ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р.Справа № 922/4548/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", м. Харків
про стягнення 16121144,28 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № 14-135 від 13.05.2015 р.

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю № 03/3423 від 30.12.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (відповідач) про стягнення з відповідача на свою користь суми основного боргу у розмірі 6385907,19 грн., пені у розмірі 4700465,72 грн., суми на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 4479515,63 грн. та 3% річних у розмірі 555255,74 грн., загалом 16121144,28 грн., у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору № 13-183-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р. щодо не здійснення повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 08.09.2015 р. за вх. № 35650, надав відзив на позовну заяву, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву представник відповідача просив суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю посилаючись на те, що договір в частині поставки газу діє до 31 грудня 2015 р., відповідно, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ має бути проведений до 20.01.2016 р.

22.09.2015 р. судом розгляд справи було відкладено на 06.10.2015 р. о 11:40.

Представники сторін до початку судового засідання, через канцелярію господарського суду 06.10.2015 р. за вх. № 40244, надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яка судом була задоволена.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 08.10.2015 р. за вх. № 40325, надав письмові пояснення, які судом долучені до матеріалів справи. Згідно них представник позивача вказував, що відповідачем було сплачено суму основного боргу у розмірі 6385907,19 грн.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 06.10.2015 р. за вх. № 40135, надав письмові пояснення, які судом долучені до матеріалів справи. Згідно них представник відповідача вказував, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу є безпідставними, оскільки відповідно до банківських виписок від 09.07.2015 р. та 13.07.2015 р. відповідач перерахував позивачу на погашення боргу за договором 7100000,00 грн. Крім того, представником позивача до письмових пояснень були додані копія постанови по справі № 909/658/15 та копія рішення по справі № 922/4221/15, які були повернуті представнику відповідача у судовому засіданні, оскільки вони не стосувалися предмету спору у даній справі.

У судовому засіданні призначеному на 06.10.2015 р. була оголошена перерва до 07.10.2015 р. о 15:00.

Представники сторін до початку судового засідання, через канцелярію господарського суду 07.10.2015 р. за вх. № 40611, надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Дана заява не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому приймається судом та підлягає задоволенню.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

04.01.2013 р. між сторонами був укладений Договір № 13-183-ВТВ на купівлю-продаж природного газу (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору продавець (позивач) зобов'язується передати у власність покупцю (відповідачу) у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов Договору між сторонами були укладені наступні Додаткові угоди до Договору: №1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10 та № 11.

Згідно п. 1.2. Договору газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробничо - технологічних витрат та нормованих втрат покупця.

Пунктом 2.1. Договору (із змінами відповідно до Додаткової угоди № 11 до Договору) встановлено, що продавець передає покупцю з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 47 364,130 тис.куб.м.

Згідно позову позивач вказував, що на виконання п. 1.1. Договору позивач поставив протягом січня 2013 р. - листопада 2014 р., а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 120421933,04 грн.

Підтвердженням поставки позивачем відповідачу газу за Договором на загальну суму 120421933,04 грн. є наступні акти приймання - передачі природного газу: від 31.01.13 б/н за січень на суму 7 900 977,50 грн.; від 28.02.13 б/н за лютий на суму 8 075 329,66 грн.; від 31.03.13 б/н за березень на суму 13 223 116,60 грн.; від 30.04.13 б/н за квітень на суму 567 659,70 грн.; від 31.05.13 б/н за травень на суму 529 166,30 грн.; від 30.06.13 б/н за червень на суму 697 776,82 грн.; від 31.07.13 б/н за липень на суму 443 819,35 грн.; від 31.08.13 б/н за серпень на суму 403 432,94 грн.; від 31.09.13 б/н за вересень на суму 433 460,96 грн.; від 30.10.13 б/н за жовтень на суму 4 311 836,52 грн.; від 30.11.13 б/н за листопад на суму 5 488 421,86 грн.; від 31.12.13 б/н за грудень на суму 6 671 575,00 грн.; від 31.01.14 б/н за січень на суму 8 370 956,46 грн.; від 28.02.14 б/н за лютий на суму 9 297 611,28 грн.; від 31.03.14 б/н за березень на суму 4 989 652,81 грн.; від 30.04.14 б/н за квітень на суму 2 278 624,25 грн.; від 31.05.14 б/н за травень на суму 1 799 229,54 грн.; від 30.06.14 б/н за червень на суму 1 264 983,92 грн.; від 31.07.14 б/н за липень на суму 1 204 866,80 грн.; від 31.08.14 б/н за серпень на суму 1 235 339,02 грн.; від 31.09.14 б/н за вересень на суму 4 612 714,26 грн.; від 30.10.14 б/н за жовтень на суму 30 458 368,58 грн.; від 30.11.14 б/н за листопад на суму 6 163 012,91 грн.

Пунктом 6.1. Договору було встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безпосередньому порядку повинен оплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Також, п. 9.2. Договору було передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 роки.

Відповідно до п.10.3. Договору усі зміни і доповнення до цього Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього Договору.

22.12.2014 р. між сторонами була укладена Додаткова угодою № 11 до Договору відповідно до якої сторони виклали п. 6.1. ст. 6 Порядок та умови проведення розрахунків в новій редакції, відповідно до якої Оплата за газ здійснюється купцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в відповідному місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу."

Цією ж Додатковою угодою було викладено статтю 11 Строк дії Договору у редакції, відповідно до якої Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Отже, враховуючи умови Додаткової угоди № 11 до Договору суд дійшов до висновку, що остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором повинен був здійснюватися покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази настання будь яких випадків за договором, відповідно до яких остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором міг здійснюватися покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

З огляду на вищенаведене господарський суд прийшов до висновку, що відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням п.6.1. Договору у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за поставлений природний газ за Договором у розмірі 6385907,19 грн.

Разом з цим судом встановлено, що сума основного боргу відповідача за Договором у розмірі 6385907,19 грн. була сплачена відповідачем до подання позивачем позову до суду 09.07.2015 р. та 13.07.2015 р., що підтверджується відповідними банківськими виписками.

За таких обставин позовні вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 6385907,19 грн. не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, враховуючи умови договору щодо нарахування пені та розрахунки позивача відповідних сум, суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня у розмірі 4700465,72 грн., інфляційні у розмірі 4479515,63 грн. та 3% річних у розмірі 555255,74 грн. за період з січня 2013 р. по листопад 2014 р.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 4700465,72 грн., інфляційних у розмірі 4479515,63 грн. та 3% річних у розмірі 555255,74 грн.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, господарський суд відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 43848,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 526, 530, 625, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої революції, буд. 57/59, ідентифікаційний код 03359552) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у розмірі 4700465,72 грн., інфляційні у розмірі 4479515,63 грн., 3% річних у розмірі 555255,74 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 43848,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 12.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3