ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.10.2015 Справа № 905/1300/15

за позовом Малого приватного виробничо-впроваджувального підприємства «Гермес», м. Донецьк

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м. Київ

про внесення змін до кредитного договору.

Суддя Говорун О.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 16 від 28.08.2015;

від відповідача не зявився.

Мале приватне виробничо-впроваджувальне підприємство «Гермес» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - відповідач) про внесення змін до п.п.3.4.3 та 3.4.4 кредитного договору №2ДС/04/2010-КЛТ від 15.10.2010.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» 15.10.2010 був укладений кредитний договір №2ДС/04/2010-КЛТ, в подальшому за договором про відступлення права вимоги відповідач отримав право вимагати грошові кошти за вказаним договором у позивача. Однак, у зв'язку із виникненням на території здійснення господарської діяльності збройних конфліктів, блокад, актів тероризму, проведення військових дій в ході АТО, здійснення диверсій тощо, та зростання курсу долара США до української гривні, на думку позивача, сталася істотна зміна обставин, що унеможливлює виконання кредитного договору на умовах, які були досягнуті сторонами при його укладенні, а тому на підставі ст.652 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач звернувся до суду з вказаними вимогами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 01.09.2015 заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що позивачем належними доказами не доведено, яким чином проведення антитерористичної операції вплинуло на результати господарської діяльності підприємства позивача, також зазначив, що єдиним та належним доказом, який підтверджує настання обставин непереборної сили, як підстави для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобовязань є сертифікат Торгово-промислової палати України. Крім того зазначив, що відносно відповідача запроваджена процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку, у звязку з чим останній позбавлений правової можливості збільшувати строки користування кредитними коштами, оскільки це призведе до порушення інтересів кредиторів банку.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у судовому засіданні, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

15.10.2010 між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та позивачем був укладений кредитний договір №2ДС/04/2010-КЛТ (далі кредитний договір), відповідно до п.1.1 якого встановлюється процедура та умови надання відповідачем у майбутньому кредитів (траншів) позивачу в межах загальної суми 40 000 000грн.; процедура та умови повернення позивачем отриманих кредитів, нарахування та сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобовязання сторін, що викають при наданні відповідачем кредитів (а.с.9-11).

Кредит надавався позивачу на наступні цілі: для оплати за товари та матеріали, по розрахунках з контрагентами та фінансування інших витрат, пов'язаних з господарською діяльністю (п.2.2 кредитного договору).

Згідно з п.3.4.3 кредитного договору, позивач зобовязався сплачувати відповідачу нараховані проценти за кожним кредитом, наданим згідно з додатковими угодами, з 1 по 19 числа кожного місяця, нараховані з 20 по останній календарний день місяця - до останнього робочого числа наступного місяця за графіком, але не пізніше 30.11.2011. Проценти сплачуються на рахунки банку, що вказані у додаткових угодах. Датою сплати процентів вважається дата зарахування грошових коштів на рахунки банку, що вказані у Додаткових угодах. У разі несвоєчасної сплати процентів, з наступного дня за датою, яка визначена ним пунктом, розраховується пеня, що передбачена пунктом 3.4.9 цього договору, на суму простроченого платежу.

Відповідно до п.3.4.4 кредитного договору, позивач зобов'язаний повністю погасити заборгованість за кредитами у терміни, визначені відповідними додатковими угодами, але у будь-якому випадку не пізніше 30 листопада 2011 року.

Згідно п.5.1 кредитного договору, договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного погашення позичальником кредитів, процентів за користування ними, комісій, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредиту.

28.02.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк 3/4» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, відповідач набув права вимоги до позивача за кредитним договором №2ДС/04/2010-КЛТ від 15.10.2010 з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та позивачем (а.с.48-54).

Згідно з п. 1.2 договору про відступлення права вимог, відповідач після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитним договором, укладеним між первісний кредитором і позивачем, та одержує право замість первісного кредитора вимагати від позивача належного виконання ним зобов'язань за таким кредитним договором від позивача зобов'язань за забезпечувальними договорами в межах переданого права вимоги. Права кредитора за кредитним договором та забезпечувальними договорами переходять до відповідача у повному обсязі.

28.02.2013 відповідно до акту прийому-передачі права вимоги та документації від 28 лютого 2013 року до договору про відступлення права вимоги (про заміну кредитора у зобов'язанні) від 28 лютого 2013 року, відповідачу було передано кредитну справу №2ДС/04/2010-КЛТ від 15.10.2010 (а.с.56-57).

Згідно з висновком Донецької торгово-промислової палати про істотну зміну обставин від 28.04.2015 № 648/12-12/03 (далі висновок ДТПП), було підтверджено позивачу настання істотних змін обставин за укладеним кредитним договором, повязаних із істотним зростанням курсу валюти долару США по відношенню до української гривні, наявністю на території здійснення господарської діяльності терористичних актів, воєнних дій в ході проведення на території Донецької області антитерористичної операції, веденням бойових дій,наявності загрози життю та здоровю людини, пошкодження та знищення шляхів сполучення, товарно-матеріальних цінностей, рухомого та нерухомого майна тощо (а.с.12-13).

25.06.2015 позивач звернувся до відповідача листом №25-06/3 з проханням внести зміни до кредитного договору, а саме викласти п.3.4.3 та 3.4.4 кредитного договору в новій редакції, а саме:

« 3.4.4. Повністю погасити заборгованість за кредитами протягом одного календарного року з дня завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України зі своїх поточних рахунків на рахунки Банку, що вказані у додаткових угодах.

Датою погашення заборгованості вважається дата зарахування грошових коштів на рахунки Банку, що вказані у Додаткових угодах.

У разі несвоєчасного повернення кредитів, з наступного дня за датою, яка визначена цим пунктом, розраховується пеня, що передбачена пунктом 3.4.8. цього Договору, на суму простроченого платежу.»;

« 3.4.3. Сплачувати Банку проценти за кожним кредитом, наданим згідно з Додатковими угодами: 100% від нарахованих, але несплачених процентів за увесь строк дії цього Договору сплатити протягом одного календарного року з дня завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Проценти сплачуються на рахунки Банку, що вказані у Додаткових угодах.

Датою сплати процентів вважається дата зарахування грошових коштів на рахунки Банку, що вказані у Додаткових угодах.

У разі несвоєчасної сплати процентів, з наступного дня за датою, яка визначена цим пунктом, розраховується пеня, що передбачена пунктом 3.4.8. цього Договору, на суму простроченого платежу.» (а.с.14-15).

Відповідач, листом від 10.07.2015, від внесення запропонованих позивачем змін до кредитного договору відмовився (а.с.4).

За вимогами ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору у звязку із істотною зміною обставин допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.4 ст.652 ЦК України, зміна договору за рішенням суду в умовах істотної зміни обставин допускається у виняткових випадках, при цьому необхідно довести недоцільність його розірвання у зв'язку з наявністю однієї з альтернативних умов: розірвання договору має суперечити суспільним інтересам або може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Згідно з ч.2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Позивач, з посиланням на висновок ДТПП, вказує обставину, яку вважає істотною - зростання курсу валюти - долару США по відношенню до української гривні, однак, зростання курсу долара США - валюти кредиту, не може розцінюватись як істотна зміна обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, оскільки у позивача існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні у відношенні до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Таким чином, зазначена обставина не є істотною в розумінні ст.652 ЦК України, у звязку з тим, що із суті спірного кредитного договору та звичаїв ділового обороту випливає, що ризик зміни обставин, повязаної з коливанням курсу валюти, в якої виражено зобовязання, несе заінтересована (зобовязальна) сторона, тобто позивач.

Також, позивач, посилаючись на висновок ДТПП, вказує на неможливість стабільної роботи через призупинення фінансових операцій банківськими установами на території міста Донецька.

Постановою Правління Національного Банку України від 06.08.2014 №466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» (далі Постанова), банкам України заборонено здійснювати усі види фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Проте, згідно з п.4 зазначеної Постанови, банки до повного відновлення діяльності вправі надавати клієнтам послуги за допомогою засобів мобільного обслуговування.

Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи в Україні», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, визначено, що призупинення діяльності банківських установ (їх структурних підрозділів) на окремих територіях не є підставою для закриття рахунків клієнтів та відмови в їх обслуговуванні.

Таким чином, призупинення фінансових операцій на окремій території, не перешкоджає клієнтові використовувати грошові кошти, які обліковуються на його рахунках в банку, незалежно від того, що договір про банківський рахунок укладався за місцезнаходженням банківської філії (відділення), діяльність якої не здійснюється не території міста Донецька.

Позивач не довів неможливість використання ним рахунків, які були ним відкриті в банківських установах, діяльність яких наразі в місті Донецьку не здійснюється за Постановою, як і не довів неможливість відкриття ним нових рахунків в банківських установах, розташованих на території, підконтрольної українській владі. Таким чином, зазначена обставина не є істотною в розумінні ст.652 ЦК України, у звязку з тим, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона могла усунути після їх виникнення.

За змістом ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові в Україні», єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є лише сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин, крім того, позовні вимоги позивача не повязані з вирішенням питання про звільнення від відповідальності.

До того ж, ДТПП у зазначеному висновку посилається на загальновідомі факти без привязання їх до діяльності позивача. Так, посилання на «діяльність окремих озброєних угрупувань, які фактично блокують роботу підприємств, всі транспортні і банківські системи», виявлення та розслідування правоохоронними органами в ході проведення АТО «численних кримінальних правопорушень, які мають ознаки терористичних актів, диверсій, умисних вбивств….», без визначення конкретних фактів, повязаних з діяльністю позивача, не може прийматися судом як належний доказ істотної зміни обставин, що зумовлює зміну кредитного договору, укладено між позивачем та відповідачем.

Також, суд вважає, що зміна кредитного договору в частині настання строку оплати кредиту та процентів, як зазначає позивач, «протягом одного календарного року з дня завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України», є невизначеною, умовною та такою, що порушить співвідношення майнових інтересів сторін та позбавить відповідача того, на що він розраховував при укладанні договору.

Крім того, судом враховано, що постановою Національного банку України №150 від 02.03.2015 відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015 з 03.03.2015 розпочато процедуру виведення відповідача з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Рішенням №147 від 03.08.2015 подовжено строк здійснення тимчасової адміністрації до 02.10.2015, а рішенням №181 від 02.10.2015 розпочато процедуру ліквідації відповідача та делегування повноважень ліквідатора банку.

За змістом ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що укладання субєктом, який виводиться з банківського ринку, угод, направлених на подовження діяльності на ринку (шляхом подовження строків кредитування), суперечить приписам Законів України «Про банки та банківську діяльність», «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та порушує інтереси кредиторів та можливих інвесторів такого банку.

З огляду на зазначене та беручи до уваги ненадання позивачем належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності одночасно умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України, які обумовлюють необхідність зміни умов кредитного договору, приймаючи до уваги особливий статус відповідача, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими, а отже відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на підставі ст. 38 ГПК України, господарський суд витребовує докази за наявності відповідного клопотання, у разі неможливості самостійно надати докази сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, через господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 12 жовтня 2015 року.

Суддя О.В. Говорун