КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р. Справа№ 910/6906/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Зеленіна В.О.

при секретарі Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2015р.

у справі №910/6906/15-г (суддя Полякова К.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 19 361,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення з останнього страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 19 361,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2015р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення суду від 02.06.2015р., за якою просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що розрахунок розміру страхового відшкодування, страховий акт і заява про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, платіжне доручення про перерахування коштів були складені на підставі та з урахуванням умов саме Договору №28-0199-2700/13-284 від 02.12.2013р., який є додатком до Генерального договору №28-0199-2700/13-AVIS від 27.12.2001р.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», не скористався правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, та не надав до матеріалів справи письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2015р. колегією суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Ткаченко Б.О., Зеленін В.О. було прийнято до провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» та призначено її до розгляду на 26.08.2105р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2015р. розгляд справи було відкладено відповідно до ст. 77 ГПК України, з огляду на неявку в судове засідання представників сторін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015р. розгляд справи судом відкладався, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін та необхідністю витребування додаткових доказів у справі, а саме апелянта зобов'язано надати до матеріалів справи докази укладення договору, на підставі якого було здійснено виплату страхового відшкодування, що стало підставою для звернення з позовом у даній справі про відшкодування шкоди у порядку регресу.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду Андрієнка В.В. від 05.10.2105р., з огляду на перебування судді Ткаченка Б.О. у відпустці, вирішено здійснити розгляд справи №910/6906/15-г у складі колегії суддів головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Синиця О.Ф., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. колегія суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Синиця О.Ф., Зеленін В.О. прийняла до свого провадження справу №910/6906/15-г.

05.10.2015р. в судове засідання представники сторін не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін, враховуючи при цьому те, що розгляд справи вже неодноразово відкладався з причини відсутності представників у судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, 03.03.2014р. по вул. Міцькевича-Вороного у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки "Skoda", державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за Підприємством з іноземними інвестиціями «Віп-Рент», під керуванням ОСОБА_3 (наявний подорожній лист №334184 від 01.03.2014-31.03.2014р., технічний паспорт) та транспортним засобом марки "ВАЗ21093", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4, якого постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 31.03.2014р. у справі №466/1555/14-п визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

06.03.2014р. Підприємство з іноземними інвестиціями «Віп-Рент» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Як на підставу для виплати страхового відшкодування ПІІ «Віп-Рен» в заяві був зазначений Договір страхування №28-0199-2700/13-AVIS від 27.12.2011р. Як вбачається, до цієї заяви також був доданий Договір страхування за №28-0199-2700/13- AVIS від 27.12.2011р.

24.03.2014р. ПІІ «Віп-Рент» та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 складений Акт №03-4 здачі-прийняття робіт (надання послуг), за яким вартість ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля "Skoda", державний номер НОМЕР_1, складає 20 961,00 грн.

03.04.2014р. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» складений страховий акт №ДККА-35037, за яким було вирішено здійснити виплату страхового відшкодування ПІІ «Віп-Рент» в сумі 19 361,00 грн. на підставі Договору страхування №28-0199-2700/13-284 від 02.12.2013р.

Платіжним дорученням №9011 від 04.04.2014р. позивач сплатив ПІІ «Віп-Рент» страхове відшкодування в сумі 19 361,00 грн. В призначенні платежу в тому числі зазначений Договір страхування №28-0199-2700/13-284 від 02.12.2013р.

Таким чином, виплата страхового відшкодування позивачем застрахованій особі була сплачена згідно Договору страхування №28-0199-2700/13-284 від 02.12.2013р.

Так, у відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 982 Цивільного кодексу України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно з статтею 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною 2 ст.8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов"язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інші особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про відшкодування шкоди у порядку регресу в розмірі 19 361,00 грн. Заявляючи позов, позивач, як на підставу виплати страхового відшкодування, зазначив Договір №28-0199-2700/14-AVIS від 29.10.2013р.

При цьому, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом встановлено, що виплата страхового відшкодування у розмірі 19 361,00 грн. була здійснена позивачем на підставі саме Договору страхування №28-0199-2700/13-284 від 02.12.2013р.

В апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що при поданні позовної заяви ним помилково було надано не той договір. Позивач уточнив, що транспортний засіб марки «Шкода», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, було застраховано згідно Договору страхування №28-0199-2700/13-284 від 02.12.2013р, який є додатком до Генерального договору №28-0199-2700/13- AVIS від 27.12.2011р. Разом з тим до апеляційної скарги ним наданий Генеральний договір №28-01199-2700- AVIS від 27.12.2011р., однак знову не наданий Договір страхування №28-0199-2700/13-284 від 02.12.2013р., який вказаний як підстава для виплати страхового відшкодування у страховому акті №ДККА-35037 від 03.04.2014р. та платіжному дорученні №9011 від 04.04.2014р.

Апеляційним судом з метою встановлення фактичних обставин справи, ухвалою було витребувано у позивача докази, які послугували прийняттю рішення про виплату страхового відшкодування та стали підставою для його виплати за платіжним дорученням від 04.04.2014р. №9011.

Належних доказів, таких як копія Договору страхування №28-0199-2700/13-284 від 02.12.2013р., у розумінні ст. 34 ГПК України позивачем до матеріалів справи надано не було, що унеможливлює встановити всі дійсні та фактичні обставини справи.

При цьому судова колегія апеляційного господарського суду відмічає, що слухання даної справи неодноразово відкладалось, у зв'язку з не з'явленням у судове засідання представників позивача та відповідача. Від позивача було отримано клопотання про слухання справи за його відсутності.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2015р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2015р. у справі №910/6906/15-г залишити без змін.

3. Справу №910/6906/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді О.Ф. Синиця

В.О. Зеленін