РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015Справа №910/18642/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

про стягнення 32 169,52 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Майструк Є.С. - представник, довіреність №3618/18 від 25.11.14 р.;

від відповідача: Кучерявий С.В. - представник, довіреність №05-2015 від 01.01.15 р.;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 32 169,52 грн., а також покласти на відповідача витрати з оплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №ТП267375Га/13хр від 11.10.13 р. страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 32 169,52 грн., Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» отримало згідно ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.15 р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/18642/15 та призначено справу до розгляду на 11.08.15 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва розгляд справи відкладено на 10.09.15 р..

В судові засідання 11.08.15 р. та 10.09.15 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 11.08.15 р. представником позивача подано суду витребувані ухвалою від 22.07.15 р. документи разом із супровідним листом №ЛВ9204 від 28.07.15 р. Крім того, позивачем підтверджено, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору. Супровідний лист №ЛВ9204 від 28.07.15 р. разом з доданими до нього документами долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 10.09.15 р. представником позивача подано суду письмове клопотання №ЛВ10037 від 10.09.15 р. про долучення доказів, а також письмові пояснення щодо надання свідоцтва про реєстрацію ремонтного підприємства в якості платника ПДВ та доказів погодження вигодонабувачем виплати страхового відшкодування Клопотання (письмові пояснення) разом з доданими до нього документами долучено судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем суду не надано.

Документи, витребувані ухвалою суду від 23.07.15 р. позивачем надані суду в повному обсязі, відповідачем - не надані.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань 11.08.15 р. та 10.09.15 р. до суду не надходило.

Відповідно до роз'яснень та рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених зокрема у п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18), якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, суд не знаходив підстав для відкладення розгляду справи та на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання представників позивача та/або відповідача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 29, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками позивача та/або відповідача не заявлено.

В судовому засіданні 10.09.15 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні 10.09.15 р. представник відповідача заперечив проти позову, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів вини водія транспортного засобу марки Ssang Yong Actyon, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 у скоєнні ДТП 05.01.15 р., а отже, і відсутності підстав для стягнення з відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки, розміру страхового відшкодування в порядку регресу.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані позивачем докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

11 жовтня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик за договором страхування, позивач у справі), ОСОБА_4 (страхувальник за договором страхування) та публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (вигодонабувач за договором страхування) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №ТП267375Га/13хр «Все включено» (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном. Забезпечений транспортний засіб: Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2013 року випуску (п. 5 Договору страхування). Строк дії Договору страхування: з 12.10.13 р. по 11.10.15 р. (п. 14 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Як передбачено ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком, за визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно первинної довідки від 05.01.15 р. та розгорнутої довідки №55738282 про дорожньо-транспортну пригоду, сформовані відділом ДАІ Херсонського МУ МВС України в Херсонській області, копії яких наявні в матеріалах справи, 05.01.15 р. в м. Херсоні на вул. 40-річчя Жовтня відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю транспортного засобу марки Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням громадянина ОСОБА_4, та транспортного засобу марки Ssang Yong Actyon, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням громадянина ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Так, в результаті ДТП було пошкоджено застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування» автомобіль марки Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

За умовами Договору страхування страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій з страховими ризиками, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов'язується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати в результаті настання страхового випадку. До страхових ризиків відносяться, зокрема, «збитки внаслідок ДТП» - будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (п. п. 20.1., 20.2. Договору страхування).

Як вбачається із п. 7. Договору страхування дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до п. 22.1.3. Договору страхування при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно з розділом 25 договору.

Згідно Договору страхування в разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник зобов'язаний протягом 3-х робочих днів з моменту настання події сповістити про це страховика, шляхом надання повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку (п. 23.1.3. Договору страхування).

У відповідності до умов Договору страхування 08.01.15 р. страхувальник звернувся до страховика - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за Договором страхування (копію заяви-повідомлення залучено до матеріалів справи).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно пункту 25.1. Договору страхування страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника (його правонаступника/вигодонабувача) на виплату страхового відшкодування і страхового акту, який складається страховиком.

Як було зазначено вище, 08.01.15 р. страхувальник звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» також із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив належну до виплати суму страхового відшкодування перерахувати на рахунок станції технічного обслуговування - Товариства з обмеженою відповідальністю «СТО Авто-Плаза».

Відповідно до п. 25.10, п. 25.11 та п. 25.11.1 Договору страхування при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків з СТО. Вартість частин та деталей береться в розрахунок кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові. При пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в розділі 10 договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому, за умови Договору страхування «на базі авторизованої СТО» при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначаються виключно виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі авторизованої СТО.

