РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2015Справа №910/26142/14

За позовомПублічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод»
до1) Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор» 3) Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 4) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапчук Зої Анатолівни
провизнання договору недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача-1:Запорожець В.В. - представник за довіреністю
від відповідача-2: від відповідача-3: від відповідача-4:не з'явився не з'явився не з'явився
від ТОВ «Фінанс Транс Груп»: Бикова О.П. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Христинівський молокозавод» (надалі - ПАТ «Христинівський молокозавод») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача 1 - Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (надалі - ПАТ «ФІДОБАНК»), відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор» (надалі - ТОВ «ФК «Вендор»), відповідача 3 - Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відповідача 4 - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапчук Зої Анатоліївни про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 3 від 30.07.2014 (надалі - Договір) та визнання недійсним виконавчого напису №258 таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Договір не відповідає вимогам чинного законодавства (п.1 ч.1 ст.512, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України), а також вказує на відсутність повідомлення ПАТ «Христинівський молокозавод» про вчинення Договору. Крім того, на думку позивача, заявлена відповідачам-2 до стягнення на підставі спірного виконавчого напису сума не відповідає дійсному розміру заборгованості позивача перед Банком. Дана сума за розрахунками позивача є значно меншою, ніж вказано в постанові про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 позов ПАТ «Христинівський молокозавод» до ПАТ «ФІДОБАНК», ТОВ «ФК «ВЕНДОР», Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапчук Зої Анатоліївни про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 3 від 30.07.2014р. та визнання недійсним виконавчого напису №258 таким, що не підлягає виконанню залишено без розгляду, вжиті згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 27.11.2014р. №910/26142/14 заходи забезпечення позову у вигляді зупинення звернення стягнення на нерухоме майно на підставі виконавчого напису нотаріусу, вчиненого №258, вчиненого 19.09.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А. скасовано.

Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 ПАТ «Христинівський молокозавод» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказану ухвалу місцевого суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 вищевказану ухвалу Господарського суду міста Києва у справі №910/26142/14 скасовано повністю, справу № 910/26142/14 передано на розгляд Господарському суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 розгляд справи № 910/26142/14 призначено на 10.06.2015.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 10.06.2015 та 08.07.2015, розгляд справи відкладено на 08.07.2015 та 29.07.2015 відповідно.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 28.07.2015 у зв'язку із закінченням повноважень судді Гулевець О.В. було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/26142/14.

28.07.2015 в результаті повторного автоматичного розподілу справ у господарському суді міста Києва справу № 910/26142/14 передано для розгляду судді Підченко Ю.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2015 справу №910/26142/14 прийнято до провадження суддею Підченко Ю.О., розгляд справи призначено на 25.09.2015.

В судове засідання призначене на 25.09.2015 представник позивача в судове засідання не з'явився, проте через відділ діловодства канцелярії подав клопотання про відкладення розгляду справи з поважних причин. Вимоги суду від 31.07.2015р. позивач не виконав, що перешкоджає розгляду спору по суті.

Представник відповідача-1 у судове засідання 25.09.2015 з'явився, проти позову заперечує, надав клопотання про продовження розгляду спору у даній справі.

Представники відповідача-2, 3, 4 в судове засідання 25.09.2015 не з'явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні 25.09.2015 був присутній представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Транс Груп», який подав заяву про вступ у справу в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. Мотиви вступу вважає, що до ТОВ «Фінанс Транс Груп» перешли права вимоги за Генеральною кредитною угодою №010-05/761 від 12 квітня 2007р., а тому рішення по справі може вплинути на його права та обов'язки. Відповідно до ст. 27 ГПК України, суд вирішив, що вказана заява буде розглянута підчас судового процесу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.09.2015 з метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, враховуючи неявку в судове засідання повноважних представників позивача, відповідача 2, відповідача 3, відповідача 4 та невиконання сторонами вимог суду, що перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та відклав розгляд справи на 09.10.2015.

В судове засідання 09.10.2015 представник позивача що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 09.10.2015 р. не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання буд повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представик відповідача-1 у судовому засіданні 09.10.2015 проти позову заперечує, надав клопотання про продовження розгляду спору у даній справі.

В судовому засіданні 09.10.2015 був присутній представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Транс Груп», який підтримав заяву про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

В судове засідання 09.10.2015 представники відповідачів - 2, 3, 4 що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з'явився, хоча, причини неявки суду не повідомили.

При цьому господарський суд виходить із наступного.

Пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що за змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Ухвала господарського суду міста Києва від 31.07.2015 про прийняття справи до розгляду отримані позивачем, відповідачем-2, відповідачем-3, відповідачем-4, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №822 611), №849 792), №857 480), №865 680) відповідно.

Приймаючи до уваги п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце проведення наступного судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом. Неприбуття до судового засідання представника позивача та відповідачів-2,3,4, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті, а тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно статті 75 ГПК України.

В судовому засіданні 09.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача-1, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2007 між ПАТ «Христинівський молокозавод» (надалі - позивач) та ВАТ «Акціонерний комерційний банк «престиж», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК» (надалі - Банк) укладено договір іпотеки №010-05/761/і нерухомого майна - комплексу будівель та споруд, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Бичковою Т.Д. та зареєстрований у реєстрі за №1442 (далі - Договір іпотеки), який забезпечує виконання позивачем зобов'язань щодо повернення Банку кредитних коштів отриманих на умовах генеральної кредитної угоди №010-05/761 від 12.04.2007 та всіх кредитних договорів, укладених, чи таких, що можуть бути укладені в подальшому в її рамках, а також додаткових угод до генеральної кредитної угоди №010-05/761 від 12.04.2007р. чи кредитних договорів, укладених в її рамках, що можуть бути укладені в подальшому.

У зв'язку із порушенням ПАТ «Христинівський молокозавод» своїх зобов'язань за зазначеною генеральною кредитною угодою та кредитних договорів, укладених в подальшому в її рамках, Банком було подано до Печерського районного суду м. Києва позовну заяву про солідарне стягнення з боржника та його поручителів кредитної заборгованості. Під час розгляду цієї позовної заяви сторонами було погоджено наявність та розмір заборгованості та було досягнуто домовленості щодо врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди, яка була затверджена ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року у справі №757/16021/13ц (далі - Мирова угода).

Відповідно до умов Мирової угоди ПАТ «Христинівський молокозавод» зобов'язано погашати заборгованість, яка виникла на підставі генеральної кредитної угоди №010-05/761 від 12.04.2007 та кредитних договорів, що були укладені в рамках її реалізації, за № 012-05/762 від 12.04.2007, № 012-05/763 від 23.04.2007, № 012-05/1039 від 09.07.2008 (далі разом - Кредитні договори) частинами в порядку та на умовах визначених в даній Мировій угоді, а інші сторони у справі № 757/16021/13ц поручилися за виконання боржником (ПАТ «Христинівський молокозавод») умов Мирової угоди.

За умовами затвердженої судом Мирової угоди, заборгованість за вищевказаними кредитними договорами переводиться у гривневий еквівалент за офіційним курсом Національного банку України станом на день підписання даної угоди та становить:

- за Кредитним договором № 012-05/762 від 12.04.2007 суму 425743,56 доларів США, що становить еквівалент 3402968,27 грн.;

- за Кредитним договором № 012-05/763 від 23.04.2007 суму 1107589,04 доларів США, що становить еквівалент 8852959,21 грн.;

- № 012-05/1039 від 09.07.2008 суму 2850265,98 доларів США, що становить еквівалент 22782175,96 грн.

Відповідно до пунктів 4.7, 6.8 Мирової угоди сторони домовились, що умови кредитних договорів та договорів іпотеки, поруки, застави, які не змінені цією мировою угодою залишаються діючими та сторони підтверджують по ним свої зобов'язання. Дана угода не є новацією зобов'язань за Кредитними договорами.

Пунктом 4.8 Мирової угоди передбачено, що Банк має право достроково вимагати від ПАТ «Христинівський молокозавод» та його поручителів (у т.ч. майнових) погашення залишку заборгованості, яка залишилась не погашеною згідно умов даної мирової угоди, зокрема, у разі прострочення та/або не оплати чергового платежу згідно зазначених у ній графіків.

У подальшому з урахуванням умов Мирової угоди між Банком, боржником, поручителями та заставодавцями було укладено додаткові угоди до відповідних кредитних договорів та договорів поруки та застави.

14.05.2014 Банком було направлено позивачу та всім поручителям та заставодавцям/іпотекодавцям вимогу про усунення порушення за вих. № 9-1-5/2938 від 14.05.2014 у зв'язку з неналежним виконанням виконаням позивачем взятих на себе зобов'язань.

Листом вих. № 221 від 21.05.2014 позивач визнав наявність заборгованості та повторно зобов'язався погашати заборгованість частинами по 4 млн. грн. щомісячно до повернення в графік погашення встановлений умовами Мирової угоди. Проте, позивач даної обіцянки не дотримався і заборгованість не повернув.

30.07.2014 між Банком та ТОВ «ФК «Вендор» було укладено договір № 3 про відступлення права вимоги, за умовам якого відступлено права вимоги за кредитними зобов'язаннями, у тому числі по зобов'язанням ПАТ «Христинівський молокозавод», про що останнього було повідомлено листами вих. № 9-1-5/4814 від 19.08.2014 (отриманий позивачем 26.08.2014 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №559 5570) та вих. № 9-1-4/4814 від 04.08.2014 (отриманий уповноваженим представником позивача 08.08.2014, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №476 730).

З матеріалів справи також слідує, що 30.07.2014 між Банком та ТОВ «ФК «Вендор» було укладено договір № 3 про відступлення права за договором іпотеки (посвідчений 30.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А.), за умовам якого відступлено права вимоги за забезпечувальними зобов'язаннями, у тому числі по зобов'язанням ПАТ «Христинівський молокозавод» перед відповідачем-1 за Договором іпотеки.

Станом на 04.09.2014 заборгованість ПАТ «Христинівський молокозавод» за Генеральною кредитною угодою та укладених в її рамках Кредитними договорами, розрахованих за період з 15.07.2012 до 22.04.2014 та згідно з умовами затвердженої судом Мирової угоди, за період з 23.10.2013 по 04.09.2014 (включно), становила 38706458,14 грн., та складається з:

- 33024725,64 грн. заборгованості за кредитами;

- 288,97 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими відповідно до умов Мирової угоди;

- 1107643,98 грн. пені, нарахованої станом на 23.10.2013 (дату укладання Мирової угоди) на прострочену заборгованість по кредиту за Кредитними договорами;

- 4221580,39 грн. пені, нарахованої за порушення умов мирової угоди.

- 352219,16 грн. пені, нарахованої станом на 23.10.2013 (дату укладання Мирової угоди) на прострочену заборгованість по відсоткам за Кредитними договорами.

Позивачем не надано доказів на погашення вказаної суми заборгованості станом на 04.09.2014, а також не спростовано її розмір.

При цьому судом враховано, що відповідно до пункту 3.2 Мирової угоди пеня, нарахована на підставі Кредитних договорів, не стягується за умови повного погашення основної суми боргу та після такого погашення. Однак, ні позивачем, ні його поручителями (у т.ч. майновими) не було здійснено повного погашення основної суми боргу. Зворотного матеріали справи не містять.

Зазначені обставини підтверджуються копіями вищезазначених договорів з додатками до них, листів, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2013 у справі №757/16021/13ц, а також копіями повідомлень про вручення поштових відправлень, поясненнями представника відповідача-1.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вищевказані договори відступлення прав вимоги, з дотриманням вимоги статті 513 ЦК України, були укладені у тих самих формах, що й договори на підставі яких виникло зобов'язання, право вимоги за якими передані новому кредиторові (ТОВ «ФК «Вендор»).

Посилання позивача на те, що він начебто не отримував відповідного повідомлення про відступлення права вимоги, спростовуються матеріалами справи, зокрема, вищевказаними повідомленнями про вручення поштових відправлень №559 5570), №476 730) та описами вкладеннями у ці поштові відправлення.

Водночас, враховуючи положення ст.ст. 516, 517 ЦК України, неповідомлення боржника про заміну кредитора не впливає на дійсність договору відступлення права вимоги, а має наслідком лише те, що виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові буде належним виконанням, при цьому боржник має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором, і крім того, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Судом відхиляються посилання позивача на те, що за спірним Договором відступлення права вимоги було передано недійсну вимогу, оскільки позивач, всупереч положень статей 33, 34 ГПК України, не довів суду належними і допустимими доказами зазначену обставину, позаяк не спростував розмір заборгованості за Кредитними договорами та Мировою угодою, який був відступлений за оспорюваним договором.

З огляду на вищезазначене ТОВ «ФК «Вендор», як новий кредитор, звернулась до Нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на підставі Договору іпотеки. Нотаріусом, після вивчення наданих документів, 19.09.2014 було вчинено спірний виконавчий напис №258, за яким запропоновано звернути стягнення на будівлі та споруди загальною площею 3676,60 кв.м., що знаходяться по вулиці Пушкіна, 24 в м.Христинівка Черкаської області, які є предметом іпотеки за Договором іпотеки, у рахунок погашення вище зазначеної заборгованості позивача за Кредитними договорами.

Відповідачем-3 за заявою ТОВ «ФК «Вендор» 10.11.2014р. було відкрито виконавче провадження № 45369300 щодо виконання вказаного виконавчого напису Нотаріуса, про що винесено відповідну постанову.

Посилання позивача на положення пункту 4.2 Мирової угоди та частини 1 статті 559 ЦК України, та на той факт, що, на його думку, Договір іпотеки припинив дію, оскільки після укладання Мирової угоди не було внесено відповідних змін до цього Договору, суд не бере до уваги виходячи з наступного.

Позивачем, усупереч положень статей 33, 34 ГПК України, не доведено суду належними і допустимими доказами, що забезпечені зобов'язання за Договором іпотеки припинилися, а також, що відбулася зміна забезпечуваного зобов'язання без згоди позивача, внаслідок якого збільшився обсяг відповідальності останнього.

Не погоджуючись із законністю вчинення спірного виконавчого напису, позивач просить суд визнати його таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на ту обставину, що спірний виконавчий напис на його думку був вчинений за відсутності документів, що підтверджують безспірність вимог відповідача-2, оскільки сума заборгованості позивача за Кредитними договорами та Мировою угодою є меншою за суму вказану в спірному виконавчому написі.

У абз. 2, 3 пункту 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз'яснено, що спори про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК України. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК України, статей 1 і 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Водночас слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Таким чином, господарські суди не перевіряють правильність виконавчого напису з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні, оскільки нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт підлягають окремому оскарженню до суду.

Господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність кредитора, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлюють наявність (відсутність) об'єктивних обставин, за яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

Враховуючи зазначене, та приписи статей 1, 12 ГПК України, суд дійшов висновку, що провадження у справі до Відділу ДВС України та Нотаріусу слід припинити на підставі пункту 1 статті 80 ГПК України в зв'язку із тим, що спір у частині вимог до даних відповідачів не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Предметом доказування у господарських спорах даної категорії за загальним правилом є обставини, які свідчать про існування правових підстав для вчинення виконавчого напису, зокрема, існування у боржника відповідного боргу перед кредитором та того, чи допускається у спірних правовідносинах застосування вказаного досудового способу вирішення спору.

Частина 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» також визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» було визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідно до якої обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, в даному випадку, на момент вчинення спірного виконавчого напису законодавство дозволяло застосовувати вказаний спосіб звернення на іпотечне майно.

При цьому, пунктом 3.1.4 Договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим або кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, комісій, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Позивач зазначає що начебто сума заявлена до стягнення на підставі виконавчого напису нотаріусом не відповідає дійсному розміру заборгованості та що дана сума є значно меншою ніж вказано у постанові про відкриття виконавчого провадження. Однак, позивач не надав жодних розрахунків, не зазначив суду будь-яких помилок в розрахунках або сумах зазначених у виконавчому написі та не зазначив жодних інших сум своєї заборгованості, а також не надав жодних доказів на підтвердження сплати спірної суми заборгованості. Отже, у супереч статей 33, 34 ГПК України позивач не довів належними і допустимими доказами обставину невідповідності суми зазначеної у спірному виконавчому написі дійсному розміру його заборгованості.

Відносно заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Транс Груп» (надалі - ТОВ «Фінанс Транс Груп»), який подав заяву про вступ у справу в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача з тих мотивів, що до останнього перешли права вимоги за Генеральною кредитною угодою №010-05/761 від 12 квітня 2007р., а тому вказує, що рішення по справі може вплинути на його права та обов'язки, господарський суд вказує наступне:

В заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Транс Груп» про вступ у справу в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача вказує, що до останнього перешли права вимоги за Генеральною кредитною угодою №010-05/761 від 12 квітня 2007р. Згідно з договором про відступлення права вимоги (факторингу) №341 від 12.08.2015р. ТОВ «ФК «Вендор» відступив на користь ТОВ «Фінанс Транс груп» право вимоги в повному обсязі, у тому числі за генеральною кредитною угодою від 12.04.2007р. №010-05/761. У зв'язку із чим до ТОВ «Фінанс Транс груп» перейшли права та обов'язки ТОВ «ФК «Вендор» по договорах, що забезпечують виконання зобов'язання, зокрема за договором іпотеки №010-05/761/і від 12.04.2007р.

Згідно ст.27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Разом із цим, господарський суд вказує, що предметом розгляду у даній справі є правовідносини сторін, що склались на час вчинення договору про відступлення права вимоги №3 від 30.07.2014р. та виконавчого напису №258 від 19.09.2014р. Договір про відступлення права вимоги (факторингу) №341 між ТОВ «ФК «Вендор» та ТОВ «Фінанс Транс груп» укладено 12.08.2015р., отже ТОВ «Фінанс Транс груп» не було учасником спірних правовідносин, а тому суд приходить до висновку, що рішення у справі №910/261/14 не вплине на права або обов'язки ТОВ «Фінанс Транс груп», а тому у задоволені заяви слід відмовити.

Як зазначалося вище, спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК України.

Втім, як зазначено в абз. 3 пункту 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Отже, господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність банку, як кредитору, права звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) для задоволення його вимог за договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлюють наявність (відсутність) об'єктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

Господарські суди не повинні перевіряти правильність виконавчого напису з позиції законності дій нотаріуса при його вчиненні та надавати оцінку його діям при вчиненні виконавчого напису, оскільки за змістом ст. ст. 1, 2, 18 ГПК України, ст. ст. 1 і 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а відповідно до статті 50 названого Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

На підставі наведених норм чинного законодавства, роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України та висловлених ним правових позицій у постановах від 11.03.2014 у справі № 5011-5/14359-2012, від 19.02.2014 у справі № 915/1255/13, від 14.11.2012 у справі №5021/378/12, від 31.07.2012 у справі 26/360, суд дійшов висновку, що, в даному випадку, він позбавлений можливості надавати оцінку доводам позивача стосовно того, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено за відсутності документів, що підтверджують безспірність вимог відповідача, оскільки фактично всі ці доводи зводяться до намагання позивача вказати на порушення приватним нотаріусом саме порядку вчинення нотаріальних дій, а не довести відсутність заборгованості перед відповідачем, її розміру, а відповідно й відсутності загалом підстав для вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом.

Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справі» визначено, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат"). За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Таким чином, позивач, з підстав, визначених у даній справі, не позбавлений права звернутись з відповідним позовом до приватного нотаріуса в порядку цивільного судочинства.

У даному ж випадку, оскільки звернувшись з даним позовом до суду, позивач не подає доказів на підтвердження невірного визначення відповідачами-1-2 суми боргу, в погашення якого за спірним виконавчим написом було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі не вказує на будь-які помилки у нарахуванні пені та відсотків (не надає власного контррозрахунку), суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача (частина 5 статті 49 ГПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод» до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапчук Зої Анатоліївни припинити.

2. В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод».

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 13.10.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко