ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.10.15р. Справа № 904/8709/15

За позовом публічного акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ", м.Нікополь, Дніпропетровська область

до приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання - помічник судді Лисаченко В.С.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 11.10.2011р. за №434-4016;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", м.Нікополь, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 983640,67грн. пені; 49182,03грн. трьох відсотків річних; 1073158,04грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № 12482-7578/4016 від 24.09.2015р. ухвалою суду від 30.09.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 19.10.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 08.10.2015р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 07.10.2015р. та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 13.10.2015р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 09.10.2015р.

19.10.2015р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Звернувся до суду з клопотанням про перенесення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю підготовки заперечень та надання необхідних документів.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні проти відкладення розгляду справи заперечує, просить суд залишити зустрічну позовну заяву без розгляду, розцінює дії відповідача, як такі, що направленні на затягування судового розгляду.

Дослідивши позиції сторін господарський суд дійшов наступних висновків:

Як підтверджує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ухвалу господарського суду про порушення провадження у справі відповідач отримав 09.10.2015р., тобто за 10 (десять) днів до дати судового засідання.

Таким чином, відповідач був завчасно обізнаний про дату судового засідання та про суть справи.

Отже, з метою належного виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі відповідач зобов'язаний був виконати вимоги суду.

Відповідач не надав суду належних доказів, які підтвердять поважність причин невиконання вимог суду.

Причини неявки в судове засідання представника відповідача суду взагалі не повідомлено.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Пунктом 3.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, якщо їх явку судом визнано обов'язковою, також може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дії відповідача у частині невиконання вимог ухвали суду, які є обов'язковими до виконання та в частині неявки представників в судове засідання господарським судом кваліфікуються як зловживання процесуальними правами, отже в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовлено.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Отже, з метою уникнення умисного затягування судового процесу з боку відповідача та недопущення прав позивача господарський суд розглянув справу по суті позовних вимог.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 19.10.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2014р. між публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (далі по тексту - позивач, постачальник) та приватним акціонерним товариством "Криворізький завод гірничого обладнання" (далі по тексту - відповідач, покупець) укладено договір поставки №151504/1406395 (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити згідно пункту 3.4 даного договору феросплави (далі по тексту - товар), протягом строку з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, на умовах, у кількості та у строки, вказані у Специфікаціях до даного договору, які є його невід'ємною частиною.

Пунктом 2.3 договору визначено, що датою поставки товару, при поставці залізничним транспортом, вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника згідно пункту 2.1 постачальник приймає на себе зобов'язання по організації та оплаті транспортування та супроводу товару на шляху його прямування.

Пунктом 3.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється за цінами, які визначаються у відповідності з умовами поставки, які вказані у Специфікаціях і включають в себе збори та інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника пов'язані з поставкою товару. Ціна на товар може бути змінена лише за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін до даного договору.

Пунктом 3.3 договору визначено, що транспортні витрати (залізничний тариф) та витрати, пов'язані з охороною товару, входять у вартість товару.

Пунктом 3.4 договору визначено, що покупець здійснить оплату поставляє мого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару.

Постачальник повідомляє покупця про дату поставки товару шляхом передачі електронним або факсимільним зв'язком наступних документів:

- рахунку постачальника;

- копії залізничної квитанції;

- сертифікату якості, у відповідності з пунктом 3.9 даного договору.

Пунктом 3.7 договору визначено, що датою платежу є дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника.

Пунктом 3.10 договору визначено, що загальна вартість по договору визначається загальною вартістю всіх Специфікацій (додатків) до даного договору.

Пунктом 7.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України.

Пунктом 7.6 договору визначено, що у випадку порушення покупцем строків оплати поставленого товару, передбачених даним договором поставки, покупець оплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочки оплати, включаючи день оплати.

Даний договір вступає в силу з 01 січня 2015 року та діє до 01 березня 2016 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов'язань за договором (пункт 8.6 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору підписано специфікацію №1 від 03.02.2015р. (а.с.17), де сторони узгодили найменування товару; якість; упаковку; кількість; ціну реалізації; базову ціну; ринок збуту.

Строк поставки визначено лютий 2015 року.

Загальна вартість за Специфікацією орієнтовно складає 1085740,60грн. без урахування НДС. Крім того НДС 217148,12грн. Загалом з НДС 1302888,72грн.

Виписано рахунок №198443 від 26.02.2015р. на суму 2291859,70грн. (а.с.30).

Товар поставлено 26.02.2015р. за залізничною накладною №46595336 (а.с.35).

Кінцева дата оплати 10.04.2015р.

День фактичної оплати товару 26.06.2015р.

Позивач нарахував відповідачу за зазначеною поставкою до сплати:

- пеню у розмірі 290092,93грн. за період з 11.04.2015р. по 26.06.2015р.;

- три відсотки річних у розмірі 14504,65грн. за період з 11.04.2015р. по 26.06.2015р.;

- інфляційні втрати у розмірі 389021,00грн. за період з 11.04.2015р. по 26.06.2015р.

Господарський суд перевірив розрахунок пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат і визнав їх вірними, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

На виконання умов укладеного між сторонами договору підписано специфікацію №2 від 03.02.2015р. (а.с.18), де сторони узгодили найменування товару; якість; упаковку; кількість; ціну реалізації; базову ціну; ринок збуту.

Строк поставки визначено лютий 2015 року.

Загальна вартість за Специфікацією орієнтовно складає 1693073,52грн. без урахування НДС. Крім того НДС 338614,70грн. Загалом з НДС 2031688,22грн.

Виписано рахунок №198442 від 26.02.2015р. на суму 3652476,26грн. (а.с.26).

Товар поставлено 26.02.2015р. за залізничною накладною №46595328 (а.с.31).

Кінцева дата оплати 10.04.2015р.

День фактичної оплати товару 28.05.2015р. на суму 2404000,00грн. та 26.06.2015р. на суму 1248476,26грн.

Позивач нарахував відповідачу за зазначеною поставкою до сплати:

- пеню у розмірі 347711,79грн. за загальний період з 11.04.2015р. по 26.06.2015р. (з урахуванням часткової оплати);

- три відсотки річних у розмірі 17385,59грн. за загальний період з 11.04.2015р. по 26.06.2015р. (з урахуванням часткової оплати);

- інфляційні втрати у розмірі 396852,32грн. за загальний період з 11.04.2015р. по 26.06.2015р. (з урахуванням часткової оплати);

Господарський суд перевірив розрахунок пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат і визнав їх вірними, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

На виконання умов укладеного між сторонами договору підписано специфікацію №4 від 02.03.2015р. (а.с.20), де сторони узгодили найменування товару; якість; упаковку; кількість; ціну реалізації; базову ціну; ринок збуту.

Строк поставки визначено березень 2015 року.

Загальна вартість за Специфікацією орієнтовно складає 2827622,00грн. без урахування НДС. Крім того НДС 565524,40грн. Загалом з НДС 3393146,40грн.

Виписано рахунок №198823 від 18.03.2015р. на суму 2888983,25грн. (а.с.27).

Товар поставлено 18.03.2015р. за залізничною накладною №47214325 (а.с.32).

Кінцева дата оплати 30.04.2015р.

День фактичної оплати товару 26.06.2015р.

Позивач нарахував відповідачу за зазначеною поставкою до сплати:

- пеню у розмірі 270693,77грн. за період з 01.05.2015р. по 26.06.2015р.;

- три відсотки річних у розмірі 13534,69грн. за період з 01.05.2015р. по 26.06.2015р.;

- інфляційні втрати у розмірі 75367,80грн. за період з 01.05.2015р. по 26.06.2015р.

Господарський суд перевірив розрахунок пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат і визнав їх вірними, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

На виконання умов укладеного між сторонами договору підписано специфікацію №5 від 01.04.2015р. (а.с.21), де сторони узгодили найменування товару; якість; упаковку; кількість; ціну реалізації; базову ціну; ринок збуту.

Строк поставки визначено квітень 2015 року.

Загальна вартість за Специфікацією орієнтовно складає 2322859,70грн. без урахування НДС. Крім того НДС 464571,94грн. Загалом з НДС 2787431,64грн.

Виписано рахунок №199725 від 28.04.2015р. на суму 2566585,44грн. (а.с.28).

Товар поставлено 28.04.2015р. за залізничною накладною №45494630 (а.с.33).

Кінцева дата оплати 15.06.2015р.

День фактичної оплати товару 26.06.2015р.

Позивач нарахував відповідачу за зазначеною поставкою до сплати:

- пеню у розмірі 46409,49грн. за період з 16.06.2015р. по 26.06.2015р.;

- три відсотки річних у розмірі 2320,47грн. за період з 16.06.2015р. по 26.06.2015р.

Господарський суд перевірив розрахунок пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат і визнав їх вірними, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

На виконання умов укладеного між сторонами договору підписано специфікацію №6 від 01.04.2015р. (а.с.22), де сторони узгодили найменування товару; якість; упаковку; кількість; ціну реалізації; базову ціну; ринок збуту.

Строк поставки визначено квітень 2015 року.

Загальна вартість за Специфікацією орієнтовно складає 1449529,90грн. без урахування НДС. Крім того НДС 289905,98грн. Загалом з НДС 1739435,88грн.

Виписано рахунок №199710 від 28.04.2015р. на суму 1589004,70грн. (а.с.29).

Товар поставлено 28.04.2015р. за залізничною накладною №45494762 (а.с.34).

Кінцева дата оплати 15.06.2015р.

День фактичної оплати товару 26.06.2015р.

Позивач нарахував відповідачу за зазначеною поставкою до сплати:

- пеню у розмірі 28732,69грн. за період з 16.06.2015р. по 26.06.2015р.;

- три відсотки річних у розмірі 1436,63грн. за період з 16.06.2015р. по 26.06.2015р.

Господарський суд перевірив розрахунок пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат і визнав їх вірними, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважного представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 983640,67грн. пені; 49182,03грн. трьох відсотків річних; 1073158,04грн. інфляційних втрат, слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується матеріалами справи, а саме залізничними накладними, що містяться в матеріалах справи.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отриманий товар передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення пункту 3.4 договору, строк оплати товару отриманого за залізничними накладними є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися погашення самим боржником основного боргу.

Доказів погашення 983640,67грн. пені; 49182,03грн. трьох відсотків річних; 1073158,04грн. інфляційних втрат відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.2). У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 2 ст. 266 Господарського кодексу України встановлює, що загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення ((асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначається специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 31589,71грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 549, 610, 612, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 231, 232, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" (50057, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Заводська, 1; ідентифікаційний код 31550176) на користь публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Електрометалургів, 310; ідентифікаційний код 00186520) 983640,67грн. (дев'ятсот вісімдесят три тисячі шістсот сорок грн. 67 коп.) пені; 49182,03грн. (сорок дев'ять тисяч сто вісімдесят дві грн. 03 коп.) трьох відсотків річних; 1073158,04грн. (один мільйон сімдесят три тисячі сто п'ятдесят вісім грн. 04 коп.) інфляційних втрат; 31589,71грн. (тридцять одна тисяча п'ятсот вісімдесят дев'ять грн. 71 коп.) судового збору, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

21.10.2015 року

Суддя ОСОБА_2