номер провадження справи 14/142/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 Справа № 908/5121/15

Суддя господарського суду Запорізької області Сушко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Підприємство Біленьківської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№99)» (адреса - 704414 с. Біленьке Запорізького району Запорізької області, вул. Запорізька, б. 32)

до відповідача Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)» (адреса - 70002 м. Вільнянськ Запорізької області, вул. Металістів, б. 2)

про стягнення заборгованості

За участю уповноважених представників сторін:

від позивача: Ковальчук О.С., довіреність №10/343/9 від 28.01.2015р.

від відповідача: Касянова Я.С., довіреність №7/8-57 від 11.09.2015р.

Суть спору:

23 вересня 2015 року Позивач - Державне підприємство «Підприємство Біленьківської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№99)» (далі за текстом ДП «Підприємство Біленьківської ВК УДПС України в Запорізькій області (№99)») звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Відповідача - Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)» (далі за текстом ДП «Підприємство Софіївської ВК УДПС України в Запорізькій області (№55)») про стягнення заборгованості.

Системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл справи для розгляду між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.09.2015р. порушено провадження у справі №908/5121/15, судове засідання призначено на 13.10.2015р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 13.10.2015р. розгляд справи закінчено, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду, Сторони повідомлено про дату виготовлення повного тексту рішення.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що на виконання умов укладеного між Сторонами Договору купівлі-продажу №Г-64 від 18.12.2013р. Відповідачеві поставлено товар на загальну суму 72 369,50 грн. Відповідач в порушення умов Договору отриманий товар оплатив частково на суму 54300,00. Таким чином, заборгованість становить 18069,50 грн. Також зазначив, що Відповідачем порушено строки внесення платежів, отже крім основної заборгованості, відповідно до діючого законодавства України та умов Договору тому у Позивача виникає право на стягнення з Відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на зазначені огбставини Позивач просить стягнути з ДП «Підприємство Софіївської ВК УДПС України в Запорізькій області (№55)» на користь ДП «Підприємство Біленьківської ВК УДПС України в Запорізькій області (№99)» 18069,50 грн. основного боргу, 716,35 грн. пені, 917,83 грн. 3% річних, 13109,77 грн. інфляційних збитків та покласти на Відповідача судові витрати.

Відповідач проти позову частково заперечив з підстав, викладених у відзиві. В обґрунтування заперечень посилається на те, що Договором не передбачено стягнення пені, відсотків річних та інфляційних збитків. Відтак, Відповідач позов визнає в частині стягнення лише основного боргу.

За клопотанням представників Сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксування судового процесу.

Судом у відповідності з вимогами статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників Сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

18.12.2013р. між ДП «Підприємство Біленьківської виправної колонії (№99)» - Продавець та ДП «Підприємство Софіївської виправної колонії (№55)» - Покупець укладено Договір №Г-64 купівлі-продажу (далі за текстом Договір).

За умовами п. 1.1. Договору Продавець зобов'язався передати у власність Покупця продукцію, іменовану далі товар: мило банне в кількості 4 669 кг. вартість 15,50 грн/кг на загальну суму 72 369,50 грн.

Згідно п. 3.1. Договору, датою поставки Товару є дата, коли Товар був переданий у власність Покупця, що підтверджується відповідними документами (накладними).

За умовами п. 4.1. Договору оплата товару здійснюється протягом 10 банківських днів після повної поставки Товару, що підтверджується накладними.

Відповідно до п. 10.1 Договору всі суперечки, які виникають між сторонами при виконанні цього договору або у зв'язку з ним, вирішуються шляхом переговорів та пред'явлення письмових претензій, а у випадку неможливості їх вирішення - у Господарському суді.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2014 року (п. 11.1 Договору).

Як свідчать видаткові накладні №616 від 20.12.2013р. та №617 від 20.12.2013р. Відповідачем отримано від Позивача Товар на загальну суму 72 369,50 грн. про, що свідчить підпис уповноваженої особи Відповідача на накладних.

Проте, в порушення умов Договору оплата за Товар здійснена частково на суму 54300,00 грн. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 18 069,50 грн.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

З урахуванням вищевикладених обставин та зазначених норм права суд дійшов висновку про наявність порушень умов Договору з боку Відповідача, а тому позовні вимоги ДП «Підприємство Біленьківської ВК УДПС України в Запорізькій області (№99)» щодо стягнення з ДП «Підприємство Софіївської ВК УДПС України в Запорізькій області (№55)» на свою користь основної заборгованості за Договором в розмірі 18 069, 50 грн. є обґрунтовані.

Крім того, Позивач, посилаючись на прострочення виконання Відповідачем зобов'язання за Договором, просить стягнути з останнього 716,35 грн. пені, 917,83 грн. 3% річних та 13 109,77 грн. інфляційних збитків.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується пеня.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать що дійсно мале місце несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

В позовній заяві Позивач в обґрунтування вимоги про стягнення пені посилається на п. 8.1. Договору та ст. 230 Цивільного кодексу України. Проте, з доводами Позивача в цій частині погодитися не можливо.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що при порушенні терміну поставки, зазначеного в заявці та заміні неякісного товару, Продавець сплачує Покупцю пеню, яка обраховується із вартості недопоставленого товару в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом терміну прострочення поставки, за кожен день затримки.

Так, законодавець встановлює, що якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, передбаченої статтями 1 та 2 Закону України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96р. за № 543/96-ВР, пеня стягненню не підлягає. У разі встановлення сторонами розміру пені меншого ніж передбачено чинним законодавчими актами, пеня підлягає стягненню у межах, визначених чинними актами законодавства.

В даному випадку, Сторони в Договорі не передбачили відповідальності Покупця перед Продавцем за прострочення платежу, Договір не містить посилання на конкретний розмір пені, а доказів встановлення пені за допомогою інших актів законодавства у відносинах сторін - відсутні.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача пені в сумі 716,35 грн. за прострочення виконання грошових слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» правильність нарахування пені та 3% річних, судом встановлено, що стягненню з ДП «Підприємство Софіївської ВК УДПС України в Запорізькій області (№55)» на користь ДП «Підприємство Біленьківської ВК УДПС України в Запорізькій області (№99)» підлягають 3% річних у розмірі 916,37 грн. та 13 109,77 грн. інфляційних збитків.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, Сторонами надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

За викладених обставин, позовні вимоги ДП «Підприємство Біленьківської ВК УДПС України в Запорізькій області (№99)» про стягнення з ДП «Підприємство Софіївської ВК УДПС України в Запорізькій області (№55)» на свою користь 18069,50 грн. основної заборгованості, 716,35 грн. пені, 917,83 грн. 3% річних та 13 109,77 грн. інфляційних збитків підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на Відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України господарський суд Запорізької області, -

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства «Підприємство Біленьківської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№99)» до Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)» (реквізити) на користь Державного підприємства «Підприємство Біленьківської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№99)» (реквізити) 18 069 (вісімнадцять тисяч шістдесят дев'ять) грн. 50 коп. основного боргу, 13 109 (тринадцять тисяч сто дев'ять) грн. 77 коп. інфляційних збитків, 916 (дев'ятсот шістнадцять) грн. 37 коп. 3% річних, 1 191 (одну тисячу сто дев'яносто одну) грн. 36 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя Л.М. Сушко

Рішення оформлено та підписано відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 15.10.2015р.