При пошкодженні транспортного засобу страхове відшкодування сплачується страхувальнику шляхом перерахування на рахунок СТО згідно з належним чином оформленими документами, наданими відповідними підприємствами, про витрати на компенсацію скоєних збитків (наряд-замовлення, рахунок, акт виконаних робіт тощо), якщо інше не погоджено між сторонами та вигодонабувачем. Вказані документи повинні містити повний перелік робіт, їх вартість, а також вартість запчастин та матеріалі, використаних під час ремонту. При цьому, вибір СТО страхувальник зобов'язаний погоджувати зі страховиком (п. 25.15. Договору страхування).

У відповідності до рахунку-фактури №С-00000005 від 12.01.15 р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, визначена ремонтним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю «СТО Авто-Плаза» в розмірі 32 169,52 грн. без ПДВ (копію рахунку-фактури залучено до матеріалів справи).

Також, в матеріалах справи міститься висновок/калькуляція №1.003.15.0 від 12.01.15 р. складена на основі комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., згідно якого(-ої) вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів становить 32 169,52 грн.

Додатково, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, у результаті його пошкодження у ДТП, Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» було замовлено експертне автотоварознавче дослідження колісного транспортного засобу Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, проведення якого доручено експерту - ОСОБА_6 (свідоцтво оцінювача Фонду державного майна України про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів №6066 від 03.12.07 р., сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №16009/14 від 07.02.14 р.). Згідно звіту №41-15 від 06.02.15 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження у ДТП, визначено в розмірі 26 934,97 грн. (без урахування ПДВ) та 32 321,96 грн. (з урахуванням ПДВ) (копію звіту залучено до матеріалів справи).

Крім того, пунктом 4 Договору страхування страхувальником призначено вигодо набувача - Публічне акціонерне товариство «Круді Агріколь Банк».

Як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено представником позивача, 07 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі - банк) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - страховик) укладено генеральний договір №ІМА-11-1/2011 про співробітництво із змінами та доповненнями до нього, згідно якого при узгодженні виплати суми страхового відшкодування за договорами страхування (в яких вигодонабувачем визначено банк) страховик направляє на електронну адресу банку реєстр страхових справ, за якими підлягає виплаті страхове відшкодування, а банк, у свою чергу, погоджує або відмовляє в погодженні виплати страхового відшкодування в порядку, визначеному умовами Договору страхування. У випадку погодження страхової виплати банк надає відповідь в електронній формі з відміткою в реєстрі про напрямок страхової виплати.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до умов Договору страхування та генерального договору №ІМА-11-1/2011 від 07.04.11 р. про співробітництво (із змінами та доповненнями до нього) банк погодив виплату страхового відшкодування по страховому випадку, шляхом перерахування коштів в розмірі 32 169,52 грн. безпосередньо на рахунок СТО для оплати робіт по ремонту застрахованого транспортного засобу, що підтверджується наданою позивачем копією відповідного реєстру вигодонабувача.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п. 10. Договору страхування за страховим ризиком, зокрема, ДТП безумовна франшиза становить 0,00 грн. (що складає 0,00% від страхової суми).

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» складено страховий акт №1.003.15.00136/VESKO3552 від 13.02.15 р., відповідно до якого вищевказана ДТП згідно Договору страхування кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику за Договором страхування - ОСОБА_4 страхового відшкодування в сумі 32 169,52 грн., що становить різницю між визначеною у рахунку-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю «СТО Авто-Плаза» №С-00000005 від 12.01.15 р. вартістю запчастин та відновлювального ремонту автомобіля - 32 169,52 грн. та франшизою за Договором страхування - 0,00 грн. (копії страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування залучено до матеріалів справи).

У відповідності до умов Договору страхування сума страхового відшкодування в розмірі 32 169,52 грн. була перерахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» на розрахунковий рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «СТО Авто-Плаза» згідно рахунку-фактури №С-00000005 від 12.01.15 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №157574 від 16.02.15 р. на відповідну суму 32 169,52 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» умов Договору страхування, а саме виплати страхувальнику - ОСОБА_4 страхового відшкодування в сумі 32 169,52 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку, шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту автомобіля Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на розрахунковий рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «СТО Авто-Плаза», яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд зазначає, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. ст. 2, 4, 8 ч. ч. 1, 16 ст. 9, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України «Про господарські товариства» з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Згідно з п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Виходячи з системного аналізу змісту норм законодавства всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ, в зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі, податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілій особі, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ.

