ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"19" жовтня 2015 р.Справа № 916/3527/15
За позовом: фірми "Лебідь" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю
до відповідача: військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройний Сил України
за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство Оборони України
за участю Військового прокурора Одеського гарнізону
про внесення змін до договору оренди
Суддя Цісельський О.В.
від прокурора: Риженко М.Ю. (за посвідченням)
від позивача: Веселов А.В. (за довіреністю)
від відповідача: не з`явився
від третьої особи: не з`явився
СУТЬ СПОРУ: позивач, фірма "Лебідь" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройний Сил України, в якому просить суд змінити п.3.1. Договору №133/1999/ГоловКЕУ оренди державного майна, що знаходиться в управління Міністерства Оборони України, від 07.07.1999р., укладеного військовою частиною НОМЕР_2 МІС ВМС України, правонаступником, якого є військова частина НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фірмою "Лебідь" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю виклавши його в такій редакції: "Пункт 3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006р. №1846 та з урахуванням виконаних ТОВ "Експертне бюро "АЙСТРА" 03.01.2014р. Звітів про незалежну оцінку об`єктів нерухомості, що передані по даному договору ТОВ "Лебідь" в оренду і становить без ПДВ та індексів інфляції за базовий період та перший місяць оренди (січень 2014р.) 8 244,25грн. (вісім тисяч двісті сорок чотири гривні 25 копійок). (Додаток №1). Нарахування ПДВ за перший місяць оренди визначається у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування базової орендної плати на індекс інфляції за період з базового до першого місяця оренди.".
Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.08.2015р. позовну заяву (вх.№3706/15) прийнято до розгляду; порушено провадження у справі №916/3527/15, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство Оборони України; розгляд справи призначено в засіданні суду.
14.09.2015р. Військова прокуратура Одеського гарнізону Південного регіону України заявою (вх.№205015) повідомила господарський суд Одеської області про свій вступ та участь у розгляді справи №916/3527/15.
Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.
Представник прокурора письмову позицію щодо позову суду не надав, питання щодо заявлених позовних вимог залишив на розсуд суду.
Представники відповідача та третьої особи в судове засідання, призначене на 19.10.2015р., не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, витребувані судом документи не надали, хоча про час та місце проведення вказаного судового засідання були повідомлені належним чином.
Третя особа про дату місце та час проведення судового засідання, призначеного на 19.10.2015р., була повідомлена у попередньому судовому засіданні 09.10.2015р. (ухвала суду не направлялась позивачу в силу положень ст.87 ГПК України); відповідач повідомлений ухвалою суду від 09.10.2015р., яка направлялась останньому за належною адресою.
Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.
В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.
Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:
12 травня 1999р. між військовою частиною НОМЕР_2 МІС ВМС України (Орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Лебідь" (Орендар) було укладено договір оренди державного майна, знаходиться в управлінні Міністерства Оборони України №133/1999/ГоловКЕУ.
14.05.1999р. даний договір був погоджений начальником 10 ВМІС капітаном А.Берназ та начальником МІС ВМС України полковником Є. Кричевським.
07.07.1999р. договір був затверджений начальником головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України генерал-майором В.Литвиненко.
Згідно п.3.1. Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і складає 5 188,92 грн. за рік (б ПДВ).
Так, згідно розділу 10 Договору, даний Договір діє з 12.05.1999р. по 01.07.2004р. строком на п`ять років.
Умови Договору зберігають свою силу протягом всього строку дії Договору та у випадках, коли після його укладання законодавств України встановлено правила, що погіршують становище Орендаря.
Зміна або розірвання Договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом одного місяця. Одностороння відмова від виконання Договору та внесених зі до нього не допускається. Договір оренди може бути достроково розірваним на вимогу однієї із сторін за рішенням суду, арбітражного суду у випадку невиконання сторонами своїх обов`язків та на інших засадах, що передбачені законодавчими актами України.
У випадку розторгнення Договору, поліпшення орендованого майна, які здійснені Орендарем за рахунок власних коштів за дозволом Орендодавця, визнаються власністю Орендаря. Вартість поліпшення орендованого майна, зроблених Орендарем без згоди Орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає. У разі відсутності заяви однієї із сторін припинення або зміну Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, він вважається продовженим на той самий термін тих самих умовах, які були передбачені Договором. Реорганізація Орендодавця не є підставою для зміни умов чи припинення дії цього Договору.
Як зазначає позивач, актом прийому-передачі майна в оренду, майно, що було зазначено в інвентаризації від 11.01.1999р. та в п.1.1 даного Договору Орендодавцем було передано в оренду Орендарю, а останнім це майно було прийнято та по теперішній використовується за цільовим призначенням, що зазначено в п.2.3 Договору.
Також, позивачем зазначено, що всі суттєві умови даного договору оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства Оборони України, сторонами були узгодженні та він є діючим по цей час, оскільки жодна зі сторін не виявила бажання про його припинення, тому згідно п.10.7 Договору термін його дії неодноразово продовжувався (пролонгація) на той самий строк (5 років) і тих самих умовах.
Як вбачається із заяви та підтверджується доданими до позовної заяви документів, 03.01.2014р. позивач на підставі п.10.3 договору №133/1999/Голов КЕУ в: 07.07.1999р. та на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006р. №1846 „Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна", на підставі Звітів про незалежну оцінку нежилого приміщень, які є предметом договору №133/1999/Голов КЕУ від 07.07.1999р.. на адрес військової частини НОМЕР_1 був надісланий лист-пропозиція №01 з відповідними додатками до нього, в тому числі проект Додаткової угоди до договору №133/1999/Голов КЕУ від 07.07.1999 р. про внесення змін до п.3.1 цього Договору, підписаний 03.01.2014р. з боку ТОВ "Лебідь", для розгляду, узгодження та підписання.
11.07.2014р. та 18.08.2014р. позивачем повторно направлялись на адресу військової частини НОМЕР_1 проект Додаткової угоди до договору №133/1999/Голов КЕУ від 07.07.1999р. про внесення змін до п.3.1 цього Договору, з пропозицією щодо його узгодження та підпису, на що відповіді отримано не було.
Таким чином, на думку позивача, вищевказаними діями військової частини НОМЕР_1 суттєво порушенні майні інтереси ТОВ "Лебідь", оскільки військова частина НОМЕР_1 в порушення умов, передбачених п. 10.3 даного Договору, безпідставно відмовив ТОВ "Лебідь" в пропозиції щодо внесення змін до п.3.1. Договору про щомісячну орендну плату, починаючи з січня 2014р. в розмірі 8 244,25грн., а також односторонньому порядку змінила умови Договору щодо розміру орендної плати, за що згідно п.9.1 Договору передбачена відповідальність, що визначена законодавчими актами та даним Договором, та в порушення умов п.3.1 Договору стала безпідставно нараховувати з січня 2014р. орендну плату у розмірі 24 055,50 грн. (з ПДВ) та надсилати претензії щодо погашення заборгованості по сплаті орендної плати, яка на його думку стала щомісячно виникати, так як ТОВ "Лебідь" обґрунтовано сплачував відповідачу щомісячну оренд плату в розмірі 8244, 25 грн.
З врахуванням виникнення спірних правовідносин за договором, позивач звернувся до господарського суду Одеської області із даним позовом щодо внесення змін до договору оренди.
Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст.193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст.626, ст.627, п.1 ст. 628 ЦК України).
Відповідно до приписів ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як передбачено ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що Договір від 07.07.1999р. №133/1999/ГоловКЕУ оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства Оборони України до якого позивач згідно позовної заяви просить суд внести зміни, було укладено терміном на 5 років, по 01.07.2004р., який у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії може бути продовженим.
Однак, з врахуванням того, на момент закінчення терміну дії зазначеного договору оренди, набрав чинності Цивільний кодекс України (01.01.2004р.).
У відповідності до ч.2 ст.793 Цивільного кодексу України, що діяв в редакції станом на момент закінчення дії зазначеного договору оренди, договір найму будівлі, або іншої капітально споруди на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.
З врахуванням того, що сторони за договором не вчинили заходів, щодо його приведення до вимог діючого законодавства України, зокрема його нотаріального посвідчення, суд дійшов висновку, що Договір від 07.07.1999р. №133/1999/ГоловКЕУ оренди державного майна, що знаходиться в управління Міністерства Оборони України припинив свою дію 01.07.2004р.
З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що внесення змін до договору оренди, який припинив свою дію не відповідає вимогам діючого законодавства, що регулюють дані правовідносини сторін.
Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог.
Посилання позивача, на факт здійснення правонаступництва від 10 відділення морської інженерної служби ВМС ЗС України до військової частини НОМЕР_1 , який знайшов своє відображення в рішенні господарського суду Одеської від 27.11.2009р. у справі №12/197-09-4613, судом до уваги не приймаються, оскільки позивачем у встановленому чинним Господарським процесуальним кодексом України порядку не надано належних доказів припинення, або ліквідації військової частини НОМЕР_2 , та доказів того, що саме 10 відділення морської інженерної служби ВМС ЗС України є правонаступником військової частини А-1739.
Отже й посилання позивача на таке правонаступництво, зазначене в тексті додаткової угоди від 27.10.2013р., укладеної між позивачем та 10 відділенням морської інженерної служби ВМС ЗС України на увагу суду також не заслуговують, оскільки не мають фактичного підтвердження.
Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. У позові фірми "Лебідь" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає чинності в порядку ст.85 ГПК України.
Повний тест рішення складено 23 жовтня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський