КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа№ 910/15280/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

від позивача - Філевський Р.М., довіреність № 1 від 14.07.2015;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2015 у справі № 910/15280/15 (суддя Любченко М.О.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "ЮАлекс Дизайн ЛТД" до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення 188 312,50 доларів США.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "ЮАлекс Дизайн ЛТД" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення 188 312,50 доларів США, які є залишком на валютному рахунку позивача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.07.2015 у справі № 910/15280/15 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача залишок коштів на рахунку товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "ЮАлекс Дизайн ЛТД", що складає 188 312,50 доларів США.

При ухваленні зазначеного рішення суд дійшов висновку про те, що безпідставне невиконання банком розрахункових документів позивача є неналежним розрахунково-касовим обслуговуванням клієнта та свідчить про порушення банком умов договору, що в свою чергу є підставою для закриття рахунку та відповідно стягнення залишку коштів з нього.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2015 у справі № 910/15280/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскільки позивачем платіжне доручення було подане на виконання до банку після спливу 30-тиденного строку з дати його виписки, то відповідач згідно п. 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті не може здійснити перерахування коштів за таким платіжним документом.

Також, апелянт посилається на те, що незалежно від валюти зобов'язання, валютою платежу є гривня, а отже судом першої інстанції необґрунтовано не вказано в оскаржуваному рішенні гривневий еквівалент, заявленої до стягнення суми.

Крім цього, апелянт не погоджується із присудженою до стягнення з нього сумою судового збору.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім в даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Враховуючи наведене вище, а також те, що саме відповідачем подана апеляційна скарга, а отже його позиція є викладеною та зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "ЮАлекс Дизайн ЛТД" (клієнт) 25.12.2014 укладено договір на розрахунково-касове обслуговування № 779.

Відповідно до п. 1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок №3840 в доларах США та зобов'язується здійснювати його розрахунково- касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку в порядку та на умовах, визначених договором.

За умовами п. 2.1 договору банк здійснює розрахункове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення, у випадках передбачених законодавством (п.2.2 договору).

Банк згідно п.3.3.3 договору зобов'язався здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений внутрішніми правилами банку час, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

Позивач 27.02.2015 звернувся до відповідача за виконанням платіжного доручення №1 від 27.02.2015р. на суму 188 312,50 дол. США.

Вказане доручення було направлено відповідачу, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (а.с. 23).

Відповідачем платіжне доручення №1 від 27.02.2015р. на суму 188 312,50 дол. США виконано не було, у зв'язку з чим позивач звернувся до банку з заявою №116 від 19.05.2015р. про закриття поточного рахунку в доларах США та вимогою перерахувати залишок грошових коштів в сумі 188312,50 дол. США на інший поточний рахунок позивача.

Враховуючи те, що відповідачем грошові коштів в сумі 188312,50 дол. США не були перераховані на інший поточний рахунок позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Згідно з частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (пункт 1.30 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Відповідно до п. 1.35 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Пунктом п.3.3.3 договору передбачено, що Банк зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений внутрішніми правилами банку час, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

Відповідачем дії з виконання платіжного документа у вказані строки здійснені не були, що в свою чергу є порушенням банком взятих на себе договірних зобов'язань.

Доводи апелянта про те, що оскільки позивачем платіжне доручення було подане на виконання до банку після спливу 30-тиденного строку з дати його виписки, то відповідач згідно п. 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті не може здійснити перерахування коштів за таким платіжним документом, відхиляються колегією суддів з наступних підстав.

Пунктом 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22, передбачено, що банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки.

Позивач 27.02.2015 звернувся до відповідача за виконанням платіжного доручення №1 виписаного в той же день, тобто 27.02.2015, на суму 188 312,50 дол. США.

Вказане доручення було направлено відповідачу 27.02.2015, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (а.с. 23).

Отже, позивач звернувся до відповідача за виконанням доручення в межах 30-тиденного строку з дати його виписки, а тому відмова банку у його виконанні є неправомірною.

З огляду на викладене, наведені доводи апелянта не спростовують обґрунтований висновок суду першої інстанції щодо порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором.

Позивач, враховуючи порушення відповідачем умов договору, звернувся до банку з заявою про закриття поточного рахунку в доларах США.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1075 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Враховуючи звернення позивача до відповідача з заявою про закриття рахунку, у останнього виникло зобов'язання з повернення клієнту залишку коштів, що знаходяться на його рахунку, оскільки підстави для перебування грошових коштів позивача на цьому рахунку, відкритого відповідачем, відпали.

Отже, вказані кошти повинні бути повернуті позивачу.

Слід зазначити, що позивачем підтверджено належними доказами (виписка, а.с. 30) обставини перебування на його рахунку залишку грошових коштів в сумі 188312,50 дол. США.

З огляду на викладене, у зв'язку із закриттям рахунку, грошові кошти в сумі 188312,50 дол. США, які є залишком на цьому рахунку, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, вказана вимога обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що незалежно від валюти зобов'язання, валютою платежу є гривня, а отже судом першої інстанції необґрунтовано не вказано в оскаржуваному рішенні гривневий еквівалент, заявленої до стягнення суми, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Згідно абз. 3 пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 Цивільного кодексу України, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Отже, стягнення заборгованості за договором банківського рахунку в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, оскільки відповідачем було відкрито позивачу саме валютний рахунок, а тому відповідно саме ці валютні кошти із вказаного рахунку банк зобов'язаний повернути клієнту.

Таким чином, присудження до стягнення з відповідача коштів саме в іноземній валюті є обґрунтованим.

Щодо заперечень апелянта в частині визначеної судом суми судового збору.

Згідно ст. 55 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у гривнях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

На день звернення позивача з даним позовом до суду (10.06.2015) офіційний курс гривні до долара США складав 21,169299 грн. за 1 долар США.

Відповідно гривневий еквівалент, заявленої до стягнення суми, на 10.06.2015 складав 3 986 443,62 грн. (188 312,5* 21,169299).

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній станом на день подання позову) встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Два відсотки від ціни позову, тобто від 3 986 443,62 грн., складають 79 728, 86 грн.

Проте, враховуючи, що вказана сума перевищує максимальну ставку судового збору - 73 080 грн. (60 розмірів мінімальних заробітних плат), позивачем обґрунтовано визначено розмір судового збору за подачу до суду позовної заяви у вказаному розмірі 73 080 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної зави при задоволенні позову покладається на відповідача.

Таким чином, судом обґрунтовано покладено на відповідача судовий збір у розмірі 73 080 грн.

За наведених обставин, доводи апелянта в наведеній частині є необґрунтованими.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2015 у справі № 910/15280/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/15280/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко