РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/25539/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд»

Про стягнення 64 304,66 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Мандрикіна В.В. - по дов. № 14/1047 від 25.12.2014

від відповідача Куриляк Н.Г. - по дов. № 187 від 24.07.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» про стягнення 64 304,66 грн., з яких 53 349,71 грн. боргу по сплаті страхового платежу, 10 189,78 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 765,17 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно генерального договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 39/3915449/1005/14 від 03.10.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 порушено провадження у справі № 910/25539/15 та призначено справу до розгляду на 13.10.2015.

Позивач в судовому засіданні 13.10.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 13.10.2015 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю з підстав викладених у поданому 13.10.2015 відзиві, зокрема зазначає, що відповідачем перший та другий чергові платежі були сплачені відповідно до умов договору. 21.09.2015 на адресу відповідача від позивача надійшла претензія щодо сплати відповідачем грошових коштів протягом п'яти днів з моменту отримання даної претензії в сумі 169 044,19 грн. Відповідачем 24.09.2015 було відправлено рекомендованим листом відповідь на претензію позивача, в якій було зазначено про те що відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» ТОВ «УЛФ» вважає, що цей договір страхування є таким, що припинив свою дію, у зв'язку з несплатою останнім страхових платежів. Зважаючи на той факт, що законодавчо передбачено підстави припинення договору страхування які виникли, ще до моменту пред'явлення позивачем позову, та зважаючи, що в даний момент договори не є чинними то і жодних підстав для сплати коштів відповідно до позову у відповідача не виникає. Відповідач вважає твердження позивача, щодо виникнення у відповідача заборгованості за договором та існування обов'язку, щодо його сплати не відповідає дійсності.

В судовому засіданні 13.10.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

03.10.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (страхувальник) було укладено генеральний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 39/3915449/1005/14 (далі - договір).

Відповідно до п. 3.1. договору предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. шкоди,заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Спір виник внаслідок того, що відповідачем в порушення умов договору не було своєчасно здійснено оплату другої та четвертої частини страхового платежу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 6.2. договору страховий платіж за договором становить 106 699,39 грн.

Пунктом 6.3. договору визначено, що страховий платіж , зазначений у п. 6.2. договору, має бути сплачений безготівково шляхом перерахування на рахунок або готівкою в касу страховика частинами, а саме:

6.3.2.1. перша частина страхового платежу у розмірі 26 674,84 грн. по (включно) 03.10.2014;

6.3.2.2. друга частина страхового платежу у розмірі 26 674,85 грн. по (включно) 03.01.2015;

6.3.2.3. третя частина страхового платежу у розмірі 26 674,85 грн. по (включно) 03.03.2015;

6.3.2.4. четверта частина страхового платежу у розмірі 26 674,85 грн. по (включно) 03.07.2015.

Згідно з п. 6.4. договору чергові страхові частини страхового платежу страхувальник сплачує відповідно до графіку сплати, передбаченого у п. 6.3. договору без надання страховиком окремих рахунків.

Як вбачається з матеріалів справи згідно платіжного доручення № 17314 від 03.10.2014 відповідачем перераховано на рахунок позивача першу частину страхового платежу в розмірі 26 674,84 грн.

Відповідно до п. 7.1. договору діє з 00:00 год. 04.10.2014 по 24:00 год. 03.10.2015 за умови дотримання вимог п.п. 7..2.-.7.3. договору.

Згідно з п. 7.2. договору поліс щодо кожного окремого забезпеченого транспортного засобу, виданому відповідно до даного договору, набирає чинності з дати, зазначеної у відповідному полісі, але не раніше моменту надходження страхового платежу за договором (його першої частини) у повному обсязі та діє до дати, зазначеної у полісі.

Відповідно до п. 7.3. договору у разі несплати та (або) сплати не в повному обсязі страхового платежу за договором (його першої частини) у строки, зазначені у п. 6 договору, договір і поліси вважаються такими, що не набрали чинності.

Відповідно до ст. 983 Цивільного кодексу України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки відповідачем було здійснено позивачу оплату першої частини страхового платежу, договір є таким, що набрав чинності.

В подальшому згідно платіжного доручення № 2158 від 27.01.2015 відповідачем було перераховано позивачу третю частину страхового платежу в розмірі 26 674,84 грн., про що зазначено в реквізитах «призначення платежу» даного доручення.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 8.2.1. договору страхувальник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати страхові платежі.

Проте, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо сплати другої та четвертої частин страхового платежу в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яка складає 53 349,71 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 53 349,71 грн. боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у визначені строки частини страхового платежу не сплатив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті частин страхового платежу, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути 10 189,78 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 765,17 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 10 189,78 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 765,17 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Викладені відповідачем у відзиві заперечення з посиланням на норми Закону України «Про страхування» не приймаються судом до уваги, оскільки відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним при застосуванні в даних відносинах та норми якого (ст. 18 «Дострокове припинення договору страхування з ініціативи страхувальника») не передбачають такої підстави для припинення дії договору, як несплата страхового платежу.

З огляду на вищевикладене, позові вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (м. Київ, просп. Оболонський, 35-А, офіс 301, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25, ) 53 349 (п'ятдесят три тисячі триста сорок дев'ять) грн. 71 коп. боргу по сплаті страхового платежу, 10 189 (десять тисяч сто вісімдесят дев'ять) грн. 78 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 765 (сімсот шістдесят п'ять) грн. 17 коп. - 3% річних, 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 20.10.2015.

СуддяВ.В.Сівакова