ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.10.2015 Справа № 920/862/15

Господарський суд Сумської області, у складі головуючого судді Джепи Ю.А., суддів: Заєць С.В. та Яковенко В.В., розглянувши матеріали справи № 920/862/15:

за позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1,

с. Вільне, Тарутинського району Одеської області;

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, м. Лебедин

Сумської області;

про стягнення 61 902 грн. 87 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 24.09.2015);

від відповідача: не прибув;

При секретарі судового засідання Куриленко О.В.

Суть спору: позивач, згідно уточнень, просить суд стягнути з відповідача 61 902 грн. 87 коп. заборгованості, з яких: 31 832 грн. 73 коп. основного боргу, відповідно до укладеного між сторонами договору поставки № 12/13 від 01.03.2013, 9 609 грн. 12 коп. пені, 14 639 грн. 11 коп. інфляційних втрат, 1 047 грн. 00 коп. 3 % річних, 4 774 грн. 91 коп. 15% штрафу, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги. Окрім цього, представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог б/н від 13.10.2015, в якій зазначив, що в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 5 075 грн. 79 коп. відмовляється, проте просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 33 326 грн. 99 коп., 1 047 грн. 00 коп. 3 % річних, 14 639 грн. 11 коп. інфляційних втрат, 4 774 грн. 91 коп. 15% штрафу, а також судові витрати, повязані з розглядом справи. Відповідно до ст. 22 ГПК України заява прийнята судом до розгляду.

28.09.2015 представник позивача надав витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16.09.2015 за № НОМЕР_1, згідно якого, відповідач зареєстрований за адресою: вул. Вокзальна, б. 11, м. Лебедин, Сумська область, 42200.

Судом направлялися ухвали на дану адресу, поштові відправлення повернуті на адресу суду із зазначенням «за закінченням терміну зберігання».

Відповідач в дане судове засідання не прибув, письмового відзиву на позовну заяву не подав, правом подати заперечення проти вимог позивача або докази сплати суми заборгованості відповідач не скористався, повноважного представника в судове засідання не направив, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд вважає, що сторонам створені всі належні умови та є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем 01.03.2013 був укладений договір поставки № 12/13, за умовами п. 1.1 якого продавець (позивач) постачає, а покупець (відповідач) отримує товар та своєчасно оплачує його вартість на умовах договору. Найменування (асортимент), одиниці виміру, загальна кількість товару, ціна товару, який необхідно поставити згідно з даним договором, визначається у видаткових накладних по кожній партії відпущеного товару покупцю, які є невідємною частиною договору.

Згідно п. 6.1 Договору, сторони домовились, що розрахунки по цьому договору між постачальником та покупцем здійснюються на умовах відстрочки платежу 21 (двадцять один) календарних з дня передачі/приймання товару на складі покупця, що є граничним терміном, на умовах, передбачених в пункті 4.3. цього договору.

Позивач зазначає, що відповідно до вищевказаного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 33 326 грн. 99 коп.

Факт отримання відповідачем продукції за договором підтверджується матеріалами справи, а саме видатковими накладними, на яких містяться підписи відповідача.

Господарський суд вважає вимоги позивача правомірними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

З наведеною нормою кореспондується і ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, згідно із якою господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідачем доказів сплати 33 326 грн. 99 коп. основного боргу та аргументованих заперечень проти вимог позивача не подано, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку відповідачеві нарахована пеня в сумі 5 075 грн. 79 коп.

В судове засідання від позивача надійшла заява, якою від стягнення з відповідача пені відмовляється.

Відповідно до п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Оскільки позивач відмовився від позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені і така відмова не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує прав та інтересів інших осіб, господарський суд приймає відмову від позову і відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК України провадження у справі в цій частині позовних вимог припиняється.

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача 15% штрафу позивач зазначає, що відповідачем в порушення умов договору не було проведено розрахунків за поставлений товар.

Відповідно до п. 7.3 Договору, в силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частина 6 статті 232 Господарського Кодексу України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача штрафу передбачене діючим законодавством України та умовами договору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4 774 грн. 91 коп. 15% штрафу є обґрунтованими і підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 549-552 Цивільного Кодексу України, ст. 232 Господарського Кодексу України.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по вищевказаному договору позивач просить стягнути з відповідача 14 639 грн. 11 коп. інфляційних втрат та 1 047 грн. 00 коп. 3% річних.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимоги кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони, також якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що відповідач порушив умови договірних зобовязань, з нього на користь позивача підлягають стягненню 1 827 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 549, 610 Цивільного кодексу України, ст. 173, 193 Господарського кодексу України ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В частині стягнення 5 075 грн. 79 коп. пені провадження у справі припинити згідно п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

2. Позов задовольнити.

3. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (вул. Вокзальна, б. 11, м. Лебедин, Сумська область, 42200; код НОМЕР_2) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (вул. Суворова, 70, с. Вільне, Одеська область, 68556; код НОМЕР_3) 33 326 грн. 99 коп. основного боргу, 4 774 грн. 91 коп. 15% штрафу, 14 639 грн. 11 коп. інфляційних втрат, 1 047 грн. 00 коп. 3% річних, 1 827 грн. 00 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.10.2015

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА

СУДДЯ С.В. ЗАЄЦЬ

СУДДЯ В.В. ЯКОВЕНКО