Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" жовтня 2015 р. Справа № 906/1028/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

- від позивача: ОСОБА_1 - ліквідатор

- від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов. б/н від 17.09.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Глинівецьке" (с. Глинівці, Андрушівський район, Житомирська область) в особі арбітражного керуючого ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" (с. Глинівці, Андрушівський район, Житомирська область)

про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння

СТОВ "Глинівецьке" в особі арбітражного керуючого ОСОБА_1 подано до господарського суду позов до ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" про визнання права власності на нерухоме майно (комплекс нежитлових будівель), розташованих за адресою: вул. Леніна, Андрушівський район, Житомирська область) та частину адміністративної споруди та гаража для автомобіля, що знаходяться за адресою: площа Леніна, 1, с. Глинівці, Андрушівський район, Житомирська область та витребування його з чужого незаконного володіння.

Одночасно з позовною заявою до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ СП "Спіка" та ВДВС Андрушівського РУЮ вчиняти дії з відчуження комплексу нежитлових будівель та частини нежитлової будівлі, що знаходяться за адресою: вул. Леніна, 1, с. Глинівці, Андрушівського району.

Ухвалою від 09.07.2015 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у справі та призначив судове засідання.

Іншою ухвалою від 09.07.2015 господарський суд задовольнив заяву позивача про забезпечення позову, наклав арешт на комплекс нежитлових будівель та на частину нежитлової будівлі, що знаходяться за адресою: вул. Леніна, 1, с. Глинівці, Андрушівського району, Житомирської області та належать на праві власності ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" (с. Глинівці, Андрушівського району).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.08.2015 ухвалу господарського суду Житомирської області від 09.07.2015, якою суд забезпечив позов, було залишено без змін.

Ухвалою суду від 03.09.2015 господарський суд продовжив розгляд справи відповідно до ст. 69 ГПК України по 23.09.2015, направив запит до Реєстраційної служби Андрушівського РУЮ Житомирської області про надання інформації щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, що є предметом спору.

У зв'язку з необхідністю надання додаткових доказів по справі розгляд справи неодноразово відкладався, в результаті чого ухвалою суду від 18.09.2015 на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. та ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, було продовжено строк вирішення спору до 23.10.2015 включно.

До початку розгляду справи на адресу суду надійшли такі документи:

- 05.10.2015 - від Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" - лист від 02.10.2015, вих. №758 з копією матеріалів інвентаризаційної справи нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: площа Леніна, 1, с. Глинівці, Андрушівський район (а. с. 162 - 174);

- 12.10.2015 - від ліквідатора ОСОБА_1 - заява від 12.10.2015 про зменшення розміру позовних вимог, де викладено п. п. 5 та 7 прохальної частини позовної заяви в новій редакції, яку призначено для розгляду в тому ж засіданні суду та розрахунок ціни позовних вимог з доплатою судового збору в розмірі 5 грн. (а. с.175 -177).

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки заява позивача не суперечить законодавству та не порушує чиї - небудь права і охоронювані законом інтереси, господарський суд приймає її до розгляду разом з первісно заявленими позовними вимогами.

Крім того, на адресу господарського суду, 16.10.2015 р. від відповідача надійшли пояснення щодо застосування строків позовної давності (а. с.184, 185).

В засіданні суду представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.10.2015. Усно зазначив, що початком перебігу строку позовної давності для звернення з позовом є дата набрання рішення господарського суду по справі №18/5007/95/11 законної сили 30.01.2013, тому саме з цього часу відраховується трьохрічних строк позовної давності.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву в якому зазначено, що на даний час власником спірного майна є ТОВ "СП "Спіка", державна реєстрація права власності на яке ніким не скасована; вказує, що рішенням господарського суду від 11.09.2012 у справі №18/5007/95/11 встановлено, що позивач не є власником спірного майна і норми, що регламентують реорганізацію КСП до нього не відносяться. Крім того, надав заяву про застосування строків позовної давності від 18.09.2015, з посиланням на те, що перебіг позовної давності для позивача почався з вересня 2009 р., коли останній дізнався про порушення і звернувся до Андрушівського районного суду (а.с.112-113).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки Андрушівської РДА Колективне сільськогосподарське підприємство "Глинівецьке" було створене на зборах уповноважених членів сільськогосподарського підприємства 05.12.1992 (протокол № 4) та зареєстроване розпорядженням голови Андрушівської РДА № 231 від 09.12.1992 та в подальшому реорганізоване шляхом перетворення за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів 22.02.2000 (протокол №1) та 28.02.2000 (протокол № 2) у Приватне (орендне) сільськогосподарське підприємство "Глинівецьке", у зв'язку з чим 15.03.2000 розпорядженням голови Андрушівської РДА зареєстровано як нову юридичну особу, із присвоєнням їй коду ЄДРПОУ колишнього КСП - 03744557 (а. с. 98).

Згідно з Актом прийому - передачі майнових прав та майна, боргових зобов'язань реорганізованого КСП "Глинівецьке" до правонаступника - ПОСП "Глинівецьке" (Додаток № 7 до протоколу від 18.12.2002 № 1 зборів співвласників майна - колишніх членів реформованого КСП "Глинівецьке" ) (а. с. 48 - 54) передано майнові права, майно, а також боргові зобов'язання.

Відповідно до п. 2.2. Статуту Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Глинівецьке" (далі - позивач), товариство створене в процесі реорганізації шляхом перетворення Приватного (орендного) сільськогосподарського підприємства "Глинівецьке" Андрушівського району на підставі заяви засновника ПОСП "Глинівецьке" ОСОБА_3 ( заява від 25.02.2003) та рішення установчих зборів учасників (засновників) СТОВ "Глинівецьке" ( протокол від 25.02.2003 № 1). Обсяг зобов'язань, що переходять до товариства, визначений за даними передавального балансу та актами приймання - передачі. Державну реєстрацію відповідних змін та доповнень СТОВ "Глинівецьке" (код ЄДРПОУ - 03744557) проведено 12.03.2003 Андрушівською РДА за реєстраційним № 0010094 ( а. с. 11 та 11 на звороті).

Станом на 01.04.2003 між ПОСП "Глинівецьке" та СТОВ "Глинівецьке" складено передавальний баланс, за якими останньому передані активи на суму 1947 тис. грн. та зобов'язання на суму 1947 тис. грн. ( а с. 55).

05.04.2003 складено Акт № 9 приймання - передачі матеріальних цінностей по рахунку 01 "Основні засоби" від ПОСП "Глинівецьке" до СТОВ "Глинівецьке" на загальну суму балансової вартості 7 948 539,00 грн. (а. с. 58 - 61).

10.04.2003 складено зведений акт про передачу майна та боргових зобов'язань від ПОСП Глинівецьке до СТОВ Глинівецьке, яким підтверджено, що цього числа закінчено передачу основних та оборотних засобів, джерел фінансування , спеціальних фондів, боргових зобов'язань та інших пасивів згідно проміжних актів складених по місцю знаходження товаро - матеріальних цінностей закріплених за матеріально-відповідальними особами на загальну суму 8 234 285, 95 грн. ( а. с. 56, 57).

Судом встановлено, що перераховані в Акті № 9 приймання - передачі матеріальних цінностей по рахунку 01 "Основні засоби" від ПОСП "Глинівецьке" в СТОВ "Глинівецьке" об'єкти нерухомого майна за назвою та роком введення в експлуатацію відповідають за назвою та роком введення в експлуатацію об'єктам нерухомого майна, визначеним як Акті прийому - передачі майнових прав та майна, боргових зобов'язань правонаступником реорганізованого КСП "Глинівецьке" - ПОСП "Глинівецьке" (Додаток № 7 до протоколу від 18.12.2002 № 1 зборів співвласників майна - колишніх членів реформованого КСП "Глинівецьке" ).

Разом з тим, 23.08.2006 згідно з протоколом №1 загальних зборів співвласників майна і землі реорганізованого КСП "Глинівецьке" майно пайового фонду співвласників реорганізованого КСП "Глинівецьке" вирішено продати ТОВ СП "Спіка" єдиним майновим комплексом за 50 відсотків вартості майнових сертифікатів (а. с. 43 - 45).

Рішенням виконавчого комітету Глинівецької сільської ради Андрушівського району № 36 від 30.04.2009 надано дозвіл на оформлення права власності ТОВ СП "Спіка" на об'єкти нерухомого майна в кількості 76 од., що розташовані по площі і вул. Леніна, 1 та Польовій,15 у селі Глинівці з посиланням на ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Тимчасове Положення "Про порядок реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", затверджене Наказом Міністерства Юстиції України 28.01.2003 № 77/8783; доручено Бердичівському Бюро технічної інвентаризації оформити та зареєструвати право власності даних об'єктів (а. с. 46, 47).

Право власності на зазначені об'єкти нерухомості комунальним підприємством "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" зареєстровано за ТОВ сільськогосподарське підприємство "Спіка" 19.06.2009 та 23.06.2009, відповідно, про що видані витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с.100, 101).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2009 постановою господарського суду Житомирської області у справі № 7/65-Б СТОВ "Глинівецьке" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а. с.18,19).

Слід зазначити, що з моменту порушення справи про банкрутство позивача всі правовідносини, пов'язані з ним, регулюються спеціальним законодавчим актом - Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"

За ч.1, ч.2 ст.26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( в редакції до набрання чинності Закону України № 4212-VI від 22.12.2011) усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Речі, визначені родовими ознаками, що належать банкруту на праві володіння або користування, включаються до складу ліквідаційної маси.

Позивач у позовній заяві зазначає, що рішенням господарського суду Житомирської області від 11.09.2012 у справі №18/5007/95/11 (а. с. 20 - 31) визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Глинівецької сільської ради № 36 від 30.04.2009 "Про оформлення права власності на об"єкти нерухомого майна", яким оформлено право власності на спірні об"єкти нерухомого майна за відповідачем

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.01.2013 (а. с. 32 - 40) та постановою Вищого господарського суду України від 01.04.2013 дане рішення залишене в силі (а. с. 41, 42).

Зазначене рішення господарського суду у справі №18/5007/95/11 мотивоване, зокрема, тим, що пунктом 2 рішення №36 від 30.04.2009 виконавчий комітет Глинівецької сільської ради перевищив визначену законом компетенцію, ухваливши Бердичівському МБТІ зареєструвати право власності даних об"єктів за ТОВ СП "Спіка".

За ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду, за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з п. 2.6 постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд вважає за необхідне зазначити таке.

Одним із способів набуття права власності на майно юридичної особи є її реорганізація, коли відбувається перехід права власності на майно (у повному обсязі (при універсальному правонаступництві) або частково (при сингулярному правонаступництві) до інших юридичних осіб внаслідок волевиявлення юридичної особи - власника майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Господарського кодексу України у разі перетворення одного суб"єкта господарювання в інший до новоутвореного суб"єкта господарювання переходять усі майнові права і обов"язки попереднього суб"єкта господарювання.

Законом України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992 № 2114-XII визначені особливості реорганізації юридичної особи , створеної в організаційно - правовій формі колективного сільськогосподарського підприємства.

За ст. 31 цього Закону реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду чи арбітражного суду.

Частиною 6 статті 31 цього ж Закону передбачено, що при перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства.

У рішенні господарського суду від 11.09.2012 у справі №18/5007/95/11 зазначено, що згідно з п.п. 17 та 19 Порядку оформлення правонаступництва за зобов'язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженому наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03. 2001 №63 та п.п. 4 та 7 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств №62 правонаступник ПОСП "Глинівецьке" - СТОВ "Глинівецьке" набуло право отримати у власність активи, передбачені для задоволення кредиторської заборгованості реорганізованого КСП "Глинівецьке" за рішенням загальних зборів співвласників - колишніх членів реорганізованого КСП "Глинівецьке" та оформити їх свідоцтвом про право власності з подальшою реєстрацією у державному реєстрі прав на нерухоме майно (а. с. 20 - 31).

Окрім того, у п. 15 вказаного Порядку № 63 зазначено, що майно на загальну суму не витребуваних паїв (майнові паї членів КСП, які не прийняли жодного із зазначених у пункті 14 рішень) залишається на балансі юридичних осіб - правонаступників, створених у процесі реорганізації КСП, разом із кредиторською заборгованістю перед співвласниками, які не отримали своїх майнових паїв у натурі в процесі вирішення майнових питань.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п. 4.4. Статуту ПОСП "Глинівецьке" є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства "Глинівецьке" Андрушівського району Житомирської області (а. с. 138 на звороті).

Відповідно до наказів, виданих господарським судом Житомирської області від 05.07.2004 у справі №4/1501 (а. с. 139) та від 11.07.2002 у справі №4/1501 (а. с. 140), стягнуто з ПОСП "Глинівецьке" на користь ДАК "Хліб України" заборгованість у сумах, відповідно, 21000,00 грн та 7080,55 грн.

Крім того, приймаючи майно від ПОСП "Глинівецьке" за передавальним балансом СТОВ "Глинівецьке" прийнято також і боргові зобов"язання останнього, які ще виникли під час діяльності КСП "Глинівецьке", про що свідчить заява Державного комітету України з державного матеріального резерву про визнання кредитором від 08.08.2008, подана в межах справи №7/65-Б про банкрутство СТОВ "Глинівіецьке" (а. с.146,147).

В підтвердження викладеного в матеріалах справи є наряди Держкомрезерву України на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.1998. №1953, з яких вбачається, що кредитор відпустив КСП Глинівецьке нафтопродукти на загальну суму 39863,13 грн. (а. с.148 -152).

Ухвалою від 04.11.2008 у справі №7/65-Б господарський суд затвердив реєстр вимог кредиторів СТОВ "Глинівецьке" (а. с. 154,155).

Тобто, СТОВ "Глинівецьке" як правонаступник, є балансоутримувачем кредиторської заборгованості КСП "Глинівецьке" перед його кредиторами.

Крім того, в результаті внесених змін до п. 15 Порядку № 63, які набули чинності з 09.08.2004, СТОВ "Глинівецьке" набуло додаткових зобов'язань щодо утримання та охорони майна пайового фонду, щодо пошуку власників (спадкоємців) не витребуваних майнових паїв та забезпечення їх прав, щодо виділення майна в натурі відповідно до Порядку № 62 у разі виявлення власника не витребуваного майнового паю.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При цьому інтерес позивача стосовно набуття у власність активів, передбачених для задоволення кредиторської заборгованості є законним, не суперечить Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а також відповідає критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004).

Однак як зазначено у рішенні господарського суду від 11.09.2012 у справі №18/5007/95/11, в порушення п. 15 Порядку №63 за актом приймання - передачі від 23.08.2006, реформоване КСП "Глинівецьке" в особі директора П(О)СП "Глинівецьке" ОСОБА_3 як "первісний боржник" передало ТОВ СП "Спіка" в особі директора ОСОБА_4 як "новому боржнику" активи, залишені під забезпечення погашення кредиторської заборгованості реформованого КСП "Глинівецьке". Окрім того, цим же рішенням господарського суду встановлено, що Договір №2 купівлі - продажу майна від 05.09.2006, укладений з однієї сторони із співвласниками майна в особі голови комітету ОСОБА_5 та ТОВ "СП "Спіка" є неукладеним, оскільки відповідно до ст. 640 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (а. с. 20 - 31)..

Відповідно, зазначений договір не став підставою виникнення у ТОВ СП "Спіка" права власності на майно, що було його предметом відповідно до ст. 344 ЦК України.

Частиною 2 статті 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, рішенням господарського суду від 11.09.2012 у справі №18/5007/95/11 визнано, що рішення виконавчого комітету Глинівецької сільської ради №36 від 30.04.2009 "Про оформлення права власності на об"єкти нерухомого майна", в тому числі в п. 2 де зазначено Бердичівському МБТІ зареєструвати право власності даних об"єктів, є незаконним та підлягає скасуванню.

Тобто, незаконність набуття ТОВ СП "Спіка" права власності на спірне майно встановлена судом.

Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, і право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Слід зазначити, що пунктом 4 частини 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним особам та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що ліквідується (реорганізується).

Таким чином, цивільне право СТОВ "Глинівецьке" та охоронюваний законом інтерес можуть бути захищені судом загальними способами захисту, визначеними ст. ст. 16 та 21 ЦК України, які наділяють кожну особу, незалежно від наявності у неї підтвердженого правовстановлюючими документами титулу власника майна, оскаржувати в судовому порядку право на це майно.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про визнання права власності на спірне майно підлягає задоволенню.

Щодо заявленої вимоги позивача витребувати у ТОВ СП "Спіка" спірне майно, слід зазначити таке.

За приписами статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Незаконне добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, тому наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є повернення майна із незаконного володіння.

Така позиція підтверджується інформаційним листом Вищого господарського суду України від 22.01.2013 №01-06/85/2013 "Про доповнення інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2011 №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарський судів".

Як зазначено у рішенні господарського суду від11.09.2012 у справі №18/5007/95/11, що, оскільки обидва акти приймання - передачі (від 23.08.2006 та 05.09.2006) підписані ОСОБА_3 як директором реорганізованого ПОСП "Глинівецьке", а не уповноваженою особою СТОВ "Глинівецьке", то за приписами ст. 91 та 92 ЦК України не зумовили виникнення у суб'єктів отримання цього майна ( ТОВ СП "Спіка" та співвласників ) будь - яких прав на нього (а. с. 29 на звороті).

Відповідно до частини 4 ст. 91 Цивільного кодексу України станом на 23.08.2006 припинилася цивільна правоздатність ПОСП "Глинівецьке", а відтак припинилася і цивільна дієздатність ( здатність мати права і обов'язки, та здійснювати їх через учасника ОСОБА_3І.).

Таким чином, майно вибуло з володіння позивача не з його волі, у результаті прийняття відповідачем за актом приймання передачі даного майна від ПОСП "Глинівецьке" (особи, правоздатність якої на дату укладення вказаного акту припинилася).

Статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння.

Так як, рішення виконавчого комітету Глиновецької сільської ради №36 від 30.04.2009 р. "Про оформлення права власності на об"єкти нерухомого майна" визнане судом незаконним та скасовано, проте спірне майно знаходиться у володінні відповідача та за ним же зареєстровано право власності на зазначені цілісні майнові комплекси, то дієвими і повними способами захисту порушеного права позивача є застосування віндикації, що передбачена ст.387 ЦК України, яким і скористався позивач при порушенні свого права.

З врахуванням вищевикладеного господарський суд вважає, що позивач - СТОВ "Глинівецьке" вправі вимагати у відповідача - ТОВ СП "Спіка" передачі у власність тих активів, які на даний час вважаються об'єктами матеріального світу, тобто, існують в натурі.

Тому вимога позивача, щодо витребування спірного майна у відповідача також підлягає задоволенню господарським судом.

Крім того, розглядаючи заяву представника відповідача стосовно застосування строків позовної давності слід зазначити таке.

Частиною другої статті 9 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Це стосується і положень про позовну давність.

За ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з п. 2.3 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Частиною 1 статті 223 ГК України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У визначенні моменту виникнення права на позов відображаються як об'єктивні, так і суб'єктивні моменти: об'єктивний - сам факт порушення права, суб'єктивний - особа дізналась або могла дізнатися про це порушення.

В заяві представник відповідача наголошує, що перебіг позовної давності почався з вересня 2009 р., коли позивач дізнався про порушення та звернувся із позовом до Андрушівського районного суду.

Дане посилання відповідача не є доказом пропуску строку позовної давності у справі, так як ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 16.10.2009 закрито провадження у справі №2-а-66/2009 за позовом СТОВ "Глинівецьке" до Глинівецької сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконкому Глинівецької сільської ради №36 від 30.04.2009 (а. с. 125); вказану ухвалу залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2010 (а.. 126,127). Крім того, було роз"яснено позивачу про звернення з такими позовними вимогами в порядку господарського судочинства.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Житомирської області від 11.09.2012 у справі № 18/5007/95/11 визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Глинівецької сільської ради №36 від 30.04.2009 (а. с. 20 - 31), вказане рішення залишене в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.01.2013 (а. с. 32 - 40) та постановою ВГСУ від 01.04.2013 (а. с. 41, 42).

Згідно з ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до ст. 257 ЦК України початком перебігу строку позовної давності для звернення позивача з позовом у справі №906/1028/15 є дата набрання рішення господарського суду законної сили 30.01.2013, тому саме з цього часу слід відраховувати 3-х річний строк позовної давності.

Щодо позовної вимоги позивача про витребування та визнання права власності на частину коридору (1) у розмірі 26,6 кв.м. першого поверху будівлі площею 33,6 кв.м., який знаходиться у спільному користуванні, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. ст. 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За змістом ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Як вбачається з матеріалів справи, приміщення (коридор) (1) площею 33,6 м2 знаходиться в спільному користуванні, що підтверджується довідкою виданої Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації та свідоцтвом про право власності (а.с.94, 163).

Допоміжні приміщення складаються із загального та неподільного майна і належать співвласникам приміщень нежитлового фонду на праві спільної власності (спільне майно). Неподільне майно (сходові клітини, коридори тощо) належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та не підлягає відчуженню. Загальне майно належить цим особам на праві спільної часткової власності. Власники приміщень володіють, користуються і у встановлених межах розпоряджаються спільним майном відповідно до вимог цивільного законодавства.

Відповідно до ст.368 Цивільного кодексу України спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст.369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.373 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Позивач будь-яких належних доказів на підтвердження виділення йому частки у розмірі 26,6 кв.м. який визначив у позовній заяві на коридор (1) першого поверху не надав.

Слід зазначити, що позивач не звертався окремо з позовною вимогою про виділення йому частки на коридор, який знаходиться в спільному користуванні, відповідно до ст. 364 ЦК України.

Кожен учасник спільної сумісної власності має право припинити для себе відносини спільної власності шляхом виділу в натурі частки із спільного майна.

Згідно із ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, здійснюється на тих же засадах, що і виділ із майна, що є у спільній частковій власності. Разом з тим, оскільки у спільній сумісній власності, на відміну від спільної часткової, частки учасників не є визначеними, виділ здійснюється в два етапи: 1) визначення часток учасників у спільному майні, тобто перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову. При цьому ч. 2 ст. 370 ЦК виходить з презумпції рівності часток кожного із співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду; 2) одержання учасником у натурі майна, що відповідає його частці, а якщо виділ у натурі заборонений законом або є неможливим - одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації.

Таким чином, зважаючи на те, що до матеріалів справи позивачем не надано належних доказів, що йому виділена частина коридору (1) в розміру розмірі 26,6 кв.м. першого поверху будівлі площею 33,6 кв.м., або докази що між сторонами встановлена домовленість стосовно визначення часток, суд позбавлений можливості, згідно із ст. 43 ГПК України, повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, а відповідно - здійснити оцінку доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги в цій частині, тому позовну вимогу в частині витребування та визнання права власності на частину коридору (1) у розмірі 26,6 кв.м. першого поверху будівлі площею 33,6 кв.м., який знаходиться у спільному користуванні, слід залишити без розгляду.

Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню частково.

Разом з тим, беручи до уваги, що стосовно позивача господарським судом Житомирської області порушено провадження у справі №7/65-Б про його банкрутство (а. с. 131 - 158), судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 81-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати право власності за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Глинівецьке" (13415, Житомирська область, Андрушівський район, с. Глинівці, площа Леніна, 1, ) на комплекс нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: вул. Леніна, 1, с. Глинівці, Андрушівського району, Житомирської області і складаються з: комори дерев"яної, зерноскладу цегляного, вагової цегельної 10-тонної, загорожі біля господарства, асфальтної площадки в гаражі, приміщення ДКУ, естакади для автомобілів, приміщення вагового 30 тонн, приміщення пилорами, автогаража шлакоблокового, складу дизпаливного, складу-бензину, складу запчастин на тракторній бригаді, майстерні (стельмашні, кузні), огорожі біля складу ПММ, піднавісу для с/г техніки, тракторної майстерні, огорожі тракторної бригади, точка асфальтного, площадки для ремонту с/г техніки, КЗР-5, критого току біля КЗР-5, навісу для сіна, критого току для зерна, кукурудзосховища, складу для с/г продуктів, корівника 4-хрядного №2, свинарника - маточника, пункту штучного осіменіння, корівника 4-х рядного №4, корівника 4-х рядного №5, табора СТФ, кормоцеху, силосної траншеї, будинку ПТО, артскважини на таборі МТФ, жомової ями з/б, артсвердловини, столової на господарстві, складу біля столової.

3. Визнати право власності за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Глинівецьке" (13415, Житомирська область, Андрушівський район, с. Глинівці, площа Леніна, 1, ) на частину нежитлового приміщення (адмінприміщення з підвалом загальною площею 470,7 кв.м), гаража для автомобіля площею 62,1 кв.м, що знаходяться за адресою площа Леніна, 1, с. Глинівці, Андрушівського району, Житомирської області і складаються з:

- підвалу (вхід в підвал - 12,5 кв.м., підвал (I) -53.4 кв.м., підвал (ІІ) -70,5 кв.м.)- загальною площею 136,4 кв. м.;

- приміщень першого поверху (приміщення (9) - 8,9 кв.м., приміщення (10) -8,9 кв.м., приміщення (11) - 24,1 кв.м., коридор (12) - 7,4 кв.м., приміщення (13) - 5,0 кв.м., комора (14)- 3,8 кв.м., пошта (15) - 31,9* кв.м., сходова клітина (IV) - 14.5 кв.м) -загальною площею 104,5 кв.м;

- приміщень другого поверху (коридор (16) -1,6 кв.м., кабінет (17) - 14,4 кв.м., кабінет (18) - 23,8 кв.м., кабінет (19) - 35,5 кв.м., комора (20) - 7,2 кв.м., комора (21) - 7,2 кв.м., кабінет (22) - 22,6 кв.м., кабінет (23) - 17,5 кв.м., коридор (24) - 16,8 кв.м., приміщення (25) - 22,6 кв.м., приміщення (26) -15,6 кв.м., приміщення (27) - 39,4 кв.м., сходова клітина (V) -15,3 кв.м.) - загальною площею 229,8 кв.м;

- приміщень гаража (3) -15,5 кв.м., гаража (4) - 15,6 кв.м., гаража (5) - 15,4 кв.м., гаража (6) -15,60 кв.м.

4. Товариству з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" (13415, Житомирська область, Андрушівський район, с. Глинівці, площа Леніна, 1, ) передати Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Глинівецьке" (13415, Житомирська область, Андрушівський район, с. Глинівці, площа Леніна, 1, ):

- комплекс нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: вул. Леніна, 1, с. Глинівці, Андрушівського району, Житомирської області і складаються з: комори дерев"яної, зерноскладу цегляного, вагової цегельної 10-тонної, загорожі біля господарства, асфальтної площадки в гаражі, приміщення ДКУ, естакади для автомобілів, приміщення вагового 30 тонн, приміщення пилорами, автогаража шлакоблокового, складу дизпаливного, складу-бензину, складу запчастин на тракторній бригаді, майстерні (стельмашні, кузні), огорожі біля складу ПММ, піднавісу для с/г техніки, тракторної майстерні, огорожі тракторної бригади, точка асфальтного, площадки для ремонту с/г техніки, КЗР-5, критого току біля КЗР-5, навісу для сіна, критого току для зерна, кукурудзосховища, складу для с/г продуктів, корівника 4-хрядного №2, свинарника - маточника, пункту штучного осіменіння, корівника 4-х рядного №4, корівника 4-х рядного №5, табора СТФ, кормоцеху, силосної траншеї, будинку ПТО, артскважини на таборі МТФ, жомової ями з/б, артсвердловини, столової на господарстві, складу біля столової;

- частину нежилого приміщення (адмінприміщення з підвалом) загальною площею 470,7 кв.м, гараж для автомобіля площею 62,1 кв.м, що знаходяться за адресою площа Леніна, 1, с. Глинівці, Андрушівського району, Житомирської області, і складається з:

- підвалу (вхід в підвал - 12,5 кв.м., підвал (I) -53.4 кв.м., підвал (ІІ) -70,5 кв.м.)- загальною площею 136,4 кв. м.;

- приміщень першого поверху (приміщення (9) - 8,9 кв.м., приміщення (10) -8,9 кв.м., приміщення (11) - 24,1 кв.м., коридор (12)- 7,4 кв.м., приміщення (13) -5,0 кв.м., комора (14)- 3,8 кв.м., пошта (15) - 31,9* кв.м., сходова клітина (IV) - 14.5 кв.м) -загальною площею 104,5 кв.м;

- приміщень другого поверху (коридор (16) -1,6 кв.м., кабінет (17) - 14,4 кв.м., кабінет (18) -23,8 кв.м., кабінет (19)- 35,5 кв.м., комора (20)- 7,2 кв.м., комора (21) - 7,2 кв.м., кабінет (22) -22,6 кв.м., кабінет (23) - 17,5 кв.м., коридор (24)-16,8 кв.м., приміщення (25) -22,6 кв.м., приміщення (26) -15,6 кв.м., приміщення (27) -39,4 кв.м., сходова клітина (V) -15.3 кв.м.)- загальною площею 229,8 кв.м.

- приміщень гаража (3) -15,5 кв.м., гаража (4)-15,6 кв.м., гаража (5)-15,4 кв.м., гаража (6) -15,60 кв.м.

5. Залишити без розгляду позовні вимоги в частині витребування та визнання права власності на частину коридора (1) у розмірі 26,6 кв.м. першого поверху будівлі площею 33,6 кв.м., який знаходиться у спільному користуванні.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "22" жовтня 2015 р.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1-в справу

2,3 - сторонам