ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа № 918/664/15

Господарський суд Рівненської області у складі колегії: головуючого Павленка Є.В., суддів: Андрійчук О.В., Пашкевич І.О., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Компанія) до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (далі Товариство) про стягнення 11 234 192 грн. 90 коп.,

за участі представників:

позивача: ОСОБА_1 за дов. від 18 квітня 2014 року № 14-95,

відповідача: ОСОБА_2 за дов. від 31 грудня 2014 року № 10/3675,

ОСОБА_3 за дов. від 31 грудня 2014 року № 10/3678,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2015 року Компанія звернулася до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 13-131-ВТВ, укладеного 4 січня 2013 року між Компанією та Товариством, останньому протягом січня 2013 року березня 2015 року був поставлений природний газ на загальну суму 134 708 517 грн. 55 коп. Оскільки відповідач взяте на себе за вказаним договором зобовязання щодо оплати вартості газу, отриманого протягом січня 2013 року листопада 2014 року, виконав несвоєчасно, позивач, посилаючись на статті 526, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 193, 231 Господарського кодексу України (далі ГК України), просив суд стягнути з Товариства 5 030 707 грн. 23 коп. пені, 3% річних у розмірі 555 156 грн. 77 коп. та 5 648 328 грн. 90 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 17 червня 2015 року порушено провадження у справі № 918/664/15, розгляд якої було призначено на 8 липня 2015 року.

До початку призначеного судового засідання через канцелярію суду надійшов відзив Товариства на позовну заяву від 17 липня 2015 року № 10/2262 (т. 1, а.с. 80-83), в якому останнє просило суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог з огляду на те, що 22 грудня 2014 року між сторонами була підписана додаткова угода № 11 до спірного договору. Відповідно до вказаної додаткової угоди сторони узгодили зміну умов договору купівлі-продажу природного газу від 4 січня 2013 року № 13-131-ВТВ та встановили, що за фактично використаний природний газ відповідач повинен остаточно розрахуватись до 20 січня 2016 року. Оскільки строк виконання Товариством своїх зобовязань за даним договором, з урахуванням положень додаткової угоди від 22 грудня 2014 року № 11, на час розгляду даної справи не настав, підстави для стягнення з відповідача заявлених Компанією штрафних санкцій та компенсаційних виплат, на думку Товариства, відсутні. Також відповідач посилався на рішення господарських судів, прийняті за наслідками розгляду аналогічних спорів, зокрема, у Харківській, Івано-Франківській та Миколаївській областях, якими була підтверджена правова позиція Товариства, викладена у вищезазначеному відзиві.

У зв'язку з неявкою представника позивача, неподанням сторонами всіх витребуваних у них документів, а також необхідністю витребування нових доказів, ухвалою суду від 8 липня 2015 року розгляд справи було відкладено на 4 серпня 2015 року.

У судовому засіданні 4 серпня 2015 року оголошувалася перерва до 13 серпня 2015 року для надання сторонами витребуваних у них документів, а також доказів і додаткових пояснень по суті спору.

У зв'язку з необхідністю дослідження значного обсягу поданих сторонами документів з метою всебічного та обєктивного розгляду справи, ухвалою суду від 13 серпня 2015 року на підставі клопотання відповідача строк розгляду спору у справі № 918/664/15 було продовжено на 15 днів, а розгляд справи відкладено на 31 серпня 2015 року.

У зв'язку зі складністю даної справи розпорядженням голови господарського суду Рівненської області від 31 серпня 2015 року було призначено колегіальний розгляд даної справи у наступному складі суддів: Павленко Є.В. (головуючий), ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалою суду від 31 серпня 2015 року справу № 918/664/15 було прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів, а її розгляд відкладено на 15 вересня 2015 року.

У судовому засіданні 15 вересня 2015 року оголошувалася перерва до 6 жовтня 2015 року для надання сторонами додаткових пояснень по суті спору.

У судовому засіданні 6 жовтня 2015 року представник Компанії підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представники Товариства проти задоволення позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 17 липня 2015 року № 10/2262. Крім того, останні повідомили, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 9 липня 2015 року у справі № 909/658/15 та рішення господарського суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року у справі № 915/1082/15 про відмову в задоволенні аналогічних позовних вимог Компанії до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" та публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз", були залишені без змін відповідно постановою Львівського апеляційного господарського суду від 1 вересня 2015 року № 909/658/15 та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25 серпня 2015 року № 915/1082/15.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

4 січня 2013 року між Компанією та Товариством був укладений договір на купівлю-продаж природного газу № 13-131-ВТВ, за умовами якого, з урахуванням додаткових угод до цього договору від 31 грудня 2013 року № 4 та від 22 грудня 2014 року № 11, позивач зобовязався протягом 2013-2015 років передати відповідачу у власність природний газ, а покупець, у свою чергу, прийняти та оплатити цей газ на умовах даного договору (т. 1, а.с. 16-20).

Вказаний договір та додаткові угоди до нього підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками цих підприємств.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (пункт 11 договору від 4 січня 2013 року № 13-131-ВТВ).

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного правочину позивач протягом січня 2013 року березня 2015 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 134 708 517 грн. 55 коп. Даний факт підтверджується підписаними між сторонами відповідними актами прийому-передачі природного газу, копії яких наявні у матеріалах даної справи (т. 1, а.с. 38-59).

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за цим договором щодо поставки газу також свідчить відсутність з боку Товариства претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Згідно з пунктом 6.2 даної угоди оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

За змістом пункту 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У той же час судом встановлено, що 22 грудня 2014 року сторони уклали додаткову угоду № 11 до вищезазначеного правочину, якою внесли зміни до деяких положень договору на купівлю-продаж природного газу від 4 січня 2013 року № 13-131-ВТВ (т. 1, а.с. 84-85).

