донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.10.2015 р. справа №908/6317/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3

від прокурора:ОСОБА_4 службове посвідчення
від позивача: від позивача:ОСОБА_5 за довіреністю Не з'явився
від відповідача:ОСОБА_6 за довіреністю

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуКомунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради м.Краматорськ, Донецька область

на рішення господарського суду Запорізької області
від02.06.2015 року
у справі№ 908/6317/14 (головуючий суддя Корсун В.Л., судді Смірнов О.Г., Шевченко Т.М.)
за позовомЗаступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України м. Київ, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ
до відповідача Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради м. Краматорськ, Донецька область
простягнення 5 990 054,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України м .Київ, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія « Нафтогаз України» м. Київ, звернувся до господарського суду Запорізької області із позовною заявою до Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради м. Краматорськ, Донецька область про стягнення основного боргу за поставлений природний газ по договору купівлі-продажу природного газу № 777/14-ТЕ-6 від 17.12.2013р. у розмірі 6 940 426,60грн.

02.03.2015р. перший заступник прокурора Донецької області звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог (у порядку ст..22 ГПК України) у якій просив суд стягнути з відповідача боргу за поставлений природний газ у розмірі 6 679 816.34грн., пеню у розмірі 685 370,86грн., інфляційні у розмірі 1 595 867,17грн. та 3% річних у розмірі 149 130,94грн. (т.1 а.с.103-107).

20.04.2015р. перший заступник прокурора Донецької області звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову (в порядку ст..22 ГПК України) у якій просить суд змінити предмет позову першого заступника прокурора Донецької області та стягнути з відповідача основний борг за поставлений природний газ у сумі 6 679 816,34грн., пеню у розмірі 685 370,86 грн., інфляційні у розмірі 1 595 867,17грн., 3% річних у розмірі 149 130,94 грн. (т.2 а.с.1-5).

12.05.2015р. перший заступник прокурора Донецької області звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог (в порядку ст..22 ГПК України) у якій просив суд про стягнути з відповідача основний борг за поставлений природний газ по договору купівлі-продажу природного газу №777/14-ТЕ-6 від 17.12.2013р. у розмірі 3 559 685,48грн., пені у розмірі 685 370,86грн., інфляційні у розмірі 1 595 867,17грн., 3% річних у розмірі 149 130,94грн. (т.2 а.с.83-86).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору на купівлю-продаж природного газу № 777/14-ТЕ-6 від 17.12.2013р. із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім за ним своїх зобовязань з оплати вартості переданого природного газу у січні 2014р. - квітні 2014р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних витрат тощо.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. по справі № 908/6317/14 позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 684 373,46грн. - пені, 149 130,93грн. - 3% річних, 1 406 083,70грн. - втрат від інфляційних процесів, припинено провадження у справі у частині стягнення 3 559 685,48грн. основного боргу, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 70 752,43 грн.

У задоволені решти вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що наявна заборгованість за спірними зобовязаннями у сумі 3 559 685,48грн. погашена відповідачем під час розгляду справи, у звязку з чим провадження у справі у частині стягнення 3 559 685,48грн. підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст 80 ГПК України.

Щодо 3% річних, інфляційних та пені суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення, посилаючись на необґрунтованість, тому відсутність підстав для задоволення цих вимог позивача у повному обсязі.

Комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради м. Краматорськ, Донецька область звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. у даній справі.

Комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради м. Краматорськ, Донецька область в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема вважає, що у даній справі прокуратура Донецької області не має повноважень представляти інтереси позивача, оскільки не є органом виконавчої влади.

Таким чином, апелянт просить суд скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. у справі № 908/6317/14.

19.08.15р. через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду від прокуратури Донецької області надійшли заперечення на апеляційну скаргу № 05/2-289вих.-15 від 13.08.2015р., які судовою колегією розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

04.09.15р. через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду від Міністерства енергетики та вугільної промисловості України м. Київ надійшли заперечення на апеляційну скаргу № 17/1875 від 31.08.2015р., які судовою колегією розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

13.10.15р. через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду від Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради м. Краматорськ надійшли доповнення до апеляційної скарги №03-01/1305 від 05.10.2015 року на рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. по справі № 908/6317/14.

У судовому засіданні прокурор та представник позивача заперечували проти долучення до матеріалів справи доповнень до апеляційної скарги №03-01/1305 від 05.10.2015 року на рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. по справі № 908/6317/14.

Відповідно до ч. 1, ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 3, ст. 101 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на зазначені норми, зважаючи на недоведеність неможливості відповідача подання до суду першої інстанції додаткових документів (доказів), суд не приймає до уваги, як доповнення до апеляційної скарги №03-01/1305 від 05.10.2015 року, так і додані до нього додаткові документи.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. по справі № 908/6317/14 просить залишити без змін.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи викладені в запереченнях на апеляційну скаргу №17/1875 від 31.08.2015 року, звернувся до суду з проханням рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. по справі № 908/6317/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради м.Краматорськ без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просить суд рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. по справі № 908/6317/14 - скасувати.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визначається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Заслухавши представника -----, перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

17.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі-Продавець) та Комунальним виробничим підприємством Краматорська тепломережа Краматорської міської ради, (далі-Покупець) був укладений Договір на купівлю-продаж природного газу № 777/14-ТЕ-6, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупця у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, (далі-газ), а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п.1.1 договору) (т. 1а.с.8-10).

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п.1.2 договору).

За приписами п.2.1 укладеного правочину, Продавець передає Покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ в обсязі до 13700,0 тис.куб.м.

У відповідності до п.п.2.1.1, 2.1.2 договору, обсяги газу, що планується передати можуть змінюватись сторонами протягом мясця продажу в установленому порядку; допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого сторонами згідно п.2.1 цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Пунктом 3.3 означеного договору, сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Відповідно до п.5.2 договору (у редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2014р. в частині змін з 01.01.2014р.), ціна за 1 000 куб.м. природного газу становить 1 091,00грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000куб.м. природного газу 1 091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1 309,20 грн.

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості у разі невиконання покупцем п.6.1 умов цього договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін їх підписів і діє в частині реалізації газу з до 31.12.2012р., а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості (п.11.1 договору).

У період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р.., від 30.04.2014р., що підписані сторонами та скріплені печатками (т.1 а.с.13-20).

Згідно даних актів позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ на загальну суму 6 940 426,60грн., що підтверджується підписом особи останнього на цих актах скріпленим печаткою підприємства.

Як вбачається з заяви про зменшення розміру позовних вимог заступника прокурора, відповідач частково виконав зобовязання з оплати постановленого природного газу, перерахувавши на рахунок позивача частинами грошові кошти у сумі 3 380 741,12грн. Отже, позивач наполягає на стягненні заборгованості у розмірі 3 559 685,48 грн.

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, заступник прокурора, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, наполягає на стягненні суми основного боргу за поставлений природний газ по договору купівлі-продажу природного газу №777/14-ТЕ-6 від 17.12.2013р. у розмірі 3 559 685,48грн., пені у розмірі 685 370,86грн., інфляційні у розмірі 1 595 867,17 грн., 3% річних у розмірі 149 130,94грн.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішення питання щодо стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу, пені, 3% річних та інфляційних витрат.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, відповідач під час розгляду справи провів оплати за поставлений природний газ за період з січня 2014р. по квітень 2014р., тому останній наполягає на тому, що борг за договором купівлі-продажу природного газу № 777/14-ТЕ-6 від 17.12.2013р. у розмірі 3 559 685,48грн. сплачений у повному обсязі, додавши у підтвердження копії платіжних доручень (т.2 а.с.98-103).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо припинення провадження у справі відносно заявленої, за поставлений природний газ по договору купівлі-продажу природного газу №777/14-ТЕ-6 від 17.12.2013р. суми боргу у розмірі 3 559 685,48грн., у звязку з відсутністю предмету спору у цій частині.

Крім того, заступником прокурора Донецької області були заявлені до стягнення, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, інфляційні у розмірі 1 595 867,17 грн., 3% річних у розмірі 149 130,94 грн. та пеня у розмірі 685 370,86 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення основного зобовязання січня-квітня 2014р. становить 1 595 867,17грн., 3% річних 149 130,94 грн.

Суд першої інстанції, задовольнив частково позовні вимоги в частині стягнення інфляційних у розмірі 1 406 083,70грн. та 3% річних у сумі 149 130,93грн., виходячи з висновків, з якими погоджується колегія суддів.

По-перше, умовами договору встановлено виконання грошового зобовязання до настання певного терміну, у спірному випадку до 14-го числа певного місяця, а отже, останнім днем виконання такого зобовязання є день, що передує цьому терміну, тобто таким днем у обумовлених правовідносинах є 13-е число певного місяця, та, як наслідок першим днем прострочення є 14-е число такого місяця.

Таким чином періодом прострочення за зобовязаннями січня 2014р. є період часу починаючи з 14.02.2014р.; за зобовязаннями лютого 2014р. період з 14.03.2014р., за зобовязаннями березня 2014р. період з 14.04.2014р., за зобовязаннями квітня 2014р. період з 14.05.2014р.

По-друге, позивачем при рознесенні оплат здійснених відповідачем невірно враховано день, у який сума боргу за зобовязаннями за період з 15.02.2014р. по 01.12.2014р. фактично зменшена та існує як база для продовження нарахування штрафної санкції з урахуваннях таких змін.

По-третє, день фактичної сплати суми заборгованості (повне погашення існуючого боргу) не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Аналогічний висновок міститься у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Враховуючи вищевикладене, заявлені до стягнення 3% річних за період з 15.02.2014р. по 01.02.2014р. правомірно задоволені судом першої інстанції саме у розмірі 149 130,93 грн. та відмовлені у решті, у звязку з необґрунтованістю.

Як слідує зі змісту ст.625 Цивільного кодексу України та правової суті інфляційних витрат, при розрахунку останніх застосовується сума наявного основного боргу зобовязання на цей час, без врахування проведеної індексації заборгованості за минули періоди.

Тобто, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання, що суперечить розрахунку позивача. До того ж, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. Аналогічний висновок міститься у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Перевіривши арифметичний розрахунок даних позовних вимог за допомогою програми інформаційно-пошукової системи Ліга", колегія суддів погоджується із розміром інфляційних втрат у розмірі 1 406 083,70 грн. та задоволенням цих вимог судом першої інстанції, з урахуванням п.6.1 договору та положень п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

За змістом п.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, Покупець у безспірному порядку зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 685 370,86 грн. (фактично нараховані загалом за період з 15.02.2014р. по 13.11.2014р. за невиконання грошових зобовязань по оплаті природного газу за січень-квітень 2014р. щодо кожної із сум, першим днем прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, а саме за період: з 15.02.2014р. по 13.08.2014р. складає 237 677,94 грн., з 15.03.2014р. по 12.09.2014р. складає 219 092,43 грн., з 15.04.2014р. по 13.10.2014р складає 171 889,01 грн. та з 15.05.2014р. по 12.11.2014р. складає 55 714,08 грн.

Колегія суддів, перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" пеню у розмірі 684 373,46 грн. вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов в цій частині дійшов правильного висновку, перевіривши розрахунок позовних вимог з врахуванням кінцевих дат.

Враховуючи викладене, Донецький апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду та не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015 року у справі № 908/6317/14 без змін.

Головуючий В.М. Татенко

Судді Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 - прокурору;

1 до справи;

1 ДАГС.