ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015 року Справа № 916/1674/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

При секретарі Валяр М. Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 керівник, виписка з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців б/н від 01.04.15;

від відповідача-1: ОСОБА_2 представник, довіреністьб/н від 11.09.15;

від відповідача-2: ОСОБА_3 представник, довіреність б/н від 16.04.15.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма імені ОСОБА_4» та товариства з обмеженою відповідальністю «Дукла»

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року у справі № 916/1674/15

за позовом Південного регіонального виробничо-комерційного відділу концерну «Украгротехсервіс», м. Одеса

до відповідача -1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма імені ОСОБА_4», м. Дніпропетровськ

до відповідача -2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Дукла», м. Дніпропетровськ

про зобовязання передати приплід овець в кількості 9 971 голів, приплід корів в кількості 811 голів та молока в кількості 3 385 200 літрів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року (суддя Бондарєв Е.М.) позовні вимоги Південного регіонального виробничо-комерційного відділу концерну «Украгротехсервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма імені ОСОБА_4» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дукла» - задоволені.

Суд зобов'язав товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_4" передати Південному регіональному виробничо-комерційному відділу концерну "Украгротехсервіс" приплід овець в кількості 9 971 голів та зобовязав товариство з обмеженою відповідальністю "Дукла" передати Південному регіональному виробничо-комерційному відділу концерну "Украгротехсервіс" приплід корів в кількості 811 голів та молоко в кількості 3 385 200 літрів.

Не погодившись з рішенням суду, відповідачі товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_4" та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дукла», звернулись з апеляційними скаргами, в яких просили рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В обґрунтування своєї скарги відповідач 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма імені ОСОБА_4» посилається на те, що господарський суд першої інстанції порушив норми статті 43, 84 ГПК України, неповно зясував обставини справи, не надав оцінку доказам та запереченням, наданим відповідачами.

Зокрема, апелянт вважає, що суд не зясував, яким чином позивач просить захистити своє порушене право, оскільки встановивши відсутність у відповідача 1 майна, суд фактично витребував у нього неіснуюче майно у вигляді приплоду овець та молока.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми статті 261, 267 ЦК України, не застосувавши строк позовної давності, про який було заявлено відповідачем 1 до вимог про стягнення приплоду тварин, які народились з 01.01.2009 року по 21.04.2012 року.

Апелянт посилається на помилкове застосування судом першої інстанції до розрахунку приплоду овець ОСТ Державного агропромислового комітету СРСР 10.160.88 від 11.06.88р., який регламентує норми технологічного відходу та смертності корів, в той час як для овець була розроблена інша міжгалузева норма технологічного відходу та смертності, а саме ОСТ 10.156.88 від 22.06.1988 року.

В обґрунтування своєї скарги відповідач 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дукла» посилається на те, що суд першої інстанції беззаперечно прийняв до уваги розрахунок приплоду корів без його підтвердження належними та допустимими доказами, оскільки ідентифікація корів не буда здійснена, що спростовує отримання приплоду у заявленій кількості.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав оцінку акту державного виконавця серії АА № 308076 від 15.10.2009 року, який був складений у присутності позивача, яким 76 корів, які знаходились у ТОВ « Дукла», були передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5, що спростовує припущення позивача про їх знаходження у ТОВ « Дукла».

Крім того, апелянт вважає, що прийнявши у якості доказу розрахунок приплоду, виконаний позивачем, суд першої інстанції не врахував, що ОСТом 10.160.88 показники технологічного відходу та смертності тварин передбачені до повного формування тварини як дорослої одиниці до 18 місяців, що у якості загального відсотку складає 14,5 відсотків.

Апелянт посилається на відсутність мотивування у рішенні суду на заяву відповідача 2 про застосування строків позовної давності, оскільки, на думку апелянта, починаючи з 2007 року по 2015 рік у позивача не було перешкод для звернення за захистом своїх порушених прав.

Всі ці обставини, на думку апелянтів, є підставами для скасування рішення суду та відмови у позові.

Ухвалами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 6 серпня 2015 року апеляційні скарги були прийняті до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 14 вересня 2015 року.

14.09.15р. відбулось судове засідання. Представники апелянтів підтримали доводи апеляційних скарг, просили рішення суду скасувати та відмовити у позові.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Одеської області від 25.11.2005 року у справі № 29/273-05-7934, зміненим постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.09.2006 року позов Південного регіонального виробничо-комерційного відділення концерну "Украгротехсервіс" задоволено частково.

Суд визнав за Південним регіональним виробничо-комерційним відділом концерну "Украгротехсервіс" право власності на корів племінних тільних породи українська червоно-ряба в кількості 160 голів і овець в кількості 450 голів;

- визнано недійсним договір застави від 03.12.2014 року за № 12954, укладений між приватним підприємством "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" і акціонерним товариством "Український інноваційний банк" в особі директора Одеської філії АТ "Укрінбанк" в частині передачі в заставу корів племінних тільних породи українська червоно-ряба в кількості 160 голів і овець в кількості 450 голів;

- зобовязано приватне підприємство "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" повернути Південному регіональному відділенню концерну "Украгротехсервіс" корів племінних тільних породи українська червоно-ряба в кількості 160 голів і овець в кількості 450 голів;

- розірвано договір про співробітництво у виробництві продукції тваринництва від 16.10.1999 року, укладений між КСП ім. М.А. Посмітного та Південним регіональним виробничо-комерційним відділенням концерну "Украгротехсервіс";

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.06.2007 року, зміненим Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.2007 року, позовні вимоги Південного регіонального виробничо-комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" до ТОВ «Агрофірма ім. М.О. Посмітного» та ТОВ «Дукла» про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволені частково.

Суд визнав за Південним регіональним виробничо-комерційним відділом концерну "Украгротехсервіс" право власності на молоко в кількості 844,8 т., що знаходиться у ТОВ « Агрофірма», вилучив у ТОВ «Агрофірма ОСОБА_4» та передано "Украгротехсервіс" молоко в кількості 844,8 тонн, визнав право власності на приплід корів в кількості 189 голів та овець у кількості 883 голів, вилучено у ТОВ « Агрофірма Посімтного» та передано "Украгротехсервіс" овець в кількості 883 голови, вилучено у ТОВ «Дукла» та передано "Украгротехсервіс" приплід корів в кількості 189 голів та молоко в кількості 591,4 тони.

Звертаючись до відповідачів із позовом про зобовязання передати приплід овець в кількості 9 971 голів, приплід корів в кількості 811 голів та молока в кількості 3 385 200 літрів, позивач Південний регіональний виробничо-комерційний відділ концерну «Украгротехсервіс» посилався на те, що у звязку із невиконанням рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2007 року та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.2007 року по справі №11-29/176-07/4002, весь приплід від корів та овець, отриманий товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені ОСОБА_4" та товариством з обмеженою відповідальністю "Дукла" з 2009 рік по 2014 рік згідно з розрахунком, належить власникові речі, тобто Південному регіональному виробничо-комерційному відділу концерну "Украгротехсервіс".

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що з моменту набрання вказаними рішенням та постановою чинності, тобто з 04.09.2007 року, усі права володіння, користування та розпорядження тваринами перейшло до Південного регіонального виробничо-комерційного відділення концерну "Украгротехсервіс". Оскільки рішення суду щодо передачі тварин та молока до теперішнього часу не виконано, суд дійшов висновку, що приплід за період з 2009 рік по 2014 рік від не вилучених 883 голів овець, корів та молока підлягає стягненню на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні заяв відповідачів про відмову у позові у звязку із пропуском строку позовної давності, господарський суд першої інстанції виходив з того, що представники відповідачів у судовому засіданні підтвердили наявність невиконаного зобов'язання перед позивачем.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки вони, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, були прийняті при неповному встановлені обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пп. 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з позовної заяви, у якості правового обґрунтування своїх вимог позивач посилається на статтю 189 ЦК України, проте не визначає, чи є його вимоги збитками у вигляді упущеної вигоди чи повернення безпідставно набутого майна.

Відповідно до ст. 189 Цивільного кодексу України продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, предметом доказування по даній справі, є одержання відповідачами плодів у вигляді овець, корів та молока, саме у визначеній позивачем кількості і які є приплодом від належних позивачу в силу рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2007 року овець та корів.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертиз, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.2007 року та рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2007 року по справі № 11-29/176-07-4002 господарським судом Одеської області 06.09.2007 року видані накази, при виконанні яких державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березівського районного управління юстиції Одеської області було встановлено, що у товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. М. О. Посмітного" великої рогатої худоби та молока немає, що підтверджується актами державного виконавця від 19.09.2007 року (а.с. 55 том 1) та від 24.09.2014 року (а.с. 56 том 1).

При виконанні наказу про вилучення у товариства з обмеженою відповідальністю "Дукла" та передання Південному регіональному виробничо-комерційному відділенню концерну "Украгротехсервіс" приплід корів в кількості 189 голів та молоко в кількості 591,4 тон державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області було складено акт вилучення у боржника предметів, визначених у рішенні суду та передачі їх стягувану серії АА № 062752 від 21.09.2007 року (а.с.52 том 1), відповідно до якого на виконання наказу суду було описано, арештовано та передано Південному регіональному виробничо-комерційному відділенню концерну "Украгротехсервіс" приплід корів в кількості 113 голів. Крім того, державним виконавцем було встановлено, що перевірити наявність молока в кількості 591,4 тон не виявилося можливим через відсутність на фермі працівників, що підтверджується актами державного виконавця від 01.10.2009 року (а.с.53 том 1) та від 24.10.2014 року (а.с.54 том 1).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно даних бухгалтерського та статистичного обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім.М.О.Посмітного, на балансі підприємства » з 2009 року не обліковуються біологічні активи у вигляді овець. Розведенням, утриманням або іншою сільськогосподарською діяльністю, повязаною з вівцями, як біологічним активом, підприємство не займається.

Факт відсутності овець на підприємстві відповідача 1 підтверджується первинними бухгалтерськими документами, статистичною звітністю про стан тваринництва № 24-сг за 2009-2014 роки, що є належними та допустимими доказами по справі у відповідності до ст. 34 ГПК України.

В той же час позивачем не надано жодного доказу отримання відповідачем 1 приплоду овець від належних позивачу на підставі рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2007 року овець саме у тій кількості, як ним зазначено у розрахунку.

При цьому, колегія суддів вважає, що розрахунок отриманого ТОВ « Дукла» приплоду від не вилучених на користь Південного регіонального виробничо-комерційного відділу концерну «Украгротехсервіс» 76 голів корів та 3 385 200 літрів молока, та отриманого ТОВ « Агрофірма ім. М.О.Посмітного» приплоду від не вилучених 883 голів овець не є належним доказом по справі, оскільки наведені розрахунки є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного приплоду тварин та продукції у вигляді молока, які не підтверджені відповідними документами.

Так, при здійсненні розрахунку приплоду овець та корів позивач посилається на ОСТ Державного агропромислового комітету СРСР 10.160.88, затверджений 11.06.1988 року, яким передбачено обґрунтування списання витрат у звязку з падіжом тварин:

телята (по ОСТ 10.160-88) профілактичний період до 20 днів (в процентах від поголівя на початок технологічного періоду):

технологічний відхід - 5,5; у т.ч. смертність - 3,0;

відкорм телят:

від 20 днів до 2 місяців: технологічний відхід - 2,5; у т.ч. смертність - 1,2;

від 2 до 6 місяців: технологічний відхід - 2,0; у т.ч. смертність - 1,0.

При цьому, при проведенні розрахунку позивачем всупереч зазначеним нормативам, використано 5 % відходу.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу того, що не вилучені у відповідності до рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2007 року поголівя корів та овець ( 76 голів корів та 883 голів овець ) є наявними у відповідачів і використовувались ними з отриманням приплоду.

Також, застосування означеного ОСТу для розрахунку приплоду овець є безпідставним, оскільки норми технологічного відходу та смертності овець регламентовані ОСТом 10.156.88 від 22.06.1988 року, затвердженим Державним агропромисловим комітетом СРСР, згідно з яким відсоток технологічного відходу та смертності овець віком від народження до 4 місяців складає не 5%, як вказав в розрахунку позивач, а 7%.

Колегія суддів зауважує, що наказом Міністерства аграрної політики України від 31 грудня 2004 р. N 498 затверджено Положення про ідентифікацію та реєстрацію овець і кіз, згідно з яким ідентифікації та реєстрації підлягають усі вівці і кози, що розводяться або утримуються на території України.

Позивачем не надано доказів того, що у ТОВ « Агрофірма ім. М.О.Посмітного» знаходяться зареєстровані та ідентифіковані вівці.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2009 року ДВС Решетилівського управління юстиції у Полтавській області складено акт АА № 308076, яким було описано та арештовано 76 голів корів, та передано на відповідальне зберігання на період карантинування ОСОБА_5 у с. Пащенки.

Доказів того, що зазначені поголівя корів були у подальшому знов передані ТОВ « Дукла» і з 2009 року по 2014 рік знаходились у користуванні ТОВ «Дукла» матеріали справи не містять.

Означене спростовує доводи позивача про отримання ТОВ « Дукла» приплоду від 76 означених корів.

З 2003 року в Україні здійснюється ведення реєстру тварин, що регламентовано Наказом Міністерства аграрної політики України від 17 вересня 2003 року № 342.

Відповідно до Закону України « Про ідентифікацію та реєстрацію тварин», який діє тварини мають ідентифікацію, тобто, процес ототожнення тварини шляхом присвоєння їй ідентифікаційного номера з використанням візуальних, електронних та змішаних засобів залежно від виду тварини з подальшим внесенням ідентифікаційного номера до Єдиного державного реєстру тварин.

З акту опису АА № 308076 від 15.10.2009 року вбачається, що пятдесят пять з 76 описаних корів мали ідентифікаційні номера, а саме: інв. №№ 1 -НОМЕР_1; 2-; 3-;4-;5-;6-630025474;7-;

8-;9-;10-11-;12-;13-;14-;15-;16-;17-;18-;19-;20-;21-;22-;23-;24-;25-;26-;27-;28-;29-;30-;31-;32-;33-;34-;35-;36-;37-;38-;39-;40-;41-;42-;43-;44-;45-;46-;47-;48-;49-;50-;51-;52-;53-;54-;55-, проте дані про те, що означені тварини мали приплід, кількість припліду, були дійними та надали саме ту кількість молока, яку розрахував позивач, матеріали справи не містять. Доказів цього позивач не надав ані в суді першої інстанції, ані апеляційному суді.

Посилання позивача як на доказ отримання визначеної ним кількості молока на племінне свідоцтво № 4, не є належним доказом заявлених ним позовних вимог, оскільки означене племінне свідоцтво стосується лише певно визначеної родовими ознаками телиці ОСОБА_3 індивідуальним номером 03772, в той час як відомостей щодо 76 не вилучених, з яких 55 ідентифікованих голів корів та їх показники, позивач суду не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Одеської області від 06.08.2014 року, залишеною без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2014 року та Вищого господарського суду України від 06.11.2014 року, Південному регіональному виробничо-комерційному відділенню концерну «Украгротехсервіс» відновлено пропущений строк для предявлення наказів господарського суду Одеської області від 06.09.2007 року по справі № 11-29/176-07-4002 до виконання та видано дублікати зазначених наказів.

24 вересня 2014 року державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє майно, яке необхідно повернути стягувану, а саме молоко в кількості 844,8 тонн та вівці в кількості 883 голів.

24 жовтня 2014 року державним виконавцем встановлено, що в приміщенні, де зберігається молоко не виявлено молока в кількості 591,4 тони, що належить ТОВ « Дукла».

Означене також спростовує доводи позивача про отримання відповідачами приплоду корів, овець та молока від належних йому корів та овець.

Колегія суддів не приймає до уваги у якості доказів, надані позивачем до письмових пояснень до заперечень на апеляційні скарги від 07 жовтня 2015 року інвентаризаційний опис великої рогатої худоби по фермі Пащенки, оскільки по перше, він не був предметом розгляду у суді першої інстанції, по друге, він складений станом на 1 грудня 2006 року, та по третє, надані ним документи не посвідчені належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що окрім суто математичного розрахунку приплоду овець, корів та отримання молока, ніяких доказів його наявності у відповідачів та отримання такого приплоду, позивач не надав.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами довів отримання відповідачами приплоду корів, овець та молока у зазначеній ним кількості.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо строку позовної давності, оскільки суд першої інстанції визнав порушення відповідачами прав позивача, проте мотивів, з яких він не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до правовідносин, які виникли з 2009 по 2014 рік, у мотивувальній частині рішення, не навів, а лише послався на загальні положення статті 15, 16 ЦК України, статтю 124 Конституції України, статтю 115 ГПК України.

Заперечення позивача проти задоволення заяв відповідачів про застосування строку позовної давності ґрунтується на наявності рішення господарського суду Одеської області від 06.08.2014 року, яким Південному регіональному виробничо-комерційному відділенню концерну «Украгротехсервіс» відновлено пропущений строк для предявлення наказів господарського суду Одеської області від 06.09.2007 року по справі № 11-29/176-07-4002 до виконання та видано дублікати зазначених наказів.

Проте, колегія суддів вважає, що поновлення пропущенного строку для предявлення наказів до виконання не повязано із пропуском позивачем строку для звернення до суду із позовом про захист свого порушеного права починаючи з 2009 року.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла до висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, у задоволенні позову необхідно відмовити саме з цих підстав, а не у звязку із пропуском строку позовної давності.

З урахуванням вищезазначених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи справу, необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, оскільки неповно зясував обставини справи, що мають значення для справи, визнав доведеними ті обставини, які не були доведені позивачем належними та допустимими доказами, що у відповідності до ст.103 ГПК України є підставою для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма імені ОСОБА_4» та товариства з обмеженою відповідальністю «Дукла» - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року у справі № 916/1674/15 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Південного регіонального виробничо-комерційного відділу концерну «Украгротехсервіс» до відповідача - 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма імені ОСОБА_4», відповідача -2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Дукла» про зобовязання передати приплід овець в кількості 9 971 голів, приплід корів в кількості 811 голів та молока в кількості 3 385 200 літрів відмовити.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В.Чус

Повний текс складено

та оформлено 12.10.15