Так, у пункті 6.1 даного договору (у редакції додаткової угоди від 22 грудня 2014 року № 11) сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розраховується за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Пунктом 6 зазначеної додаткової угоди встановлено, що остання набуває чинності з дати її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін.

Відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Враховуючи приписи вищенаведеної норми ЦК України, у пункті 4 додаткової угоди від 22 грудня 2014 року № 11 сторони дійшли згоди викласти пункт 11 договору на купівлю-продаж природного газу від 4 січня 2013 року № 13-131-ВТВ у новій редакції, згідно якої даний правочин набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що положення договору на купівлю-продаж природного газу від 4 січня 2013 року № 13-131-ВТВ у редакції додаткової угоди від 22 грудня 2014 року № 11 діють з моменту підписання цієї додаткової угоди та поширюють свою дію на правовідносини між сторонами, які виникли з 1 січня 2013 року, а відтак охоплюють період, за який Компанія просила стягнути з Товариства спірні суми грошових коштів.

Отже, за умовами договору на купівлю-продаж природного газу від 4 січня 2013 року № 13-131-ВТВ (у редакції додаткової угоди від 22 грудня 2014 року № 11) остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Товариством на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу лише у випадку повного погашення Компанією заборгованості перед відповідачем за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими в попередньому місяці, у строк до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Слід зазначити, що в матеріалах даної справи наявні копії укладених між сторонами договорів на розподіл природного газу від 21 січня 2013 року № 14/974/13, від 30 січня 2014 року № 14-102-ТН, від 30 січня 2014 року № 14-103-ТБ та від 30 січня 2014 року № 14-36-ПР, за умовами яких Товариство у відповідні періоди зобовязалося надавати Компанії послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів позивача або його споживачів, а Компанія, в свою чергу, оплатити вказані послуги на умовах та в порядку, зазначених у цих правочинах (т. 1, а.с. 95-143).

Дані договори, додатки та додаткові угоди до них підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками цих юридичних осіб.

Однак судом встановлено, що в порушення умов вищенаведених договорів Компанія належним чином своїх обовязків по оплаті наданих Товариством протягом січня 2013 року березня 2015 року послуг з транспортування природного газу не виконала, повної вартості даних послуг у строк до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу, у жодному спірному місяці цього періоду відповідачу не сплатила. Наведений факт підтверджується наявною у матеріалах даної справи копією відповідної довідки Товариства (т. 1, а.с. 144-145). Зазначені обставини були визнані представниками позивача у судових засіданнях 31 серпня 2015 року та 15 вересня 2015 року, про що у протоколах даних судових засідань містяться відповідні відомості (т. 2, а.с. 152, 161).

З огляду на встановлені обставини, зокрема, неналежне виконання Компанією умов договору щодо повного та своєчасного погашення заборгованості перед відповідачем за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими в попередні місяці, у строк до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу, суд дійшов висновку про те, що обов'язок Товариства щодо здійснення остаточного розрахунку з позивачем за використаний природний газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, встановлений пунктом 6.1 договору (у редакції додаткової угоди від 22 грудня 2014 року № 11), на час розгляду даного спору не настав.

За змістом пункту 6.1 договору (у редакції додаткової угоди від 22 грудня 2014 року № 11) остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором у будь якому випадку здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, тобто до 20 січня 2016 року.

Проте з матеріалів справи вбачається, що Товариство свої зобов'язання за вищезазначеним договором щодо проведення оплати за поставлений протягом січня 2013 року листопада 2014 року природний газ повністю виконало у 2015 році, тобто з дотриманням порядку та строків проведення розрахунків, визначених пунктом 6.1 договору на купівлю-продаж природного газу від 4 січня 2013 року № 13-131-ВТВ у редакції додаткової угоди до нього від 22 грудня 2014 року № 11. Факт відсутності основної заборгованості Товариства перед Компанією за договором на купівлю-продаж природного газу від 4 січня 2013 року № 13-131-ВТВ на час розгляду даного спору не заперечувався представниками позивача у судових засіданнях.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вищезазначених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що обовязковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов'язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов'язання.

Отже, для стягнення з Товариства нарахованих Компанією штрафних санкцій та компенсаційних виплат за договором на купівлю-продаж природного газу від 4 січня 2013 року № 13-131-ВТВ необхідною умовою є сплата відповідачем основної заборгованості за даним правочином поза межами порядку та умов проведення розрахунків, встановлених пунктом 6.1 цього договору в редакції додаткової угоди від 22 грудня 2014 року № 11 до нього.

З огляду на встановлений факт неналежного виконання Компанією умов договору щодо повного та своєчасного погашення заборгованості перед відповідачем за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, а також враховуючи інші фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що прострочення відповідачем виконання взятих на себе грошових зобовязань за вищезазначеним договором (у редакції додаткової угоди від 22 грудня 2014 року № 11 до нього) на час звернення Компанії до суду з даним позовом не настало.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з Товариства 5 030 707 грн. 23 коп. пені, 3% річних у розмірі 555 156 грн. 77 коп. та 5 648 328 грн. 90 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами частини 2 статті 34 даного кодексу встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, зважаючи на те, що Компанія не довела суду належними і допустимими доказами тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог до Товариства, суд дійшов висновку про необґрунтованість даного позову, у звязку з чим у його задоволенні слід відмовити.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12 жовтня 2015 року

Головуючий: Є.В. Павленко

Судді: О.В. Андрійчук

ОСОБА_5