежу: INV NO 01/14005/2 від відправника The Shipowners Mutual Protection and Indemnity Association, що підтверджується копією SWIFT-повідомленням.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву та не заперечується позивачем, 05.12.2014 до відповідача через систему електронно-розрахункового обслуговування "Інтернет-Банкінг", наданої позивачу в користування відповідачем на підставі договору на здійснення електронно-розрахункового обслуговування № 208833987 від 04.11.2013, від позивача надійшли супровідні документи щодо підстав для надходження вказаної суми коштів в іноземній валюті, на користь позивача, а саме: договір доручення № 14005/2 від 28.11.2014; ухвала Господарського суду Одеської області від 20.08.2014 у справі № 916/2958/14 про арешт; invoce № 01/14005/2 з відповідним перекладом на українську мову, зробленим ТОВ "Юридична компанія "Лекселенс"; супровідний лист від 05.12.2014 з роз'ясненнями походження грошових коштів в сумі 221 000,00 доларів США, що надійшли на ім'я позивача.

05.12.2014 відповідач зарахував вказану суму коштів в іноземній валюті на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 (розподільчий рахунок).

08.12.2014 відповідач здійснив обов'язковий продаж на міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) 75% надходжень в іноземній валюті, що надійшли на користь позивача (в сумі 165 750,00 доларів США за курсом 15,5089 за 1 долар США), а решту грошових коштів в іноземній валюті (в сумі 55 250,00 доларів США) зарахував на поточний рахунок позивача, відкритий у відповідача.

Грошові кошти на суму у розмірі 2 557 747,18 грн., отримані від здійснення обов'язкового продажу іноземної валюти, зараховано на поточний рахунок позивача у гривні, відкритий у відповідача, згідно із меморіальним ордером № 56861918 від 08.12.2014.

Порядок проведення операцій за рахунками клієнтів, відкритих у національній та іноземних валютах, регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку.

Операції за рахунками здійснюються за допомогою платіжних інструментів за формами, установленими банківськими правилами (нормативно-правовими актами Національного банку, внутрішніми положеннями банку тощо).

Згідно із п. 5.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, передбачено перелік коштів, які зараховуються на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб - резидентів через розподільні рахунки.

Відповідно до п. 2 постанови Правління Національного банку України від 01.12.2014 № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (далі - Постанова № 758), чинної на час перерахування грошових коштів позивачу, установлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України; надходження в іноземній валюті, зазначені в абзаці першому цього пункту, підлягають обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 75 відсотків; решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства та матеріалах справи.

Згідно із п. 2 Постанови № 758 не підлягають обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України надходження в іноземній валюті, зокрема, на користь резидентів-посередників за договорами комісії, доручення, консигнації або за агентськими угодами, що підлягають подальшому перерахуванню власникам коштів. Із тексту зазначеної норми вбачається, що зміст останньої частини речення відноситься до усіх правочинів, перелічених у цьому реченні, в тому числі й до договорів доручення.

Умови договору доручення № 14005/2 не свідчать про те, що перераховані відповідно до цього договору кошти в іноземній валюті підлягають подальшому перерахуванню власникам коштів, навпаки, в п.п. 5.1, 5.2, 5.4, 5.5 договору доручення № 14005/2 передбачено, що обидві сторони усвідомлюють та приймають той факт, що при переказі іноземної валюти в Україну, 75% такої валюти буде негайно конвертовано в українську гривню, у випадку існування такої вимоги Національного банку України; позивач не несе відповідальності за зміни сум у зв'язку із змінами курсу валют по відношенню до української гривні; довіритель обізнаний про те, що може існувати заборона на переказ грошових коштів в іноземній валюті у межах території України; у випадку існування такої заборони позивач може здійснювати розрахунки виключно в українській гривні; сторони усвідомлюють, що у випадку повернення грошових коштів або їх частини довірителю, позивач буде вимушений дати інструкції своєму банку про зворотну конвертацію коштів (купівлі валюти) в долари США; при цьому позивач не несе відповідальності, за відсутність валюти на міжбанковому ринку.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржником на підтвердження доводів щодо порушень норм матеріального та процесуального права не наведено конкретних обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Апеляційний господарський суд не вбачає порушень та неправильного застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі № 910/7887/15-г залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮК "Лекселенс" без задоволення.

2. Справу № 910/7887/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 20.10.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха