КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа№ 49/110-б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Остапенка О.М.

Шипка В.В.

за участі представників:

від апелянта (ДПІ у Шевченківському районі м. Києва головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) - не з`явились;

від арбітражного керуючого Лецкан В.Л. - Кирик О.В. представник за довіреністю б/н від 01.07.2015р.;

розглянувши апеляційну скаргу державної податкової інспекції у

Шевченківському районі м. Києва головного управління Державної

фіскальної служби у м. Києві

на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015р.

у справі №49/110-б (суддя Яковенко А.В.)

за заявою державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва

до товариства з обмеженою відповідальністю "Професіонал"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2011р. було порушено провадження у справі №49/110-б про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Професіонал» банкрутом та призначено підготовче засідання суду на 15.06.2011р.

Ухвалою підготовчого засідання Господарського суду міста Києва від 15.06.2011р. визнано розмір вимог кредитора - Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі ДПІ у Шевченківському районі м. Києва), яка подала заяву про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Професіонал" на суму 3301359,10 грн., розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Лецкана Вячеслава Львовича.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 26.09.2011р. затверджено реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Професіонал" на загальну суму 3 342 095,37 грн.

Постановою Господарського суду міста Києва від 07.12.2011р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Професіонал" визнано банкрутом, припинено процедуру розпорядження майном, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Лецкана Вячеслава Львовича.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2013р. продовжено строк ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Професіонал", строк повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Професіонал" - арбітражного керуючого Лецкана Вячеслава Львовича на дванадцять місяців - до 07.12.2013р., інше.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2014р. продовжено строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Професіонал" - арбітражного керуючого Лецкана Вячеслава Львовича на дванадцять місяців - до 05.05.2015р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2015р. у справі №49/110-б державній податковій інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у задоволенні заяви з грошовими вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю "Професіонал" на суму 591649,69грн. відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015р. у справі №49/110-б, задовольнити заяву з грошовими вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю "Професіонал" на суму 591649,69грн.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваної ухвали, апелянтом зазначено про порушення норм матеріального і процесуального права. В підтвердження доводів скаржник посилається на те, що із порушенням справи про банкрутство та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів у підприємства не припиняється обов`язок сплачувати податки і збори у встановленому порядку та розмірах за результатами здійснення господарської діяльності після введення мораторію і протягом його дії, і за порушення законодавства, нести відповідальність у вигляді нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015р. (в складі колегії суддів: Верховець А.А. - головуючий, Остапенко О.М., Шипко В.В.) апеляційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі м. Києва було прийнято до провадження, призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.10.2015р.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 13.10.2015р. представник арбітражного керуючого Лецкана В.Л. - Кирик О.В. висловився за відхилення апеляційної скарги.

Інші учасники провадження у справі в судове засідання не з'явилися. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим здійснити перегляд ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі їх представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при винесенні оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2015р. на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві б/н від 21.01.2015р. про визнання додаткових кредиторських вимог до боржника, відповідно до якої просили суд додатково визнати поточні вимоги останнього у розмірі 591 649,69 грн. та включити вказані вимоги до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Професіонал".

Як встановлено судом першої інстанції, заявлені податковим органом грошові вимоги до банкрута складаються з нарахованої пені по податку на додану вартість у розмірі 192 893 044,65грн. та пені по податку на прибуток у розмірі 398 789,34грн.

З поданої заяви вбачається, що:

- пеня по податку на додану вартість у розмірі 192 860,35 грн. нараховано з 09.06.2011 року згідно податкового повідомлення-рішення № від 15.10.2009, № від 09.07.2010;

- пеня по податку на прибуток у розмірі 398 789,34 грн. нараховано з 09.06.2011 згідно податкового повідомлення-рішення № від 15.10.2009, № від 07.12.2009, № від 22.02.2010, № від 09.07.2010, № від 24.11.2010, № від 24.11.2010.

Як свідчить оскаржувана ухвала, господарський суд міста Києва, відмовляючи у задоволенні заяви ДПІ у Шевченківському районі м. Києва у визнанні вимог в сумі 591649,69 грн., суд мотивував свої висновки з посиланням на те, що зазначена сума є нарахуванням податковим органом, пені банкруту всупереч вимогам абз.4 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на момент порушення провадження у справі) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Колегія суддів Київського пеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

На підставі частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 N 2343-XII в редакції, що діяла до 19.01.2013р. (далі - Закон).

Обгрунтовуючи апеляйційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі м. Києва посилаючись на ст. 12, 23, 24, Закону про банкрутство зазначає, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових плтежів), які виникли псля введення мораторію, а отже і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Однак, доводи апелянта спростовуються нижче наведеним.

Статтею 1 Закону визначено поняття кредитора - це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, у процедурах банкрутства боржника.

Так, з огляду на ст. 1 Закону вимоги кредиторів, що виникли до дати порушення провадження у справі про банкрутство боржника (до 07.12.2011р.) розглядаються судом та розпорядником майна разом з посадовими особами боржника, як вимоги конкурсних кредиторів. Вимоги, які виникли після дати порушення провадження у справі є поточними, оскільки виникли в межах процедури розпорядження майном боржника під час провадження у справі про банкрутство, а тому відповідно до ст. 23 Закону мають пред'являтись в межах ліквідаційної процедури.

Згідно зі ст. 1 Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Ст. 11 цього Закону встановлює, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст.12 Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Даний висновок узгоджується також з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 18.03.2014р. у справі №50/445-б, де колегія суддів Вищого господарського суду України доходить висновку, що за змістом ст. 12 Закону мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, не нараховуються в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає, що п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №15 визначено, що пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.04.2012р. по справі №Б-38/270-10.

Також, Колегія суддів Київського апеляційного господарського сдуду, звертає увагу, що визнання боржника банкрутом і введення ліквідаційної процедури передбачає й настання відповідних наслідків, визначеними ч. 1 ст. 23 закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Серед іншого, таким наслідком є завершення підприємницької діяльності боржника. Як наслідок, банкрут не може отримувати доходу чи інших надходжень від господарської діяльності.

Законодавець врахував названі обставини ч. 1 ст. 23 Закону, якою визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Названий Закон не передбачає виникнення нових зобов'язань у банкрута після винесення відповідної постанови, за винятком тих, що виникли у зв'язку із здійсненням ліквідаційної процедури і повинні відшкодовуватись за рахунок коштів, отриманих від реалізації ліквідаційної маси.

Отже, в ліквідаційній процедурі нові зобов'язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у цьому Законі про банкрутство, а порядок їх виконання визначений відповідними нормами цього Закону. Такими випадками є зобов'язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (частина дев'ята статті 30 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом).

В свою чергу у банкрута не з'являється ніяких додаткових податкових зобов'язань, крім тих, які у вигляді конкурсних вимог включені до реєстру вимог кредиторів відповідно до статтей 14 та 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Системний аналіз норм статті 1, ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 25 Закону про банкрутство, які є спеціальними, а отже пріоритетними у застосуванні відносно інших законодавчих актів України в правовідносинах банкрутства, свідчить, що поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора.

За змістом вищевказаних норм в ліквідаційну процедуру до банкрута поточні вимоги можуть заявлятися за період після порушення провадження у справі і до дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом.

Отже, вимоги ДПІ у Шевченківському районі м. Києва головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві включити поточні вимоги до реєстру кредиторів у розмірі 591 649,69грн., є необгрунтованими.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини справи та норми права, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваної ухвали нормам чинного законодавства та матеріалам даної справи на підставі чого, ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015р. у справі №49/110-б слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015р. залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015р. у справі №49/110-б залишити без змін.

3. Матеріал оскарження повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді О.М. Остапенко

В.В. Шипко