Таким чином, виходячи з наявних матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «СТО Авто-Плаза», яке здійснювало відновлювальний ремонт автомобіля та якому позивач перерахував спірне страхове відшкодування не є платником ПДВ, а тому страхове відшкодування, на стягнення якого має право позивач, має бути виплачено без урахування суми ПДВ.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.11 р. у справі №42/92, від 07.08.12 р. у справі №2/22, від 01.03.11 р. у справі №47/372, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність страхового акту №1.003.15.00136/VESKO3552 від 13.02.15 р. та платіжного доручення платіжного доручення №157574 від 16.02.15 р. на виплату страхового відшкодування в розмірі 32 169,52 грн. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Дніпровського районного суду міста Херсон від 28.01.15 р. у справі №666/130/15-п громадянку ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права користування транспортним засобом на шість місяців.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу Ssang Yong Actyon, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст. 6 вищевказаного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено за матеріалами справи, що станом на дату вчинення ДТП 05.01.15 р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Ssang Yong Actyon, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - ОСОБА_3 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ №3591620 (далі - Поліс), з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 0,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки Ssang Yong Actyon, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Станом на момент скоєння ДТП, вказаний Поліс був чинним.

З огляду на вищевикладене, у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002 р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.12 р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» з претензією №ПВ8431 від 04.06.15 р., в якій просив у 30-тиденний термін, починаючи з дня одержання даної вимоги, компенсувати в порядку регресу витрати Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» у розмірі 32 169,52 грн. (копію претензії залучено до матеріалів справи). Вказану претензію відповідач отримав 15.06.15 р., що підтверджується залученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №336. Проте, претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 0,00 грн. та 0,00 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, правомірно становить 32 169,52 грн. без ПДВ.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування Приватному акціонерному підприємству «Страхова компанія «АХА Страхування» в порядку регресу суми в розмірі 32 169,52 грн. відповідач не виконав, в результаті чого позивач звернувся з даним позовом до господарського суду за захистом свого майнового права про примусове відшкодування Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» шкоди в порядку регресу в розмірі 32 169,52 грн.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №ТП267375Га/13хр від 11.10.13 р. та/або Полісу серії АВ №3591620 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суду не надано.

В обґрунтування своїх доводів та заперечень проти позову у судовому засіданні 10.09.15р. представник відповідача посилається на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 05.05.15 р. у справі №666/130/15-п, якою у зв'язку із неналежним повідомленням судом першої інстанції правопорушника ОСОБА_3 про дату та час слухання справи, постанову Дніпровського районного суду міста Херсон від 28.01.15 р. у справі №666/130/15-п скасовано та з огляду на сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності, встановлені ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі №666/130/15-п про притягнення до адміністративної відповідальності громадянку ОСОБА_3 закрито на підставі пункту 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки постанову Дніпровського районного суду міста Херсон від 28.01.15 р. у справі №666/130/15-п, якою визнано винною громадянку ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасовано, відповідно відсутня вина зазначеної особи, що є підставою для відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України№6 від 27 березня 1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Окрім цього, як зазначено у п.4 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994р. №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди", відповідно до ст.35 ГПК України преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Як встановлено судом та позивачем не спростовано, постановою Апеляційного суду Херсонського суду від 05.05.15 р., у зв'язку із неналежним повідомленням судом першої інстанції правопорушника ОСОБА_3 про дату та час слухання справи, постанову Дніпровського районного суду міста Херсон від 28.01.15 р. у справі №666/130/15-п, якою визнано винною громадянку ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасовано та з огляду на сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності, встановлені ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі №666/130/15-п про притягнення до адміністративної відповідальності громадянку ОСОБА_3 закрито на підставі пункту 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в зв'язку з чим, дана особа на даний час не є в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України винною у скоєнні ДТП.

При цьому за змістом п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» повинен звернути увагу на те, чи містить постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

За таких обставин, оскільки з матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та позивачем не доведено у встановленому порядку вини ОСОБА_3 безпосередньо у вчиненні ДТП, за умови відсутності постанови суду про притягнення винної особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо необхідності покладання обов'язку по відшкодуванню шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, на особу, вина якої у завданні такої шкоди не встановлена у передбаченому чинним законодавством порядку, та зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів вини водія транспортного засобу марки Ssang Yong Actyon, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 у скоєнні ДТП 05.01.15 р. , господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати позивачу страхового відшкодування в порядку регресу.

Відтак, у господарського суду відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» та стягнення з відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки, розмір страхового відшкодування в порядку регресу.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Господарський суд всебічно і повно розглянувши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду даної справи, та розглянувши позов по суті, дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав, зазначених у позовній заяві, а відтак у задоволенні позову відмовлено по суті.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення складено та підписано 22 жовтня 2015 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон