КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Справа№ 910/14694/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.,

представників:

позивача не з'явився,

відповідача не з'явився ,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 (підписане 13.07.2015) у справі №910/14694/15 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпродзержинська фармацевтична компанія»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»

про примусове виконання обов'язку в натурі

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпродзержинська фармацевтична компанія» звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про примусове виконання обов'язку в натурі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 позовні вимоги задоволено. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінансти та кредит" виконати платіжні доручення від 29.04.2015 №94 на суму 15 600,00 грн, від 29.04.2015 №95 на суму 15 600,00 грн, від 29.04.2015 №96 на суму 15 600,00 грн, від 29.04.2015 №97 на суму 15 600,00 грн та від 29.04.2015 №98 на суму 15 600,00 грн шляхом перерахування грошових кошів з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпродзержинська фармацевтична компанія".

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінансти та кредит" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" витрати зі сплати судового збору у сумі 1 218,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінансти та кредит" на користь Державного бюджету України 609, 00 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 скасувати, постановити нове, яким у позові відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що спірні грошові кошти не можуть бути перераховані за платіжними дорученнями, строк виконання яких закінчився, а тому рішення господарського суду, яким задоволено позовні вимоги, суперечить вимогам нормативно-правових актів чинного законодавства України, зокрема, пункту 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.10.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 28.08.2015) позивачу та відповідачу - 31.08.2015, долучені до матеріалів справи.

У судове засідання 21.10.2015 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги відповідача, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без участі представників сторін, з метою дотримання вимог ст. 102 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2011 між Комерційним банком "Фінанси та Кредит", найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпродзержинська фармацевтична компанія» (далі - клієнт) укладено договір №3282/58809-6 на розрахунково-касове обслуговування, у п.п. 1.1. якого зазначено, що банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №9000 (далі - рахунок) та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунка (далі - тарифи) в порядку і на умовах визначених договором.

Пунктами 2.1., 3.3.3. договору передбачено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування в операційний день банку у порядку і на у мовах, визначених чинним законодавством, з 9-00 до 17-00 крім суботи та неділі, святкових і неробочих днів.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, і діє протягом невизначеного строку.

За своєю правовою природою спірний договір є договором банківського рахунка.

За змістом ч.3 ст.1068 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

У п. 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція) зазначено що, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Пунктом 7.1.2. статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, клієнтом передано на виконання банку платіжні доручення від 29.04.2015 №№94, 95, 96, 97, 98 на суму 15 600,00 грн для виконання, а саме щодо перерахування грошових коштів Управлінню державної казначейської служби у місті Києві, як соціальний внесок.

Позивач зазначає, що станом на 09.06.2015 (день звернення до суду з позовом) спірні платіжні доручення залишаються не виконаним.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" унормовано, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Колегія суддів зазначає, що іншого строку виконання доручень клієнта, ніж той, що встановлено в абз.1 та 2 п.8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" сторонами в договорі не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1074 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму". Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми (частина 2 статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Відповідач заявлені до нього вимоги та наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності об'єктивних причин неможливості виконання договірних зобов'язань та, відповідно спірних платіжних доручень від 29.04.2015, №94, від 29.04.2015 №95, від 29.04.2015 №96, від 29.04.2015 №97 та від 29.04.2015 №98 не надав.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на 23.04.2015 на рахунку позивача, відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та кредит" знаходились грошові кошти в сумі 78 456,50 грн, про що свідчить наявна у матеріалах справи виписка з особового рахунку.

Будь-яких обмежень прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами та підстав для зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних осіб не встановлено.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства України не перерахував грошові кошти за реквізитами призначення, вказаними у платіжних дорученнях від 29.04.2015, №94, від 29.04.2015 №95, від 29.04.2015 №96, від 29.04.2015 №97 та від 29.04.2015 №98 на суму 15 600,00 грн, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги.

Як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач посилається на пункт 3.5 Інструкції, згідно якого банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки, та зазначає, що строк виконання спірних платіжних доручень закінчився, а тому вони не можуть бути виконані банком.

Проте, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються з тих підстав, що спірні платіжні доручення були пред'явлені банку до виконання у межах строку, встановленого Інструкцією, що підтверджується відміткою банку на них, та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі №910/14694/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/14694/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій