РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2015Справа №910/22176/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Новоград-Волинський завод сільгоспмашин»
доПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
пророзірвання договорів та стягнення коштів

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача -Малий М.С. (представник за довіреністю);
від відповідача -не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Новоград-Волинський завод сільгоспмашин» (далі - позивач або Завод) звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач або Банк) про розірвання договору № 6001 на розрахунково-касове обслуговування від 15.02.2011 (далі - Договір банківського рахунку) та стягнення 498867,31 грн., що перебувають на поточному рахунку позивача № 6001, відкритому в Банку.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за вищевказаним Договором банківського рахунку.

30.09.2015 позивачем було зменшено позовні вимоги в частині розірвання Договору банківського рахунку. Дане зменшення прийнято судом, а тому спір вирішується у межах зменшених позовних вимог.

Відповідач письмових заперечень проти позову не подав, у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Судом взято до уваги, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору, а також не встановлено інших обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

15.02.2011 між Банком та Заводом (Клієнт) було укладено Договір банківського рахунку, відповідно до якого Банк відкрив Клієнту поточний рахунок № 6001 в національній валюті та зобов'язувався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а Клієнт зобов'язувався оплачувати послуги Банку згідно Тарифів Банку в порядку і на умовах, визначених договором.

Відповідно до пункту 3.2.1 Договору банківського рахунку Клієнт самостійно розпоряджається грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до пунктів 3.3.2, 3.3.3 Договору банківського рахунку Банк зобов'язувався вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням Клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами, а також зобов'язувався здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

23.07.2015 Заводом було надано Банку платіжне доручення №169 від 23.07.2015 на переказ 492840,69 грн. з р/р 6001 (АТ «Банк «Фінанси та Кредит») на р/р 0950 (АТ «Ощадбанк»).

Вказане платіжне доручення було прийняте відповідачем до виконання, однак не було виконано. Зворотного матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 8.2 Договору банківського рахунку цей Договір може бути розірваний за заявою будь-якої із Сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених Договором та чинним законодавством України.

04.08.2015 позивачем відповідачу були направлені заяви про закриття рахунку в національній валюті та про розірвання Договору банківського рахунку, у яких Завод просив залишок коштів перерахувати на інший рахунок в АТ «Ощадбанк».

Однак, станом на момент вирішення спору рахунок Заводу відповідачем не закрито, кошти не перераховано.

Як убачається із залученої до матеріалів справи копії банківської виписки з поточного рахунку позивача № 6001, відкритого у Банку, станом на 17.08.2015 на вказаному рахунку обліковуються кошти позивача у сумі 498867,31 грн.

За приписами частин 1, 2 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Однак, вищевказане розпорядження позивача Банком у встановлений строк, усупереч вимогам діючого законодавства України та умовам Договору банківського рахунку, виконане не було.

Вказаним невиконанням було порушене майнове право позивача на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти, у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які існують у формі записів на поточному рахунку позивача, відкритому в Банку.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що станом на момент подання до Банку заяви про розірвання Договору банківського рахунку та про перерахування залишку коштів на рахунок позивача, відкритий у іншому банку на підставі платіжного доручення № 169 від 23.07.2015, у останнього не було достатніх підстав. Зворотного відповідачем не доведено.

Однак, позов до Банку не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким у Банку з 18.09.2015 по 17.12.2015 (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Відтак, враховуючи дану норму, юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Водночас, у пункті 5-4 статті 2 даного Закону під поняттям «кредитор» розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень та положень статті 509 ЦК України, позивач є кредитором банку за Договором банківського рахунку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому вимога позивача про перерахування залишку коштів, які знаходяться на його рахунку у відповідача, є саме вимогою кредитора та не може бути виконана відповідачем у силу зазначеної норми, у зв'язку із запровадженням у останнього тимчасової адміністрації.

Зазначене є підставою для відмови у даному позові.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справі відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання Банком спірної банківської операції.

Суд зауважує, що позивач може захистити свої майнові права за Договором банківського рахунку в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зважаючи на те, що даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, то судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Публічного акціонерного товариства «Новоград-Волинський завод сільгоспмашин» (11700, м. Новоград-Волинський, вул. Шевченка, 54, ідентифікаційний код 00238167) 9977,35 грн. (дев'ять тисяч дев'ятсот сімдесят сім гривень 35 копійок) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СуддяСташків Р.Б.