ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 жовтня 2015 р. Справа № 918/1001/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю - фірма "ВЕРСТАТНИК"

про стягнення в сумі 367 778 грн. 57 коп.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 22.04.2015 року

від відповідача: ОСОБА_3, дов. від 02.10.2015 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю - фірма "ВЕРСТАТНИК" (відповідач) про стягнення в сумі 367 778,57грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

01.02.2008 року між позивачем (банк) та відповідачем (позичальник) укладено кредитний договір № 125/08 (кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 700 000,00 грн., на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 30.01.2009 року та сплатити проценти, встановлені цим договором.

Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором своєчасно не виконав, внаслідок чого позивач здійснив нарахування процентів за весь час фактичного користування кредитними коштами, а також нарахував пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 80 414,02 грн. та інфляційні в розмірі 91 612,13 грн.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст.ст. 526, 527, 530, 610, 612, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 193, 232 ГК України тощо.

Ухвалою суду від 28.08.2015 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 07.09.2015 року.

Ухвалою суду від 07.09.2015 року розгляд справи відкладено на 14.09.2015 року.

Ухвалою суду від 14.09.2015 року розгляд справи відкладено на 05.10.2015 року.

У судовому засіданні 05.10.2015 року оголошено перерви на 12.10.2015 року та на 19.10.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність копій документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2008 року між позивачем (банк) та відповідачем (позичальник) укладено кредитний договір № 608/08 (договір), за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 700 000,00 грн., на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором (п. 2.1. договору).

За п. 2.2. договору кінцевий строк повернення кредиту - не пізніше 30.01.2009 року.

Кредит надається для такого цільового призначення - у виробничу, поточну діяльність (п. 2.3. договору).

Пунктами 6.1., 6.5. договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання позичальником будь - яких інших грошових зобов'язань, прийнятих ним на себе згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору кредит надається банком позичальнику шляхом оплати протягом дії цього договору розрахункових документів (платіжних доручень) позичальника безпосередньо з позичкового рахунку № 5271, відкритого банком у філії "Відділення Промінвестбанку в м. Рівне", код банку 333335, на рахунки контрагентів позичальника, відповідно до цільового призначення кредиту.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, зокрема з рішення Господарського суду Рівненської області у справі № 14/62 від 06.09.2010 року, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2010 року (обставини справи, які встановлені вказаним судовим рішення, в силу вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України, не потребують повторного доказування) позивачем надано відповідачу кредит в сумі 700 000,00 грн. За неналежне виконання умов договору вказаним судовим рішенням в рахунок погашення заборгованості в розмірі 876 845,98 грн. (700 000,00 грн. - основний борг за кредитом, 176 845,98 грн. - проценти за період з 21.04.2009 року по 23.04.2010 року) звернуто стягнення на предмет застави.

Судом з матеріалів справи також встановлено, що відповідач перерахував на рахунок позивача борг в розмірі 876 845,98 грн., стягнутий судовим рішенням, 18.07.2011 року, що стверджується зведеним меморіальним ордером № 15/8.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач здійснив нарахування процентів за весь час фактичного користування кредитними коштами в розмірі 195 752,42 грн. (за період з 24.02.2010 року по 17.07.2011 року), а також пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 80 414,02 грн. та інфляційні в розмірі 91 612,13 грн.

Крім того, п.п. 3.2.-3.5. договору передбачено, що проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 18% річних (з урахуванням змін, внесених договором про внесення змін № 590/08 від 22.05.2008 року). Нарахування процентів по договору починається з дати першої оплати розрахункових документів позичальника з позичкового рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів використовується метод "факт /факт", виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно в останній робочий день місяця за період з дати першої видачі кредиту по передостанній робочий день місяця, в якому наданий кредит, та надалі за період з дати попереднього нарахування по передостанній робочий день поточного місяця, а також в день кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 22. цього договору. Проценти сплачуються позичальником щомісячно в день їх нарахування з поточного рахунку позичальника № 5271 у філії "Відділення Промінвестбанку в м. Рівне", код банку 333335 (або з будь - яких інших поточних рахунків позичальника), на відповідний рахунок № 85271, відкритий у філії "Відділення Промінвестбанку в м. Рівне", код банку 333335. Проценти за грудень місяць нараховуються банком в останній робочий день цього місяця за період з дати попереднього нарахування по останній календарний день грудня місяця та сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця. У випадку порушення позичальником встановленого п. 2.2. цього договору строку погашення одержаного кредиту, позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи з процентної ставки у розмірі 25% річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з п. 3.3., 3.4. цього договору.

Позичальник свої зобов'язання із повернення кредиту у строк, визначений 2.2. договору, виконав несвоєчасно, у зв'язку з чим банк нарахував проценти за користування ним в розмірі 195 752,42 грн. за період з 24.04.2010 року по 17.07.2011 року.

Відповідно до чач. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши правильність нарахування процентів (з урахуванням порядку їх нарахування, визначених п.п. 3.3., 3.4. договору), встановив, що їхній розмір становить 215 753,45 грн., отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в у заявленому розмірі (195 752,42 грн.), нараховані за період з 24.04.2010 року по 17.07.2011 року.

Крім того, за несвоєчасну сплату процентів позивач нарахував пеню та інфляційні в розмірі 80 414,02 грн. та 91 612,13 грн. відповідно.

Право позивача на нарахування пені передбачене п. 5.3. договору, за яким за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом та /або процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчисляється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 3.6. договору сторонами погоджено, що у випадку, якщо банком застосована до позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно, та сплачується позичальником у порядку, передбаченому п. 3.4. договору для нарахування та сплати процентів, на рахунок, номер якого повідомляється банком позичальнику негайно після його відкриття.

Щодо інфляційних, то за ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, п. 5.2. договору сторони погодили, що позичальник у випадку прострочення ним виконання зобов'язання по поверненню кредиту та/або процентів за користування кредитом та/або процентами за неправомірне користування кредитом зобов'язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.

У п. 6.8. договору сторони погодили, що всі спори між сторонами при недосягненні згоди шляхом переговорів передаються на вирішення господарського суду. При цьому строк, у межах якого банк може звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (позовна давність), встановлюється тривалістю у 10 років.

Перевіривши розрахунок пені та інфляційних, суд встановив, що розмір першої становить 80 414,02 грн. (при заявленому - 80 414,02 грн.), а других - 108 251,09 грн. (при заявленому - 91 612,13 грн.) (розрахунок додається), отже пеня та інфляційні підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

За ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що вимоги позивача є доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмежено відповідальністю - фірми "Верстатник" (вул. Будівельників,12, м. Рівне, 33000, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" (провул. Шевченка, 12, м. Київ, 01001, ) 195 752,42 грн. процентів, 80 414,02 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 91 612,13 грн. інфляційних за несвоєчасну сплату процентів та 7 355,58 грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 19.10.2015 року.

Суддя Андрійчук О.В.