ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.10.15р. Справа № 904/5722/14

За позовом ОСОБА_1, м. Кривий Ріг

до Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР", 50045, м. Кривий Ріг, Центрально - Міський район, вул. Окружна, буд. 127,

про стягнення заробітної плати у розмірі 3 982, 66 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн. та компенсації за затримку з моменту звільнення на момент винесення рішення суду у розмірі середньомісячної заробітної плати за кожен місяць

Суддя Калиниченко Л.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_3 від 16.06.1959р.

від відповідача: Лукашук М.В., розпорядник майна

Жолнеровська Н.В., дов.№5-135/164 від 11.02.15р., представник керуючого санацією

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою від 29.09.15р. порушено провадження у справі за позовом гр.ОСОБА_1, м. Кривий Ріг до Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод " Констар", 50045, м. Кривий Ріг, Центрально - Міський район, вул. Окружна, буд. 127, про стягнення заробітної плати у розмірі 3 982, 66 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн. та компенсації за затримку з моменту звільнення на момент винесення рішення суду у розмірі середньомісячної заробітної плати за кожен місяць.

19.10.15р. до господарського суду від відповідача надійшов відзив про розгляд заяви гр.ОСОБА_1 за №5-135/1280 від 13.10.15р., в якому повідомив про визнання заявлених позовних вимог позивача у сумі 3 982, 66 грн. у повному обсязі, в тому числі - 811, 78 грн. - заборгованість з заробітної плати, що увійшла до реєстру вимог кредиторів боржника Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР", затвердженою ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.14р.

20.10.15р. до господарського суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 надійшла копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера останній за № НОМЕР_1.

Представники відповідача не заперечують та підтвердили, що грошові вимоги перед гр.ОСОБА_1 становлять суму у розмірі 3 982, 66 грн. Стосовно компенсації за затримку з моменту звільнення на момент винесення рішення суду у розмірі середньомісячної заробітної плати за кожен місяць, то вона буде виплачена ОСОБА_1 після звернення нею до відповідача, в задоволенні моральної шкоди просять відмовити.

Позивач в судовому засіданні не заперечує щодо визнання заробітної плати у розмірі 3 982, 66 грн. та інших пояснень представників відповідача стосовно компенсації за затримку з моменту звільнення на момент винесення рішення суду у розмірі середньомісячної заробітної плати за кожен місяць та моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, суд встановив:

Ухвалою від 12.08.14р. господарський суд Дніпропетровської області порушив провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод " Констар", 50045, м. Кривий Ріг, Центрально - Міський район, вул. Окружна, буд. 127, , ввів процедуру розпорядження майном, строком на 115 днів, до 05.12.14р., розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Лукашука Миколу Васильовича, свідоцтво № 289 від 25.02.13р. (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

13.08.14р. на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду, м. Київ розміщено оголошення за № 7587 про порушення провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод " Констар", 50045, м. Кривий Ріг, Центрально - Міський район, вул. Окружна, буд. 127, , введення процедури розпорядження майном.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.09.14р. по справі № 904/5722/14 ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.14р. скасовано в частині призначення розпорядником майна ПАТ "Криворізький турбінний завод" арбітражного керуючого Лукашука Миколи Васильовича, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Талана Ростислава Григоровича, свідоцтво № 43 від 08.02.13р.

04.03.15р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява № б/н від 26.02.15р. ОСОБА_1, м.Кривий Ріг (надалі - позивач) про стягнення заробітної плати у розмірі 3 982, 66 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн. та компенсації за затримку з моменту звільнення на момент винесення рішення суду у розмірі середньомісячної заробітної плати за кожен місяць.

22.07.1983р. позивач прийнята на роботу на посаду інженера до Криворізького турбінного заводу "Восход".

01.03.1989р. переведена на посаду техніка, з 15.05.1991р. переведена на посаду товарознавець, з 01.10.1991р. переведена до ЗВК економістом, з 01.05.1993р. переведена до УМТС економістом.

Відповідно до наказу № 1 від 25.03.94р. КТЗ "Восход" перейменовано на ВАТ "Криворізький турбінний завод " Констар", м.Кривий Ріг.

З 01.01.1997р. переведена до УМТС інженером.

Відповідно до наказу № 106 від 27.04.2011р. ВАТ "Криворізький турбінний завод "Констар" перейменовано на ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар" з 26.04.2011р.

Наказом № 130-ку від 15.12.2014р. позивач, відповідно до ст.38 КЗпП України була звільнена за власним бажанням, про що внесений запис 15.12.2014р.

В день звільнення позивач отримала трудову книжку, але виплати всіх сум до теперішнього часу остання не отримала, тому 04.03.2015р. звернулась до господарського суду з позовною заявою про стягнення заробітної плати у розмірі 3 982, 66 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн. та компенсації за затримку з моменту звільнення на момент винесення рішення суду у розмірі середньомісячної заробітної плати за кожен місяць.

Відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України даний спір підвідомчий господарському суду Дніпропетровської області, у зв'язку з порушенням справи про банкрутство відносно ПАТ "Криворізький турбінний завод " Констар", м. Кривий Ріг.

Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. (п.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон).

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, тощо.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Строки виплати заробітної плати передбачені ст. 115 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України).

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до наданої відповідачем довідки за № 151/543 від 12.10.15р. встановлено, що заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем складає 3 982, 66 грн.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 3 982, 66 грн. задовольнити.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів за цей період.

За змістом ст.124 Конституції України позивач має право звернутися з такими вимогами до суду.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права";

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню з таких підстав.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного або психічного стану, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95р. № 4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Із характеру правовідносин, що виникли між сторонами по справі, не випливає обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, в частині стягнення моральної шкоди та компенсації за затримку з моменту звільнення на момент винесення рішення суду у розмірі середньомісячної заробітної плати за кожен місяць слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.5 Господарського процесуального кодексу України сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою.

Керуючись ст.ст.47, 96, 115-117, 233, 238 КЗпП України, ст.ст.4-1, 12, 32-34, 35, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.2, 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "КОНСТАР" (50045, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вул. Окружна, 127, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 заборгованість із заробітної плати у сумі 3 982,66грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 20.10.15р.

Суддя Л.М. Калиниченко