РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015Справа №910/23038/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Універсал-Груп»
До Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
Простягнення 91 350,00 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Нагорна Н.О., за довіреністю;

Від відповідача Шевченко І.О., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 91 350,00 грн., з яких: 32 180,64 грн. основний борг, 39 037,15 грн. пеня, 1 126,32 грн. 3% річних, 19 005,89 грн. інфляційні за договором №11-16-1-13-2842 від 19.12.2013р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що Відповідачем не здійснено в повному обсязі оплати товару, поставленого останньому за Договором поставки №11-16-1-13-2842 від 19.12.2013р., що зумовило виникнення у Відповідача заборгованості перед Позивачем та звернення останнього з даним позовом до суду.

06.10.2015р. Позивачем подана заява про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог.

Вказана заява обґрунтована тим, що 25.09.2015р., після порушення провадження у справі, Відповідачем було надіслано заяву про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (вих. №6462/51 від 24.09.2015 р.). Таким чином, у зв'язку із погашенням Відповідачем суми основного боргу в розмірі 32 180,62 грн., змінюється ціна позову, а також змінюється період нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також, відповідно до вказаної заяви Позивачем заявлено нову вимогу (яку не було заявлено при поданні позовної заяви) про стягнення з відповідача додаткових витрат, як фактично понесених збитків за неналежне виконання умов договору в сумі 95 880,00 грн. на підставі п. 7.1 Договору та ч. 1 ст. 225 ГК України.

Загалом, відповідно до вказаної заяви про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог, Позивач просив суд стягнути з Відповідача 19 005,87 грн. інфляційних втрат, 1 237,85 грн. 3% річних та 95 880,00 грн. збитків.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Суд розглянув вказану заяву та прийняв до розгляду вимоги позивача про стягнення 19 005,87 грн. інфляційних втрат, 1 237,85 грн. 3% річних, іншу вимогу по стягнення збитків в сумі 95 880,00 грн. суд не прийняв до розгляду, оскільки фактично вказана вимога не була заявлена при поданні позовної заяви, а відтак остання направлена на одночасну зміну підстав та предмета позову, позаяк позивач не позбавлений права звернутись з окремим позовом про стягнення збитків.

Відповідно до ст. 55 ГПК України має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір по суті.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позовну заяву посилався на те, що основний борг в розмірі 32 180,64 грн., який просить стягнути Позивач був зарахований за заявою Відповідача від 24.09.2015р. №6462/51 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, відповідно до ч. 3 ст. 203 ГК України та ст. 601 ЦК України. Також, відповідач заперечив проти стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки однією із умов договору було передбачено, що оплата Продукції здійснюється Покупцем за наявності фінансування відповідно до затвердженого фінансового плану. У випадку невиконання Покупцем умов оплати за Договором внаслідок відсутності цільового фінансування Покупець звільняється від відповідальності щодо сплати будь-яких господарських санкцій (пеня, штрафу, тощо), пов'язаних з недотриманням термінів оплати Продукції (п.4.4. Договору).

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013 року між ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атомкомплект» (надалі - Покупець) та ТОВ «Транс-Універсал-Груп» (надалі - Постачальник) було укладено договір поставки №11-16-1-13-2842 (надалі - Договір), відповідно до якого ТОВ «Транс-Універсал-Груп» поставляє в порядку і на умовах, визначених у Договорі, шини автомобільні для потреб ВП «Рівненська АЕС», ВП «Южно-Українська АЕС» та ВП «Хмельницька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», а Покупець в порядку і на умовах, визначених у договорі зобов'язується прийняти та оплатити продукцію (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору в ціну продукції включені витрати, пов'язані з виготовленням продукції, тарою (упаковкою), маркуванням і доставкою Вантажоодержувачу.

Згідно з п. 4.1 Договору Покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок ТОВ «Транс-Універсал- Груп».

Оплата поставленої продукції за Специфікаціями здійснюється Покупцем за кожну партію, що поставляється, протягом 30 робочих днів з моменту підписання акта приймання-передачі поставленої продукції (4.2. Договору).

Пунктом 6.1.1. Договору на Покупця покладено обов'язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції .

Відповідно до п. 5.4 Договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження Продукції на склад Вантажоодержувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На виконання умов Договору Позивач здійснив поставку продукції Відповідачеві відповідно до умов Договору, що підтверджується актами прийому-передачі продукції, які містяться в матеріалах справи на загальну суму 959 545,30 грн.

Проте, Відповідачем було частково сплачено кошти за поставлену продукцію, у зв'язку з чим за Відповідачем рахувалась заборгованість в сумі 32 180,64 грн.

Факт наявності боргу у Відповідача перед Позивачем в сумі 32 180,64 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що основний борг в сумі 32 180,64 грн., був зарахований Позивачем за заявою Відповідача від 24.09.2015р. №6462/51 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі ч. 1 ст. 598 ЦК України, ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України.

Вказані обставини підтверджені представниками сторін.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, станом на момент прийняття рішення у справі відсутній предмет спору щодо вимог про стягнення основної суми боргу в розмірі 32 180, 64 грн.

Відповідно до статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору (п. 1-1).

Враховуючи викладені обставини, провадження у справі №910/23038/15 підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК України, за відсутністю предмета спору в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 32 180,64 грн. у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Наразі предметом заявленого позову є заявлені вимоги Позивача про стягнення 19 005,87 грн. інфляційних втрат, 1 237,85 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст. 614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Відповідач заперечує щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до приписів ст. 625 ГПК України з посиланням на те, що вказані санкції є штрафними, а відповідно до п. 4.4 Договору у випадку невиконання Покупцем умов оплати за Договором внаслідок відсутності цільового фінансування Покупець звільняється від відповідальності щодо сплати будь-яких господарських санкцій (пеня, штраф тощо), пов'язаних з неотриманням термінів оплати Продукції.

Вказані заперечення не приймаються судом до уваги, оскільки передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, не є штрафними санкціями (пеня, штраф тощо), а є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

А відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

При розгляді справи по суті, судом враховано, що відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 1.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013р. №14, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Відсутність бюджетного фінансування за договором також не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплатити поставлений товар, оскільки в разі відсутності коштів для оплати Замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати товару.

Суд перевіривши розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині частково, а саме 18 735,36 грн. інфляційних втрат та 1 232,56 грн. 3% річних, згідно нижченаведеного розрахунку, при цьому період визначений позивачем для нарахування визнається судом обґрунтованим.

Розрахунок інфляційних втрат.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
16.06.2014 - 24.09.201532180.621.582 18735.3650915.98
Розрахунок 3% річних.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
32180.6216.06.2014 - 24.09.20154663 %1232.56
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме 18 735,36 грн. інфляційних втрат та 1 232,56 грн. 3% річних.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на Відповідача пропорційно задоволених позовних вимог, при цьому судом покладається також судовий збір в частині стягнення основного боргу в сумі 32 180,64 грн. на Відповідача, оскільки Відповідачем вчинені дії для зарахування зустрічних однорідних вимог вже після порушення провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 49, п. 1-1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Універсал-Груп» (51700, Дніпропетровська обл., м. Вільногірськ, вул. Леніна, буд. 67, ідентифікаційний код 35763329) 18 735 (вісімнадцять тисяч сімсот тридцять п'ять) грн. 36 коп. інфляційних втрат, 1 232 (одну тисячу двісті тридцять дві) грн. 56 коп. 3% річних, 1 048 (одну тисячу сорок вісім) грн. 49 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В решті в позові відмовити.

В частині вимог щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 32 180,64 грн. провадження у справі припинити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.10.2015

Суддя І.І. Борисенко