РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015Справа №910/20282/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «»Науково-виробниче підприємство «Більшовик»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 21 242,17 грн.

Суддя Домнічева І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Войтенко О.В. (за довіреністю № 391-13 від 24.03.15р.);

від відповідача: ОСОБА_3 (за довіреністю № 1706 від 17.08.15р.).

В судовому засіданні 06 жовтня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 21 242,17 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням зобов'язань відповідача за договором оренди № ДО-81/Б-2013 від 01.11.13р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.08.15р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі, розгляд справи призначено на 18.08.2015 року.

В судовому засіданні 18.08.15р. представник відповідача усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача проти даного клопотання про відкладення розгляду справи не заперечував та, крім того, подав документи на виконання вимог ухвали суду.

В судовому засіданні 18 серпня 2015 року, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву до 27 серпня 2015 року.

27.08.15р. через Відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі, з огляду на те, що позивач посилаючись на договір оренди № ДО-81/Б-2013 від 01.11.13р. до позовної заяви надає розрахунки заборгованості з 01.01.15р., але не надає жодних доказів підтверджуючих про відсутність переплати станом на 01.01.15р. та крім того, відповідачу не зрозуміло за яким алгоритмом здійснювалось нарахування орендної плати у додатку до позовної заяви та не надано жодних документів, які підтверджують нарахування комунальних послуг.

В судовому засіданні 27 серпня 2015 року, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву до 22 вересня 2015.

22.09.15р. через Відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі, вказуючи на те, що при укладанні договору були порушені вимоги типового договору оренди майна, що належить до державної власності затвердженого наказом ФДМУ від 23.08.2000р., а саме відсутність звіту про оцінку майна, на підставі якого відзначається базова ставка орендної плати.

Судове засідання, яке призначене на 22.09.15р. не відбулося.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.09.15р. розгляд справи призначено на 06.10.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечив та визнав у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» (далі по тексту - Позивач) та Фізичною особою-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - Відповідач) укладений Договір оренди (далі - Договір) № ДО-81/Б-2013, відповідно до якого Відповідач прийняв у тимчасове платне користування об'єкт оренди, що являє собою: приміщення в будівлі заводоуправління на 1-му поверсі за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 38,7 кв. м., що підтверджується актом здачі-приймання об'єкта від 01.11.13р.

Пунктом 3.1 Договору Відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати Позивачу протягом строку дії плату за користування об'єкту найму в розмірі 83,33 грн. за кв. м., крім того ПДВ 20 % - 16,67 грн. Всього з ПДВ за 1 кв. м. в місяць 100,00 грн. загальна сума за користування об'єктом оренди за базовий місяць складає 3225,00 грн., крім того ПДВ - 20 % - 645,00 грн. Всього в ПДВ складає 3870,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору плата за користуванням майном повинна була сплачуватися в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця, згідно виставленого рахунку-фактури, не пізніше 10 числа поточного місяця за поточний місяць.

Цей Договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 01 листопада 2013 року до 31 жовтня 2014 року включно.

Пунктом 3.7 вищевказаного Договору оренди передбачено, що по окремим договорах повинні були сплачуватися платежі за воду, електроенергію (Договір № 39Э від 26.07.10р. про компенсацію витрат на утримання електричних мереж, Договір № 138В-12 від 01.03.12р. про компенсацію витрат на утримання інженерних водопровідних мереж, Договір № 39Т-10 від 26.07.10р. про постачання теплової енергії).

Як встановлено судом, 04.06.2015р. позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою вих. № 729-33 від 03.06.2015 (в матеріалах справи наявні копії опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку від 04.06.2015), в якій просив сплатити заборгованість по сплаті орендної плати станом на 26.05.15р. у сумі 14011,27 грн. та заборгованість по витратам на експлуатацію об'єкта оренди, яка складає 2019,14 грн., яка залишена Відповідачем без відповіді і виконання.

Між Публічним акціонерним товариством «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» (далі по тексту - Позивач) та Фізичною особою-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - Відповідач) було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору оренди № ДО-81/Б-2013 від 01.11.13р. відповідно до якої Сторони дійшли згоди розірвати Договір оренди № ДО-81/Б-2013 від 01.11.13р. з 04.06.15р.

Відповідач орендоване приміщення звільнив, про що складено акт прийому-передачі від 04.06.15р., але суму заборгованості за договором оренди та комунальні послуги не сплатив.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що заборгованість Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 перед Позивачем за оренду приміщення становить 19 922 грн. 88 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 3% річних по комунальним послугам в сумі 22 грн. 40 коп., 3 % річних по оренді в сумі 309 грн. 90 коп. та пеню в розмірі 986 грн. 99 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Науково - виробниче підприємство «Більшовик» підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що факт наявності заборгованості Відповідача на суму 19 922 грн. 88 коп. підтверджується матеріалами справи, а саме: розрахунком заборгованості за період з січня 2015 року по червень 2015 року.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Науково - виробниче підприємство «Більшовик» на суму 19 922 грн. 88 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату по орендній платі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 19 922 грн. 88 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних по комунальним послугам у розмірі 22 грн. 40 коп. та 3 % річних по оренді у розмірі 309 грн. 90 коп., яка складає у розмірі 332 грн. 20 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, по комунальним послугам у розмірі 22 грн. 40 коп. та 3 % річних по орендній платі у розмірі 309 грн. 90 коп. та в загальному становить 332 грн. 20 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню у розмірі 986 грн. 99 коп.

Згідно приписів ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, не спростованим у встановленому законом порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 986 грн. 99 коп. - пені.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач свого контррозрахунку не надав, стверджувань позивача не спростував.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, згідно зі ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03061, АДРЕСА_2; код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» (03680, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 49/2; ) 19 922 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот двадцять дві) грн. 88 коп. - основного боргу, 332 (триста тридцять дві) грн. 20 коп. - 3 % річних, 986 (дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 99 коп. - пені, 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.10.15р.

Суддя І.О. Домнічева