ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 916/5210/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Борденюк Є.М., Вовк І.В., Могил С.К. (доповідач),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 та рішення господарського суду Одеської області від 28.04.2015 у справі № 916/5210/14 господарського суду Одеської області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа"
до третя особа1) приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", 2) приватного підприємства "Юридична фірма "Юрінком" фермерське господарство "Полюганич"
простягнення 47 862 907, 38 грн.,

за участю представників позивача: Рибака А.В.,
відповідачів: Богуш С.М., Зухіна О.О.,

третьої особи: не з'явились,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" та приватного підприємства "Юридична фірма "Юрінком", в якому просило, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, стягнути з відповідачів солідарно 48 051 987, 38 грн., а саме: 29 916 366, 20 грн. страхового відшкодування, 7 479 091, 51 грн. пені, 595 048, 82 грн. 3% річних, 9 872 400, 85 грн. інфляційних втрат за договором добровільного страхування майна юридичних осіб № 11/1144369/1602/14 від 25.04.2014 та договором поруки № 1 від 26.04.2014, а також 100 000, 00 грн. витрат з оплати послуг адвоката, 16 000, 00 грн. витрат за проведення судової експертизи та 73 080, 00 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.12.2014 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача фермерське господарство "Полюганич".

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.04.2015 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 19 142 592, 48 грн. заборгованості, 2 954 777, 15 грн. пені, 5 605 339, 64 грн. інфляційних втрат, 339 846, 57 грн. 3% річних, 9 360, 00 грн. витрат за проведення судової експертизи, 58 500, 00 грн. витрат з оплати послуг адвоката та 42 751, 80 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 рішення господарського суду Одеської області від 28.04.2015 скасовано. В задоволенні позову до відповідача-2 відмовлено. Позов до відповідача-1 задоволено частково. Стягнуто з відповідача-1 на користь позивача 19 142 592, 48 грн. страхового відшкодування, 2 954 777, 15 грн. пені, 339 846, 57 грн. 3% річних, 9 070 050, 13 грн. інфляційних втрат, 10 532, 50 грн. витрат з оплати експертизи, 65 828, 15 грн. витрат з оплати послуг адвоката та 48 107, 21 грн. судового збору. В іншій частині позову до відповідача-1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, відповідач-1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, на відсутність доказів щодо дійсної вартості знищеного майна, кількості знищеного майна, а також неврахування висновків інженерно-технічного експертного дослідження № 1432 від 23.01.2015, проведеного на замовлення відповідача-1, які суди безпідставно не взяли до уваги.

Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного, а також рішення місцевого господарських судів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (страховиком) та товариством з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" (страхувальником) 25.04.2014 укладено договір добровільного страхування майна юридичних осіб № 11/1144369/1602/14 (зі змінами внесеними додатковим договором від 07.07.2014 № 1), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та (або) розпорядженням майном - товарами (на складі, у торговельному залі), а саме: Кондитерським соняшником КОНФЕТА (Райна-К) у кількості 1 720 т., ціною 17 790, 06 грн. за тонну.

Відповідно до умов укладеного договору страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхове відшкодування на умовах і в обсязі, передбаченими договором, а страхувальник зобов'язався вчасно і в повному обсязі сплачувати страхові платежі і виконувати інші умови договору.

Договір страхування, з урахуванням змін, діє до 24 год. 00 хв. 07.09.2014.

Застраховане майно відповідно до п. 7.5. договору перебувало у складських приміщеннях за адресою: Одеська область, Ширяєвський район, село Макарове, вул. Леніна, 2-б, належних фермерському господарству "Полюганич" та орендованих страхувальником на підставі договору оренди нерухомого майна від 01.10.2013 № 120/2.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору загальна страхова сума становить 30 598 903, 20 грн., безумовна франшиза - 1%.

Відповідно до п. 5.5. договору страховим випадком є пошкодження, знищення (повна конструктивна загибель або повна загибель) та (або) втрата застрахованого майна внаслідок настання події (страхового ризику), що фактично відбулася в період дії договору, з настанням якої виникає зобов'язання страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику, зокрема внаслідок пожежі, в тому числі удару блискавки.

Згідно з п.п. 10.6.2 договору страховик протягом 2-х робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, зобов'язаний вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення виплати страхового відшкодування.

Відповідно до п.п. 11.1.4 договору у разі настання передбаченої договором події, що призвела до завдання збитків і може бути кваліфікована як страховий випадок, страхувальник зобов'язаний протягом 2 робочих днів з моменту, коли йому стало відомо про подію, що відповідно до переліку застрахованих ризиків може бути визнана страховим випадком, письмово повідомити страховика про цю подію.

Відповідно до п. 19.2 договору за несвоєчасне здійснення розрахунків винна сторона сплачує іншій пеню в розмірі 0,2 % від суми заборгованості за кожний день затримання, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє під час виникнення заборгованості.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.08.2015 о 23 год. 05 хв. у складських приміщеннях за адресою: Одеська область, Ширяєвський район, село Макарове, вул. Леніна, 2-б, сталась подія, яка мала ознаки страхового випадку, а саме - пожежа, внаслідок якої було пошкоджено будівлі складських приміщень. За вказаним фактом комісією у складі головного інспектора Ширяєвського РС ГУ ДСНС України в Одеській області капітана служби у.з. Габ'як О.М., начальника 38-ДПРЧ капітана служби у.з. Форостенко Г.П. та керуючого Круглик Д.С. складено акт про пожежу, у якому зазначено, що ймовірною причиною пожежі став розряд блискавки.

На виконання умов п. 11.1.4 договору позивач листом від 05.08.2014 № 05/08-1 повідомив відповідача-1 про настання страхового випадку, а також надав відповідну заяву, заповнену за встановленою формою.

Листом від 06.08.2014 № 1601-06/125 відповідач-1 витребував у позивача документи, передбачені розділом 12 договору страхування.

Листами від 07.08.2014 № 07/08-3 та від 08.08.2014 № 08/08-2 страхувальник направив останньому передбачені розділом 12 договору документи.

Також 08.08.2014 за участю представників позивача, відповідача-1 та експерта проведено огляд місця події, що підтверджується відповідним актом від 08.08.2014.

В подальшому, відповідач-1 на підставі письмових запитів витребував у позивача додаткові документи, необхідні для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, які надавалися останнім.

Крім цього, між товариством з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" (страхувальником) та приватним підприємством "Юридична фірма "Юрінком" (поручителем) 26.04.2014 укладено договір поруки № 1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед страхувальником в повному обсязі, солідарно зі страховиком (відповідачем-1) відповідати за виконання останнім зобов'язань зі сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна юридичних осіб від 25.04.2014 № 11/1144369/1602/14 та штрафних санкцій згідно з умовами укладеного договору страхування.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки, про випадки зміни розміру страхового відшкодування та умов основного зобов'язання страхувальник зобов'язаний повідомити поручителя протягом 3 календарних днів.

Згідно з п. 3.1.1 договору поруки поручитель зобов'язаний протягом трьох робочих днів від дати отримання повідомлення страхувальника про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, виконати відповідне зобов'язання, шляхом перерахування непогашеної суми заборгованості.

У зв'язку з неотриманням у встановлені строки суми страхового відшкодування, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності матеріалами справи факту настання страхового випадку та виникненням, у зв'язку з цим, обов'язку страховика зі сплати страхового відшкодування в розмірі дійсної вартості знищеного майна та ухиленням відповідачів від виконання обов'язку щодо сплати суми страхового відшкодування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний господарський суд виходив з того, що страховий випадок стався в період дії укладеного договору страхування, а відповідач-2 в порушення умов договору поруки не був повідомлений позивачем про зміну умов договору страхування, що відповідно до ст. 559 Цивільного кодексу України є підставою для припинення договору поруки.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного господарського суду з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналіз положень ст. 991 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про страхування" свідчить про те, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, якщо страхувальник вчинив навмисні дії, спрямовані на настання страхового випадку, вчинення страхувальником умисного злочину, що призвів до страхового випадку. Підставою для відмови від здійснення страхового відшкодування є також подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування чи про факт настання страхового випадку, невчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку, створення страхувальником перешкод страховику у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, отримання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала.

Судами обох інстанцій встановлено, що згідно з п.п. 13.1, 13.1.1, 13.1.2 укладеного договору страхування, розмір збитку, завданого майну страхувальника, визначається страховиком на підставі документів, зазначених у розділі 12 договору, акта огляду страховиком пошкодженого або знищеного внаслідок настання страхового випадку застрахованого майна.

Висновком судово-товарознавчої експертизи від 25.03.2015 № 86/15, проведеної товариством з обмеженою відповідальністю "Одеський регіональний центр незалежних експертиз" встановлено, що ринкова вартість кондитерського соняшнику Конфета (Рейна-К) станом на серпень 2014 року складала 11 383, 33 грн. за тонну.

З моменту страхування до моменту пожежі страхувальником вивезено зі складського приміщення насіння соняшнику в кількості 21, 38 т. та залишилось 1 698, 62 т., інших фактів вивозу даного насіння соняшнику судами попередніх інстанцій не встановлено, а відповідачем-1 відповідних доказів не надано.

Згідно з п.п. 14.8, 14.9 договору страхування, страховик, отримавши відповідно до розділу 12 договору страхування документи від страхувальника, повинен був у передбачений даними пунктами договору строк вжити заходів щодо оформлення необхідних для виплати позивачеві страхового відшкодування документів та здійснити таку виплату.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, за ст. 525 Цивільного кодексу України, не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, встановивши, що матеріалами справи підтверджено розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті, що складає суму вартості 1 698, 62 т. застрахованого майна за вартістю, встановленою судовою експертизою в розмірі 11 383, 33 грн. за 1 тонну насіння соняшника, що дорівнює 19 142 592, 48 грн., та беручи до уваги необґрунтовану відмову відповідача-1 від здійснення виплати страхового відшкодування, апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача-1 на користь позивача за вирахуванням безумовної франшизи 19 142 592, 48 грн. страхового відшкодування.

Доводи скаржника про неправдивість відомостей щодо кількості та дійсної вартості знищеного в результаті пожежі майна, що на думку страховика свідчить про те, що сума страхового відшкодування (реальних збитків) менша ніж розмір безумовної франшизи, у зв'язку з чим відповідно до п. 5.4 договору страхування відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, не приймаються до уваги, оскільки згідно з умовами укладеного договору страхування кількість застрахованого насіння соняшнику становила 1720 т., а судом апеляційної інстанції встановлено, що з моменту страхування до моменту настання страхового випадку страхувальником вивезено зі складського приміщення насіння соняшнику в кількості 21, 38 т., тобто на час настання страхового випадку у складських приміщеннях залишалось 1 698, 62 т. насіння. Інших доказів, підтверджуючих факт вивозу даного насіння соняшнику у іншій кількості судом апеляційної інстанції встановлено не було, а відповідачем-1, в порядку ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не надано.

Крім того, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, при укладенні договору страхування представниками страховика було оглянуто застраховане майно та місце його зберігання, що підтверджується Додатком № 2 до договору страхування, підписаним представниками позивача та відповідача-1, яке з моменту укладення договору не змінювалось і ніяких зауважень щодо цього від учасників правочину не надходило.

Посилання на результати інженерно-технічного експертного дослідження № 1432 від 23.01.2015 здійсненого на замовлення відповідача-1 та проведеного експертом ПП "Пліч-Опліч" Тебеньковим О.М., на які як на доказ відсутності заявленої страхувальником кількості насіння соняшнику 1 698, 62 т. посилається скаржник, обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, оскільки такі висновки зроблені експертом Тебеньковим О.М. без достатньої у нього компетенції (кваліфікації), що підтверджується листом Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз від 23.02.2015 № 11-39/623.

Щодо посилань скаржника на залишення поза увагою даних витягу з Інтернет ресурсу відомства торгового реєстру м. Цуг, Швейцарія, згідно з яким Компанія ATLANTIC FINANZ AG припинила свою діяльність 06.02.2013 на підставі рішення суду Швейцарії і, відповідно, в 2014 році не могла укласти договір міжнародної купівлі-продажу товару, суд касаційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки зазначені обставини не впливають на юридичну оцінку правовідносин сторін щодо стягнення спірної суми страхового відшкодування.

Доводи скаржника, що суди вибірково посилались на висновки слідства, як на факт відсутності умисних дій посадових осіб позивача за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України, є безпідставними, оскільки факт наявності або відсутності вини в діях осіб може бути підтверджений лише рішенням суду (вироком суду), прийнятим у відповідності до вимог закону.

Враховуючи невиконання відповідачем-1 умов договору щодо виплати позивачеві суми страхового відшкодування, апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача-1 на користь позивача 2 954 777, 15 грн. пені на підставі п. 19.2 договору страхування, ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а також 339 846, 57 грн. 3% річних та 9 070 050, 13 грн. інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст.554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Із ст. 554 Цивільного кодексу України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

За положеннями ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, в наслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що 07.07.2014 між позивачем та відповідачем-1 до договору добровільного страхування майна № 11/1144369/1602/14 укладено додатковий договір № 1, яким змінено умови основного зобов'язання щодо строку його дії, без повідомлення та згоди на це відповідача-2, що відповідно до ст. 559 Цивільного кодексу України є підставою для припинення договору поруки, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду щодо припинення договору поруки та відмови, у зв'язку з цим, у задоволенні позову до відповідача-2 про стягнення солідарно суми страхового відшкодування.

Крім цього, відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, визначаються господарським судом.

За ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов до правильного висновку про стягнення з відповідача-1 на користь позивача 10 532, 50 грн. витрат з оплати експертизи та 65 828, 15 грн. витрат з оплати послуг адвоката.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та/або процесуального права, а викладені у касаційній скарзі доводи спростовані апеляційним господарським судом.

Керуючись ст.ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 - без змін.

Головуючий суддя Борденюк Є.М.
Судді: Вовк І.В.
Могил С.К.