ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р.Справа № 922/4681/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Обласного комунального виробничо-експлуатаційного підприємства "Держпром", м. Харків
до Головного територіального управління юстиції у Харківський обл., м. Харків
про стягнення 487248,96 гривень
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 (дов. №61 від 04.09.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2015 року Обласне комунальне виробничо-експлуатаційного підприємство "Держпром" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення 487248,96 гривень, з яких 291729,55 гривень, 52481,61 гривень пені, 135258,25 гривень інфляційних, 7779,55 гривень 3% річних з Головного територіального управління юстиції у Харківський обл. (відповідача). Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням наступних договорів по відшкодуванню видатків на утримання та експлуатаційне обслуговування орендованого комунального майна:

- Договору №345/14 від 28.03.2014 р. (далі-Договір-1);

- Договору №949 О від 25.04.2014 р. (далі-Договір-2);

- Договору №950 О від 26.03.2014 р. (далі-Договір-3).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 серпня 2015 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 10 вересня 2015 року.

10 вересня 2015 року від відповідача надійшов до суду відзив, в якому проти позову заперечував, посилаючись на прострочення кредитора через ненадання рахунків та актів виконаних робіт. Крім того, просив суд застосувати позовну давність до пені, оскільки початок перебігу позовної давності нарахування пені за Договором №1 розпочався з 11.02.2014 р., за Договором2- з 11.02.2014 р., за Договором3 - з 11.05.2015 р.

В судовому засіданні 10 вересня 2015 року було оголошено перерву до 22 вересня 2015 року.

В судовому засіданні 22 вересня 2015 року було оголошено перерву до 06 жовтня 2015 року.

30 вересня 2015 року позивач надав до суду додаткові пояснення (вх.№39307) та заяву про зменшення позовних вимог (вх.№39304), в якій просить суд стягнути з відповідача 291729,55 грн. боргу.

Позивач 06 жовтня 2015 року в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач у судовому засіданні 06 жовтня 2015 року проти позову з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог не заперечував.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд, розглянувши заяви позивача про зменшення позовних вимог, визнав її такою, що не суперечать чинному законодавству та не порушує чиї - небудь права та охоронювані законом інтереси, відповідає вимогам ст. 22 ГПК України та підлягає прийняттю до розгляду.

За таких обставин, суд розглядає справу з урахуванням прийнятої заяви.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Отже, суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Між ОК ВЕП Держпром та Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області було укладено три договори, що за змістом є однаковими і різняться лише розташуванням обєкту оренди. В іншій частині текст даних договорів є ідентичним.

28.03.2014 року між позивачем і відповідачем було укладено Договір № 345/14 по відшкодуванню видатків на утримання та експлуатаційне обслуговування орендованого комунального майна, розташованого за адресою: м.Харків, м.Свободи, 5, підїзд 6, поверх № 4, кім. №№ 7, 8, 9, 10, 11 загальною площею 133,35 м2 (далі-Договір-1).

30 жовтня 2014 року сторони уклали додаткову угоду №1 до вказаного договору, якою продовжено термін дії договору.

У звязку зі змінами вартості, тарифу та умов договору 30 жовтня 2014 року сторони уклали додаткову угоду №2 2.

У звязку зі змінами вартості, тарифу та умов договору 10 грудня 2014 року сторони уклали додаткову угоду № 3.

Відповідно до п.2.1 Договору-1 витрати на обслуговування орендованого майна сплачуються пропорційно займаної загальної площі.

Строк виконання зобовязання встановлюється відповідно до п. 2.2. Договору-1- з 10 числа поточного місяця по 10 число наступного місяця.

Однак, на порушення прийнятих на себе зобовязань сплати по відшкодуванню видатків на утримання та експлуатаційне обслуговування орендованого комунального майна у період з квітня 2014 року по грудень 2014 року договору своєчасно не сплачувалися. У зв'язку з чим утворилась заборгованість за Договором1 у сумі 67914,89 грн.

25.04.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 949 О по відшкодуванню видатків на утримання та експлуатаційне обслуговування орендованого комунального майна, розташованого за адресою: м.Харків, м.Свободи, 5, підїзд 1, підвал, кім. №№ 25, 26, 27, 29, 30, 31, 34, 35 загальною площею 265,07 м2 (далі-Договір-2).

25 квітня 2014 року у звязку зі змінами тарифу та умов договору сторонами укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору.

У звязку зі змінами вартості, тарифу та умов договору 24 листопада 2014 року сторони уклали додаткову угоду № 2.

Відповідно до п.2.1 Договору-2 витрати на обслуговування орендованого майна сплачуються пропорційно займаної загальної площі.

Строк виконання зобовязання встановлюється відповідно до п. 2.2. Договору-2- з 10 числа поточного місяця по 10 число наступного місяця.

Однак, на порушення прийнятих на себе зобовязань по відшкодуванню видатків на утримання та експлуатаційне обслуговування орендованого комунального майна у період з липня 2014 року по грудень 2014 року договору своєчасно не сплачувалися. У зв'язку з чим утворилась заборгованість за Договором-2 у сумі 21353,34 грн.

26.03.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №950 О по відшкодуванню видатків на утримання та експлуатаційне обслуговування орендованого комунального майна, розташованого за адресою: м.Харків, м.Свободи, 5, підїзд 6, поверх № 3, кім. №№ 96, 97, 98, 99, 100, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 124, 125, 126, 131, 132, 133, 135, 136 загальною площею 397,53 м2 (далі-Договір-3).

26 квітня 2014 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до вказаного договору, якою продовжено термін дії договору.

У звязку зі змінами вартості, тарифу та умов договору 10 грудня 2014 року сторони уклали додаткову угоду № 2.

Відповідно до п.2.1 Договору-3 витрати на обслуговування орендованого майна сплачуються пропорційно займаної загальної площі.

Строк виконання зобовязання встановлюється відповідно до п. 2.2. Договору-3- з 10 числа поточного місяця по 10 число наступного місяця.

Однак, на порушення прийнятих на себе зобовязань по відшкодуванню видатків на утримання та експлуатаційне обслуговування орендованого комунального майна у період з січня 2014 року по грудень 2014 року договору-3 своєчасно не сплачувалися. У зв'язку з чим утворилась заборгованість за Договором-3 у сумі 202461,32 грн.

У зв'язку з наявною заборгованістю за трьома вищезазначеними договорами позивач направив на адресу відповідача претензійні попередження про сплату заборгованості (а.с. 64-65).

Відповідно до пункту 2.2 Договорів №1, 2, 3 перерахування сум витрат на утримання та експлуатаційне обслуговування орендованого комунального майна (експлуатаційні послуги) проводиться позивачем щомісячно протягом розрахункового періоду, який встановлюється з 10 числа поточного місяця по 10 число наступного місяця на підставі розрахунків та актів виконаних робіт.

Відповідач зазначав, що йому не надавались розрахунки та акти виконаних робіт за спірними договорами, у зв'язку з чим на думку відповідача відбулось прострочення кредитора (позивача) відповідно до приписів ст.612 ЦК України.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача з огляду на таке.

В матеріалах справи (а.с.25-43) містяться розрахунки та акти виконаних робіт за спірними договорами, що спростовують твердження відповідача. Позивачем надано до суду копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення відповідачем за спірний період. Крім того відповідачу з умов спірних договорів відомо про строки та порядок здійснення розрахунків, факт виконання позивачем умов договору (надання послуг) відповідачем не спростовувався.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту умов та вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні не встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно до вимог статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до вимог статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач пояснює невиконання взятих на себе за договорами зобов'язань тим, що він є бюджетною організацією та відсутністю коштів, передбачених на це бюджетом.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача з огляду на таке.

Частиною 12 ст. 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства України.

Частиною 1 пункту 1.4 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.03.2015 року за № 41920732, передбачено, що бюджетне фінансове зобов'язання - зобов'язання розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів) сплатити кошти за будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 2.2. Наказу Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309 розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобовязання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобовязань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за формою згідно з додатком 1 на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобовязання.

Статтею 193 Господарського кодексу України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Враховуючи вищевикладене, суд враховує той факт, що погашення кредиторської заборгованості за рахунок коштів державного бюджету здійснюється відповідачем в межах затверджених кошторисних призначень та фактично виділених бюджетних асигнувань відповідно до чинного законодавства, проте відсутність бюджетних коштів не звільняє відповідача від виконання взятих на себе зобов'язань за спірними договорами.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення 291729,55 гривень боргу, підтверджуються матеріалами справи та відповідають діючому законодавству, у звязку з чим підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 527, 530, 610-612, 625, 629 Цивільного Кодексу України, ст.ст.1, 2, 4-3, 10, 15, 22, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Харківський обл. (61002, м.Харків, вул.Петровського,16, ) на користь Обласного комунального виробничо-експлуатаційного підприємства "Держпром" (61022, м.Харків, пл.Свободи,5, Держпром, 9 під'їзд, ; р/р №7973 у відділенні "Держпромівське "ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023) 291729,55 гривень боргу, 5834,60 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_2