РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015Справа №910/21051/15
За позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Волинь"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача: Кокоровець О.В. за дов.

Від відповідача: Греченюк С.О. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з вимогами про зобов'язання відповідача припинити дії, наслідком яких є повне припинення гарячого водопостачання житлового будинку ОСББ «Волинь» з підстав, які суперечать статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.09.2015.

11.09.2015 через канцелярію суду позивач подав клопотання про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ "Київенерго" вчиняти дії, наслідком яких є повне припинення гарячого водопостачання житлового будинку ОСББ «Волинь» з підстав, які суперечать статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до набрання рішенням у даній справі законної сили.

17.09.2015 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому пояснює, що припинення гарячого водопостачання за договором № 15405537 від 05.01.2006 було зумовлене наявність у відповідача заборгованості за теплопостачання у розмірі 1 176 042,66 грн., вказані дії відповідають Правилам користування тепловою енергією, затвердженим постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 та умовам п.2.3.1 договору. Вказує, що станом на 31.08.2015 борг ОСББ «Волинь» складає 1 260 277,33 грн., зазначає про безпідставність посилання позивача на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки споживач отримує по договору не комунальні послуги, а товар у вигляді гарячої води.

У судовому засіданні 17.09.2015 оголошувалась перерва до 22.10.2015 на підставі ст. 75 ГПК України.

Представник позивача у засіданні суду 20.10.2015 позовні вимоги підтримав, подав клопотання про залучення доказів до справи.

Представник відповідача подав документи для долучення до матеріалів справи, у задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши клопотання позивача про забезпечення позову судом встановлено наступне.

За приписами п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (далі - Постанова) у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Позивач своє клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову належним чином не обґрунтував, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про забезпечення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2006 року між позивачем - ОСББ «Волинь» (споживач за договором) та відповідачем - АЕК «Київенерго» (постачальник) був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1540537, відповідно до якого постачальник зобов'язався виробляти та поставляти теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач - отримувати її та оплачувати відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Пунктом 4.1 договору сторони визначили, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2006 року.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

У додатках до договору сторони погодили порядок застосування тарифів та розрахунків по договору, умови припинення подачі теплової енергії.

Позивач вказує, що 31.07.2015 ОСББ «Волинь» отримало від ПАТ «Київенерго» повідомлення про повне припинення гарячого водопостачання у житловий будинок за адресою: м.Київ, вул.Волинська, 10 у період з 12.08.2015 року, що на його думку, є незаконним, підлягає забороні, оскільки відключення житлового будинку від гарячого водопостачання суперечить ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що позивачем у позовній заяві не наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

При цьому, слід наголосити, що способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В силу дії статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31.07.2015 ОСББ «Волинь» отримало від ПАТ «Київенерго» повідомлення про повне припинення гарячого водопостачання у житловий будинок за адресою: м.Київ, вул.Волинська, 10 у період з 12.08.2015 року. Вважає, що ПАТ «Київенерго» є виконавцем комунальної послуги з постачання гарячої води в будинок ОСББ «Волинь», і як виконавець отримує плату за надані послуги від мешканців будинку, а відповідно до положень п.1 ч. 1 ст. 13, ч. 3 ст.16, ч.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, тому повне припинення гарячого водопостачання підлягає забороні, адже відключення житлового будинку від гарячого водопостачання жодним законом чи договором не передбачені.

Взаємовідносини в сфері надання послуг теплопостачання регулюються нормами чинного законодавства України, Правилами користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ № 198 від 03.10.2007, які визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії.

Відповідно до п.4 ПКТЕ, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір про постачання електричної енергії у гарячій воді № 1540537 від 05.01.2006 є змішаним договором енергопостачання (поставки) та надання послуг.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Факт споживання відповідачем теплової енергії у гарячій воді, поставленої позивачем як енергопостачальною компанією по договору сторонами не заперечується.

Відповідно до ч. 5 п.40 ПКТЕ, споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил.

У п.30 ПКТЕ встановлено, що теплопостачальника організація відповідно до договору має право частково або повністю припиняти постачання теплової енергії споживачеві, у т.ч. у разі несплати за спожиту теплову енергію протягом строку, визначеного в договорі, крім споживачів, відключення яких заборонено законодавством.

Аналогічні умови погоджені сторонами також у договорі № 1540537 від 05.01.2006.

Згідно п.2.3.1 договору, споживач зобов'язаний своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку № 2 до договору.

Постачальник має право на часткове або повне припинення постачання теплової енергії споживачу у разі недотримання ним термінів оплати коштів за спожиту теплову енергію, а також за інших обставин, передбачених нормативними актами (п.2.4.1).

Крім того, умови припинення подачі теплової енергії по договору узгоджені сторонам у додатку № 5 до договору.

Відповідно до п.1.1 додатку № 5, постачальник припиняє подачу теплової енергії споживачу у випадку відсутності оплати за фактично спожиту теплову енергію та надані послуги у встановлені у додатку № 2 терміни.

При цьому, згідно пп.2,4 додатку № 5 визначено, що постачальник у письмовому вигляді повідомляє споживача про причину та дату відключення та не несе відповідальність за можливі наслідки, пов'язані із відключенням споживача.

Таким чином, враховуючи погоджені у договорі умови надання та припинення подачі теплової енергії позивачу та вимоги чинного законодавства, суд відзначає, що підставою для припинення надання спірних послуг є наявність заборгованості за поставлений ПАТ «Київенерго» товар - теплову енергію, що спростовує доводи позивача про отримання ним житлово-комунальних послуг та безпідставне припинення гарячого водопостачання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву пояснив, що згідно повідомлення про припинення гарячого водопостачання № 029/52/1/7564-1540537 від 31.07.2015 позивач був повідомлений про наявність у нього заборгованості перед ПАТ «Київенерго» по договору № 1540537 у розмірі 1 176 042,66 грн., що і стало причиною попередження про відповідне припинення теплоенергопостачання з 12.08.2015.

Згідно наданої відповідачем Довідки про надходження коштів за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплоенергію ОСББ «Волинь» за період з вересня 2012 по серпень 2015, заборгованість по договору склала 1 260 277,33 грн.

Листом № 028/55/11456 від 24.09.2015 відповідач повідомляв позивача, що сплачені позивачем грошові кошти на суми 500 000 грн. та 149 126,83 грн. зараховані, як погашення заборгованості за спожиту теплову енергію по договору № 1540537 та висловив вимогу здійснити остаточне погашення боргу.

У матеріалах справи наявні корінці нарядів, що свідчать про відключення позивача від тепломережі 30.09.2015 та відновлення теплопостання 02.10.2015.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем належними засобами доказування не доведено суду порушення з боку Публічного акціонерного товариства "Київенерго" прав та охоронюваних інтересів Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Волинь.

За таких обставин, з огляду на недоведеність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 66, 67, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. В задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити повністю.

Суддя О.М.Ярмак