ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.10.15р. Справа № 904/7497/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО", м. Дніпропетровськ

про стягнення 1560 грн 21 коп.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 06.08.2015;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність №234 від 27.08.2014.

СУТЬ СПОРУ:

21.08.2015 до господарського суду Дніпропетровської області звернулося Публічне акціонерне товариство "ДЕЛЬТА БАНК"(далі - ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК", позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (далі - ТОВ "АЛЛО", відповідач), з вимогою про стягнення 1560,21 грн. грошових коштів, що не були перераховані за повернені товари/послуги.

17.09.2015 відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, зазначивши, що грошові кошти у сумі 1439,10 грн, сплачені за телефон, повернуті банку. Решта товару та послуг до магазину не повертались, тому відсутні підстави для повернення банку коштів, сплачених за них.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2009 між позивачем ПАТ "Дельта Банк" (далі - банк) та відповідачем ТОВ "Алло" у сфері продажу товарів споживачам у кредит було укладено договір про співробітництво № 61-27/08/09-00/ (далі - договір) за умовами якого, у випадках коли певний споживач виявляє бажання отримати у позивача кредит на придбання продукції у відповідача, позивач після проведення певних дій перераховує такі грошові кошти відповідачу (п. 3.2.5. договору), а відповідач надає споживачу відповідну продукцію (п. 3.5. договору).

В позовній заяві вказано, що 21.10.2012 між банком та громадянкою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 004-28253-211013 (далі кредитний договір), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1560,21 грн з метою придбання товару/послуг у ТОВ "Алло", проте на неодноразові вимоги суду такий договір до справи не наданий і його умови суду невідомі. До справи надана копія договору з громадянином ОСОБА_4, який не має відношення до цієї справи.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, перерахувавши кредитні кошти на користь відповідача у сумі 1560,21 грн, про що свідчить меморіальний ордер № 73096392 від 22 жовтня 2013 року.

Як слідує з копії акта № 1982-000083 від 26.12.2013 гр. ОСОБА_3 повернула до торгової точки ТОВ "Алло" термінал Fly вартістю 1439,10 грн в порядку та на підставах, визначених Законом України "Про захист прав споживачів", Про повернення інших товарів чи послуг в акті не зазначено.

24.10.2013 позичальник звернулась до банку з заявою про розірвання договору у зв'язку з поверненням телефону. Про повернення інших товарів чи послуг в заяві не вказано. Додатком до заяви зазначена накладна на повернення товару, але на вимоги суду накладна позивачем до справи не надана.

Відповідно до пункту 3.7 договору про співробітництво № 61-27/08/09-00/ від 27.08.2009, якщо споживач у випадках, передбачених чинним законодавством України, повертає товар, придбаний в мережі магазинів продавця за рахунок кредиту з вимогою повернення грошових коштів, сплачених в рахунок вартості товару, продавець зобов'язаний надати споживачу накладну на повернення товару, а її копію-співробітнику банку з відміткою про повернення протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту повернення товару перерахувати грошові кошти в розмірі вартості товару на відповідний рахунок банку. Банк протягом трьох робочих днів з моменту отримання грошових коштів від продавця спрямовує їх на погашення заборгованості споживача за відповідним кредитним договором.

28.11.2013 позивач звернувся до відповідача з вимогою перерахувати грошові кошти у розмірі 1560,21 грн за товар/послугу, що було повернуто у зв'язку з розірванням договору № 004-28253-211013 від 21.10.2012.

21.01.2014 за платіжним дорученням № 11282 відповідач повернув позивачу грошові кошти за товар у сумі 1439,10 грн, що визнано позивачем під час розгляду справи.

Решта грошових коштів в сумі 121,11 грн банку не повернута, оскільки відсутні будь-які докази повернення покупцем до магазину відповідача товарів чи послуг на цю суму.

Таким чином, відсутні правові підстави для повернення (перерахування назад позивачу) частини грошових коштів, внесених для оплати послуг, наданих відповідачем споживачу.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно з нормами ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" розірвання договору надання послуг з ініціативи споживача передбачається у разі їх неналежного виконання, або несвоєчасного виконання.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків у відповідності до приписів ч. 4 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Всі послуги були надані відповідачем гр. ОСОБА_3 належним чином та своєчасно, вимог до відповідача стосовно повернення грошових коштів за послуги від нього не надходило.

Зважаючи на те, що положення п. 3.7 договору про співробітництво № 61-27/08/09-00/ від 27.08.2009 про перерахування відповідачем грошових коштів позивачу застосовуються лише у випадку повернення споживачем товару у випадках, передбачених чинним законодавством України, то ця норма діяла лише в частині обов'язку відповідача перерахувати позивачу грошові кошти за товар Fly у розмірі 1439,10 грн, що і було виконано останнім.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За час розгляду справи суду не надано жодного оригінала документів.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Судом встановлено, що відповідач належним чином виконав умови договору про співробітництво № 61-27/08/09-00/ від 27.08.2009 в частині повернення банку грошових коштів у сумі 1439,10 грн.

В порушення викладених приписів законодавства позивачем документально не доведено суду факту повернення споживачем гр. ОСОБА_3 отриманих послуг відповідачу на суму 121,11 грн, а отже вимога в частині цієї суми щодо її повернення саме з відповідача є безпідставною та неправомірною.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову у їх задоволенні.

Судовий збір у справі не стягується у відповідності до пп.4.5 п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" про стягнення 1560, 21 грн відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 23.10.2015.

Суддя В.Д. Воронько