ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
У Х В А Л А

15 жовтня 2015 р. Справа № 902/541/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши без виклику сторін справу

за позовом: Українсько-білоруського товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЛУКСОР", м. Дніпропетровськ

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаргородський маслозавод", м.Шаргород

до: Компанії "TIMLANO LIMITED", ОСОБА_1

про стягнення 1454000 грн. заборгованості.

В С Т А Н О В И В :

Україно-білоруським товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЛУКСОР" подано позов до Приватного акціонерного товариства "Шаргородський маслозавод" та Компанії "TIMLANO LIMITED" про стягнення солідарно 1 454 000 грн 00 коп. заборгованості за договором позики № 25/03-11 від 25.03.2011 р.

Ухвалою суду від 16.04.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/541/15 та призначено до розгляду на 30.04.2015 р.

Ухвалою суду від 30.04.2015 р. розгляд справи відкладено до 03.09.2015 р. (резервна дата 01.10.2015 р.) та зупинено провадження у справі у відповідності до ч. 1 ст. 79 ГПК України з метою належного повідомлення іноземного відповідача 2 (нерезидента) про розгляд справи за його участю.

Ухвалою від 03.09.2015 р. провадження у справі поновлено.

За результатами судового засідання 03.09.2015 р. суд прийшов до висновку про необхідність відкладення розгляду справи на іншу резервну дату - 01.10.2015 р.

Крім того, ухвалою суду від 03.09.2015 р., у відповідності до ст. 79 ГПК України, зупинено провадження у справі до 01.10.2015 р.

Ухвалою суду від 01.10.2015 р. провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 01.10.2015 р. задоволено заяву позивача про заміну відповідача 1 його правонаступником, а також з метою забезпечення принципів змагальності судового процесу відкладено розгляд справи до 03.12.2015 р. (резервна дата 14.04.2016 р.).

Ухвалою суду від 01.10.2015 р., на підставі ст. 79 ГПК України, провадження у справі зупинено до 03.12.2015 р.

12.10.2015 р. від позивача надійшла заява від 08.10.2015 р. про забезпечення позову в порядку ст.ст.66,67 ГПК України.

З метою розгляду справи заяви позивача від 08.10.2015 р. про забезпечення позову провадження у справі ухвалою від 15.10.2015 р. поновлено.

Розглядаючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову суд враховує наступне.

Відповідно до ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Як зазначається в п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В п.3 вказаної постанови зазначається, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши та надавши оцінку доданим до заяви документам, а також матеріалам позовної заяви в їх сукупності з огляду на вказані вище нормативні приписи, суд дійшов висновку про відхилення поданої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову виходячи з наступних міркувань.

Позивачем в обгрунтування необхідності вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на внесок відповідача 2 до статутного фонду відповідача 1 у розмірі 391 115,25 грн висловлене припущення, що відповідач 2 - Компанія "TIMLANO LIMITED" вчиняє дії по відчуженню майна, що знаходиться на території України, що полягає в зміні організаційно-правової форми відповідачем 1, а саме: шляхом зміни Приватного акціонерного товариства "Шарогородський маслозавод" на Товариством з обмеженою відповідальністю "Шаргородський маслозавод".

Вказана обставина, за твердженням заявника, свідчить про можливість відчуження належної відповідачу 2 частки у статутному фонді відповідача 1.

Також у своїй заяві в якості обгрунтування необхідності вжиття заходів до забезпечення позову позивач вказує на те, що відповідач 1 немає майна на яке не було б накладено арешт та в останнього відсутні грошові кошти на рахунках і відносно відповідача 1 - ТОВ "Шаргородський маслозавод" - відкрито 74 виконавчих провадження.

Оцінюючи доводи позивача суд дійшов висновку, що останні являються непереконливими та не можуть слугувати підставою для задоволення поданої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову виходячи з таких міркувань.

Як вбачається із документів поданих до заяви про вжиття заходів до забезпечення позову заявником не подано жодного доказу на підтвердження припущення про можливе вчинення відповідачем 2 дій спрямованих на реалізацію (відчуження) майна, а саме корпоративних прав в статутному фонді відповідача 1.

Твердження відповідача про відсутність майна на яке не було б накладено арешт та про відсутність грошових коштів у відповідача 1 не підтверджено взагалі жодним доказом.

Варто відзначити, що до заяви про забезпечення позову заявником надано лише доказ сплати судового збору та копію безкоштовного витягу з ЄДРЮОФОП відносно відповідача 1.

Розглядаючи заяву позивача про забезпечення позову, суд також звертає увагу останнього, що спір між сторонами стосується матеріально-правової вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики № 25/03-11 від 25.03.2011 р., тоді як заявник просить накласти арешт на внесок відповідача 2 до статутного фонду відповідача 1, що на думку суду не є співмірним та адекватним заявленому предмету позовних вимог.

Суд зауважує, що позивачем взагалі не обгрунтовано наявності зв'язку між заходом забезпечення позову (накладенням арешту на частку відповідача 2 в статутному фонді відповідача 1) і предметом позовної вимоги (стягнення боргу за договором позики), зокрема, спроможності такого заходу забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Наявність 74 виконавчих проваджень відкритих відносно відповідача 1, на які посилається у своїй заяві позивач, на переконання суду може свідчити про негативний фінансовий стан товариства, але з врахуванням наведеного вище не може слугувати достатньою підставою для задоволення заяви.

Окрім того суд звертає увагу на те, що подана заява про вжиття заходів до забезпечення позову не містить підпису особи, яка її подала (ОСОБА_2В.), що є окремою та самостійною підставою для її відхилення.

Відхиляючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що відповідно до п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 66, 67, 86, 115 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Заяву Україно-білоруського товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЛУКСОР" від 08.10.2015 р. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на внесок Компанії "TIMLANO LIMITED" до статутного фонду ТОВ "Шаргородський маслозавод" у розмірі 391 115,25 грн відхилити.

2. Ухвалу надіслати сторонам по справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи.

2 - Українсько-білоруське ТОВ "Фірма "ЛУКСОР" - вул. Плеханова, 15-Б, м. Дніпропетровськ, 49000.

3 - ТОВ "Шаргородський маслозавод" - вул. Леніна, буд. 284, м. Шаргород, Вінницька область, 23500

4 - Компанія "TIMLANO LIMITED" - 4, Диагору Стрит, ОСОБА_3, офіс 104, 1097, ОСОБА_2, ОСОБА_1 (4, Diagoru Street, Kermina House, office 104, 1097, Nicosia, Cyprus)..

5 - ОСОБА_4 - АДРЕСА_1, 49000.