КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2015 р. Справа№ 910/10952/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Ільєнок Т.В.

розглянув апеляційну скаргу ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" на рішення господарського суду м.Києва від 27.07.2015 року № 910/10952/15-г (суддя Цюкало Ю.В )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфарма"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів

за участю представників сторін:

позивача- не з'явився

відповідача- Вовна О.М. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 910/10952/15 від 27.07.2015р. задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфарма" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів.

Частково не погоджуючись з рішенням відповідач, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати в частині присудженої до стягнення пені в розмірі 22 408,25грн.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає їх такими що підлягають задоволенню.

Представник позивача не з'явився, причина не відома.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначив, що за ст. 64, 87 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи приписи ст.. 102 ГПК України, наявність поштових повідомлень про отримання сторонами у справі ухвали апеляційного суду про призначення справи до розгляду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 15.06.2007 року між відповідачем (банк) та позивачем (клієнт) укладено Договір № 12/1159 на розрахунково-касове обслуговування (далі - Договір, належним чином завірена копія договору в справі), відповідно до п. 1.1. якого, банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 9980 і поточні рахунки в іноземній валюті: № 9840 в дол. США; № 9978 Євро та зобов'язався здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язався оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором.

17.09.2007 року між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору № 12/1159 на розрахунково-касове обслуговування від 15.06.2007 року, згідно з п. 1.1. якого, банк зобов'язується проводити розрахункове обслуговування клієнта в системі електронних платежів "Клієнт-Банк", а саме здійснювати розрахункові операції за дорученням клієнта з використанням розрахункових документів в електронній формі, які передаються по каналам електронного зв'язку.

09.03.2011 року сторонами укладено Додаткову угоду до Договору № 12/1159 на розрахунково-касове обслуговування від 15.06.2007 року, яким змінено п. 1.1. Договору, викладено його в наступній редакції: "Банк відкриває клієнту поточні рахунки № 9980 у національній валюті; № 9840 в дол. США; № 9978 Євро; № 9980 у національній валюті та зобов'язується здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором."

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів мотивуючи вимоги тим, що відповідач допустив невиконання своїх зобов'язань зі здійснення переказу грошових коштів відповідно до умов укладеного сторонами договору, у зв'язку із чим просить зобов'язати відповідача виконати переказ ініційований платіжними дорученнями № 283, 284, 285, 286, 287, 288, 289, 290, 291, 292, 293, 294, 295, 296, 297, 298 від 24.02.2015 року, № 303 від 23.03.2015 року, а саме переказати 831 162,19 грн. на поточний рахунок № 6285 у філії АТ "Укрексімбанк" м. Київ, МФО 380333, а також стягнути 22 408,25 грн. пені.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що позивач надав розпорядження відповідачу здійснити переказ грошових коштів з рахунку № 9980 на рахунки третіх осіб, однак станом на день вирішення спору вказані платіжні доручення не виконані. Наявність грошових коштів на рахунку позивача в розмірі 800 294,91 грн. та в розмірі 831 162,19 грн. станом на 24.02.2015 року, 16.03.2015 року та 26.03.2015 року підтверджується виписками по рахунку надані банком. Оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо виконання платіжних доручень позивача та враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів вжиття заходів для уникнення порушення умов договору, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення пені з останнього.

Заперечуючи проти рішення в частині пені, відповідач вказує на те, що Банк не несе відповідальності за затримку платежу або несвоєчасне зарахування коштів на рахунок клієнта, якщо це викликано збоями в роботі системи електронних платежів НБУ або за іншими причинами, які не залежать від Банку. Для встановлення даних обставин необхідно проводити експертизу, враховуючи специфіку та складність доказування. Оскільки позивачем таке клопотання заявлено не було, вважає, що позивачем не доведено належним чином прострочення або невиконання Банком своїх зобов'язань.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Дослідивши і з'ясувавши всі обставини та матеріали справи, які мають значення для вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно приписів ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (ст. 1068 Цивільного кодексу України). Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язала вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження, на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (п. 1.35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

У пункті 10.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Пунктом 5.1 договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством і договором. Статтею 1073 ЦК України визначено правові наслідки неналежного виконання банком операцій по рахунку клієнта, зі сплатою процентів та відшкодуванням завданих збитків, з негайним зобов'язанням банка зарахування коштів, після виявлення порушення на рахунок клієнта або належного отримувача. Відповідальність банків при здійсненні переказів грошових коштів визначена статтею 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Згідно підпунктів 32.1, 32.2 наведеної статті, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. З урахуванням того, що на поточні операції дія мораторію не поширюється, судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідальність за невиконання таких зобов'язань для банку настає на загальних підставах, що визначені законодавством.

Оскільки матеріали справи не містять доказів в спростування неналежного виконання банком зобов'язань за договором, у позивача виникло право на стягненні неустойки у вигляді пені.

Посилання відповідача на недоведеність вини Банку у неналежному виконанні зобов'язань зв'язку з тим, що позивачем не заявлялось клопотання щодо проведення судової експертизи, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 22,32,33 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами; доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, матеріали справи вказують на порушення Банком зобов'язань за укладеним договором, а саме не здійснено у встановлені строки переказ коштів за платіжними дорученнями позивача.

Втім, відповідач, посилаючись на нібито збій програмного продукту не надав жодного доказу в підтвердження збою у роботі системи електронних платежів.

Слід зауважити, що проведення судової експертизи повинно було ініціюватись саме відповідачем у справі, а не позивачем. Матеріали справи не містять клопотань відповідача щодо призначення судової експертизи, а тому посилання на недоведеність позивачем порушеннь з боку Банку є голослівними.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ухвалу про порушення провадження у справі та призначення до розгляду від 29.04.2015 сторони отримали 15.05.2015, а ухвалу про відкладення розгляду у справі 19.06.2015, тобто за місяць до прийняття місцевим судом оскаржуваного рішення, але відповідач знехтував своїми правами на захист, не надав доказів в спростування заявлених вимог та не був присутнім (без поважних причин) в судових засіданнях для надання заперечень.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" залишити без задоволення, на рішення господарського суду м.Києва від 27.07.2015 року у справі № 910/10952/15-г - без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Т.В. Ільєнок