ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. Справа № 920/752/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 29.07.2015 р.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 3964 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 16.06.15 року у справі № 920/752/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКМА-Станкоімпорт", м. Дніпропетровськ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю"Товариство реалізації інженерних задач Науково-технічний центр", с. Боромля Тростянецького району Сумської області,

про стягнення 209877,99

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АКМА-Станкоімпорт" звернувся до господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство реалізації інженерних задач Науково-технічний центр", відповідача, про стягнення відповідно до укладеного сторонами договору про виконання пусконаладжувальних робіт № 30-1 від 25.09.2013 року основного боргу у розмірі 91850,26 грн., штрафу у розмірі 15193,58 грн., пені у розмірі 57887, 56 грн., інфляційних втрат у розмірі 42070,29 грн., 3% річних у розмірі 2876, 30 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 16.06.2015 року у справі № 920/752/15 (суддя Зайцева І.В.) позов було задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 91850, 26 грн. заборгованості за договором на виконання пусконалагоджувальних робіт № 30-1 від 25.09.2013 року, 15193, 58 грн. штрафу, 16126,01 грн. пені, 42070,29 грн. інфляційних втрат, 2876, 30 грн. 3% річних та 3362,32 грн. судового збору.

В частині стягнення 41761,55 грн. пені відмовлено.

Рішення мотивоване неналежним виконанням відповідачем зобов"язань за договором про виконання пусконаладжувальних робіт № 30-1 від 25.09.2013 року.

Відповідач не погодився з рішенням місцевого господарського суду, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що відповідач до теперішнього часу не отримав факсимільного повідомлення виконавця -ТОВ «АКМА-Станкоімпорт» про дату готовності товару до відвантаження з м. Дніпропетровськ, а отже у відповідача не настало обов'язку щодо сплати платежу в розмірі 50 % ціни товару, як того вимагає п. 2.8.2 договору на виконання пусконалагоджувальних робіт № 30-1 від 25.09.2013 року.

Разом з цим, як стверджує відповідач, товар по договору № 30 від 25.09.2013 року, монтаж та пускове налагодження якого є предметом договору № 30-1 від 25.09.2013 року, позивачем відповідачеві не поставлений.

Крім того, вказує на те, що оскільки вимога позивача про сплату суми заборгованості за договором №30-1 від 25.09.2013 року є безпідставною та передчасною, то не підлягає задоволенню і похідна від неї вимога про стягнення штрафних санкцій за невиконання договірного зобов"язання щодо сплати за товар.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.07.2015 року апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 14.09.2015 року на 11:00 год. та запропоновано, зокрема, позивачу надати відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 року, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року про виправлення описки, розгляд справи було відкладено на 28.09.2015 року на 10:30 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 року розгляд справи було відкладено на 12.10.2015 року.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№14051 від 12.10.2015 року) та його представник у судових засіданнях 28.09.2015 року та 12.10.2015 року проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення тобгрунтовує тим, що у додатках до позовної заяви містяться докази відправлення відповідачу (на номер факсу ТОВ «ТРІЗ НТЦ», що містився в п. 10 договору №30-1 від 25.09.2013 року - (0542) 786-801) та отримання останнім факсимільного повідомлення №93 від 26.03.2014 року про дату готовності товару до відвантаження та рахунку-фактури № СФ-000124 від 26.03.2014 року.

Звертає увагу на те, що відповідачем при розгляді справи в суді першої інстанції жодним чином не заперечувався факт отримання повідомлення №93 від 26.03.2014 року з рахунком-фактурою від 26.03.2014 року, не містяться такі заперечення і у відзиві на позовну заяву.

Також вказує, що в рамках виконавчого провадження № 46708668 арештовано всі рахунки ТОВ «Акма-Станкоімпорт», що призвело до неможливості виконання платежів зі сплати витрат на митне очищення токарно-револьверного оброблювального центру, що, в свою чергу, унеможливлює вчинення ТОВ "АКМА-Станкоімпорт" дій щодо поставки товару по договору поставки № ЗО від 25.09.2013 року, як того вимагає наказ господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2015 року (виданий на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2015 року).

Отже, за висновком позивача, на даний час існують об'єктивні причини (до зняття арештів з розрахункових рахунків), що не залежать від ТОВ «Акма-Станкоімпорт», що перешкоджають в подальшому виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2014 року в частині зобов'язання поставити обладнання, монтаж та пускове налагодження якого є предметом договору № ЗО-1 від 25.09.2013 року.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення №198 про вручення відповідачу копії ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи відповідача та позивача, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено місцевим господарським судом, 25.09.2013 року між Товариства з обмеженою відповідальністю "АКМА-Станкоімпорт", виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю"Товариство реалізації інженерних задач Науково-технічний центр", замовником, було укладено договір на виконання пусконалагоджувальних робіт № 30-1 (далі договір №30-1), згідно з умовами якого виконавець зобовязався виконати наступні роботи і надати послуги: з шеф-монтажу і пуско-налагодження токарно-револьверного обробного центру виробництва Hyundai WIA і навчання персоналу відповідача; по здачі обладнання на технологічну точність згідно паспортних даних, а так само обробці тестової деталі типу проставка (надалі - пусконалагоджувальні роботи); з поставки інструменту (надалі - товар), узгодженого із замовником (відповідачем) за найменуванням, комплектністю, кількістю, цінами - відповідно до Специфікації-1, що є невід'ємною частиною договору.

Замовник, в свою чергу, зобов'язувався належним чином прийняти та оплатити виконані пусконалагоджувальні роботи і поставлений товар у відповідності до умов цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору №30-1 вартість пусконалагоджуваних робіт, навчання персоналу, згідно п.п. 1.1.1 1.1.2 цього договору становить 13566,67 грн., ПДВ 20% 2713,33 грн., загальна сума з ПДВ 16280,00 грн.

Згідно з пунктом 2.2 договору №30-1 ціна товару відповідно до специфікації (додаток № 1 до цього договору) на момент укладення цього договору становить суму в розмірі 113046,53 грн., ПДВ 20% -22609,31 грн., загальну суму з урахуванням ПДВ 135655,84 грн., що відповідає 12596,92 євро у відповідності з офіційним курсом Національного банку України гривні за євро, на 25.09.2013 року, рівному 10,768969 грн./1EUR.

Відповідно до пункту 2.3 договору №30-1 ціна товару, пусконалагоджувальних робіт і навчання персоналу згідно п.п. 1.1.1 - 1.1.2 і договору в євро є незмінною, а ціна товару, пусконалагоджувальних робіт і навчання персоналу згідно п.п. 1.1.1 - 1.2 і сума договору у гривнях підлягають зміні в порядку, установленому договором.

У пунктах 2.8.1 - 2.8.3 договору №30-1 встановлений наступний порядок оплати: авансовий платіж в розмірі 50 % ціни товару - протягом 5 банківських днів з дати підписання договору; платіж в розмірі 50 % ціни товару - на протязі 5 банківських днів з дати отримання факсимільного повідомлення виконавця (позивача) про дату готовності товару до відвантаження з м. Дніпропетровськ; платіж в розмірі 16 280, 00 грн. - протягом 10 календарних днів з дати виконання пусконалагоджувальних робіт.

Вказаний порядок оплати був викликаний специфічністю товару, оскільки його (товар) позивач замовляє індивідуально для покупця за кордоном не в національній валюті України, а іноземній. Тому у зв'язку з нестабільністю курсу національної валюти сторони дійшли згоди, що кожна сума платежу буде обчислюватись з настання певної події та з урахуванням дійсного курсу іноземної валюти на день виставлення рахунку згідно формули, передбаченої у п. 2.7. договору.

Позивачем було виставлено рахунок-фактуру № СФ 0693 від 11.11.2013 року на суму 135232 грн. 94 коп. На виконання п. 2.8.1 договору, 14.11.2013 року відповідач перерахував на рахунок ТОВ Акма - Станкоімпорт 67535 грн. 92 коп., що складало 50% ціни товару.

Таким чином, як вірно встановив господарський суд першої інстанції, зобовязання щодо сплати авансового платежу (50%) відповідачем виконано в повному обсязі і з дотриманням строків, тобто належним чином.

26.03.2014 року позивач засобами факсимільного звязку направив на адресу відповідача повідомлення з рахунком-фактурою, про те, що інструмент, що було замовлено відповідачем згідно з договором № 30-1, готовий до відвантаження з м. Дніпропетровськ. Однак відповідач не оплатив даний рахунок.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обгрунтування позову посилається на те, що з урахуванням факту направлення позивачем 26.03.2014 року відповідачеві повідомлення з рахунком-фактурою, рахунок на суму 91850,26 грн. відповідач повинен був оплатити з 26.03.2014 року по 01.04.2014 року, тобто на протязі 5 банківських днів з дати отримання факсимільного повідомлення позивача, проте відповідач, порушуючи умови договору так і не оплатив даний рахунок, у звязку з чим виникла заборгованість в сумі 91850 грн. 26 коп.

Також позивач вказує на те, що оскільки відповідачем не було виконано грошове зобов"язання щодо оплати 91850,26 грн. вартості товару, то відповідно до пунктів 2.8.1-2.8.3 договору №30-1 від 25.09.2013 року з нього підлягає стягненню штраф у розмірі 15.193,84 грн. та пеня в розмірі 57887,56 грн., а також відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України - інфляційні в розмірі 42070,29 грн. та 3% річних в розмірі 2876,30 грн.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що, враховуючи факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором № 30-1, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 91850,26 грн. основної заборгованості за цим договором є обгрунтованими.

Вказував на те, що позивач, в порушення вимог статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та частини 2 статті 343 ГК України, нарахував відповідачу пеню в розмірі 0,1 % за кожний день прострочення платежу (фактично 381), що перевищує подвійну облікову ставку НБУ. Крім того, позивач, в порушення приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, здійснив розрахунок суми пені за межами 6 місяців за період з 01.04.2014 року по 16.04.2015 року .

А тому, місцевий господарський суд здійснив перерахунок пені та дійшов висновку, що вірний розрахунок пені становить 16126,01 грн. за період з 01.04.2014 року по 01.10.2014 року, у звязку з чим позовна вимога про стягнення 16126,01 грн. пені підлягає задоволенню, а у стягненні 41761,55 грн. пені слід відмовити.

Також господарський суд визнав законними та обгрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України 42070,29 грн. інфляційних, 2876,30 грн. 3% річних.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке.

Як вже зазначалося, 26.03.2014 року позивач засобами факсимільного звязку направив на адресу відповідача повідомлення з рахунком-фактурою, про те, що інструмент, що було замовлено відповідачем згідно з договором № 30-1, готовий до відвантаження з м. Дніпропетровськ. А тому вказаний рахунок на суму 91850,26 грн. відповідач повинен був оплатити з 26.03.2014 року по 01.04.2014 року, тобто на протязі 5 банківських днів з дати отримання факсимільного повідомлення позивача, проте відповідач, порушуючи умови договору так і не оплатив даний рахунок, у звязку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 91850 грн. 26 коп.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, враховуючи факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором на виконання пусконалагоджувальних робіт № 30-1 від 25.09.2013 року щодо оплати, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 91850,26 грн. основного боргу підлягають задоволенню..

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на неотримання ним факсимільного повідомлення виконавця (ТОВ «АКМА-Станкоімпорт») про дату готовності товару до відвантаження з м. Дніпропетровськ , не можуть братися до уваги, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,у додатках до позовної заяви містяться факсимільні повідомлення («ОТЧЕТ О ПЕРЕДАЧЕ») щодо направлення позивачем та отримання відповідачем повідомлення №-93 від 26.03.2014 року про дату готовності товару до відвантаження та рахунку-фактури № СФ-000124 від 26.03.2014 року. Вказані документи було направлено на номер факсу ТОВ «ТРІЗ НТЦ», що містився в п. 10 договору №31- (0542) 786-801 і доказом направлення та отримання цих документів є напис на факсовому корінці «Звіт про передачу» наступного змісту : "початок старту - 26.03.2014 о 12:35 та о 12:43, час роботи - 01 хв. 44 сек. та 01 хв. 46 сек., режим - «Відправлено», кількість сторінок - 1, результат - "ОК".

До того ж, відповідачем при розгляді справи в суді першої інстанції жодним чином не заперечувався факт отримання повідомлення від 26.03.2014 року з рахунком-фактурою від 26.03.2014 року.

Разом з цим, ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 року та від 28.09.2015 року відповідачу було запропоновано надати апеляційному господарському суду докази в спростування доводів позивача щодо отримання факсимільного повідомлення позивача про дату готовності товару до відвантаження з рахунком - фактурою (дані оператора зв"язку та інші).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Однак відповідач вищезазначених доказів в порядку статті 33 ГПК України не надав, отже він не спростував факту отримання факсимільного повідомлення позивача про дату готовності товару до відвантаження з рахунком - фактурою.

Що стосується виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2015 року (на виконання рішення виданий наказ від 25.02.2015 року), яким зобов"язано ТОВ «Акма-Станкоімпорт» поставити ТОВ «ТРІЗ НТЦ» обладнання по договору поставки № ЗО від 25.09.2013 року, шеф-монтаж і пускове налагодження якого є предметом договору № ЗО-1, слід зазначити, що таке виконання було розпочато ТОВ «Акма-Станкоімпорт» в добровільному порядку після набрання законної сили вказаним рішення.

Як стверджує позивач в обгрунтування своєї позиції у справі, Токарно-револьверний оброблювальний центр моделі L600LA з системою ЧПК FANUK 32і стандартної комплектації, країна походження: Республіка Корея, підприємство-виробник: корпорація Hyundai WIA, Республіка Корея) було доставлено на територію України з Кореї.

Вказане обладнання знаходиться на складі Південної митниці Міндоходів під митним контролем. Виконання рішення суду господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2015 року можливе лише після митного оформлення зазначеного верстату, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Разом з тим, в провадженні Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебуває виконавче провадження № 46708668 про стягнення з ТОВ «Акма-Станкоімпорт» на корить ТОВ «ТРІЗ НТЦ» пені та судового збору у розмірі 585 274, 01 грн.

В рамках зазначеного виконавчого провадження накладено арешт на всі рахунки ТОВ «Акма-Станкоімпорт», що призвело до неможливості виконання платежів зі сплати витрат на митне очищення токарно-револьверного оброблювального центру, що в свою чергу унеможливлює вчинення боржником дій щодо поставки товару по договору поставки № ЗО від 25.09.2013 року, як того вимагає наказ господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2015 року.

Отже, на даний час існують об'єктивні причини (до зняття арештів з розрахункових рахунків), що не залежать від ТОВ «Акма-Станкоімпорт», що перешкоджають в подальшому виконати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2015 року в частині зобов'язання поставити обладнання.

Не зважаючи на викладені позивачем обставини слід зазначити, що умови договору № ЗО-1 від 25.09.2013 року не містять жодних застережень, які б обумовлювали можливість виконання зазначеного договору сторонами фактом поставки обладнання по іншому договору - № ЗО від 25.09.2013 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу у розмірі 91850,26 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення штрафу у розмірі 15193,58 грн. та пені у розмірі 57887, 56 грн. (за період з 01.04.2014 року по 16.04.2015 року) .

Згідно з п. 4.3. договору за невиконання чи неналежне виконання п.п. 2.8.1. - 2.8.3 договору замовник (відповідач) сплачує виконавцеві (позивачеві) штраф у розмірі 10 % від суми договору та пеню у розмірі 0,1 % від суми договору за кожен день прострочення.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Колегія суддів перевіривши правильність здійснення позивачем нарахування штрафу, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для задоволення позову в частині стягнення 15193,58 грн. штрафу.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання, як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, згідно з яким пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено про те, що за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасневиконаннягрошовихзобов'язань" та частини 2 статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня; якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Колегія суддів, перевіривши правильність нарахування позивачем пені (за період з 01.04.2014 року по 16.04.2015 року), погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що позивач в порушення вимог вищевказаних норм права нарахував відповідачу пеню в розмірі 0,1 % за кожний день прострочення платежу (фактично 381), що перевищує подвійну облікову ставку НБУ., а також за межами встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку нарахування пені.

Таким чином, місцевий господарський суд дйшов правильного висновку про необхідність здійснення перерахунку пені та про стягнення за результатами такого перерахунку пені у розмірі 16126,01 грн. за період з 01.04.2014 року по 01.10.2014 року, а також про відмову у стягненні 41761,55 грн. пені.

Разом з цим, як вірно зазначив госпордарський суд першої інстанції, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вказана позиція відповідає правової позиції Верховного Суду України у постанові від 09.04.2012 року у справі № 20/246-08.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 42070,29 грн. інфляційних, а також 2876,30 грн. 3%.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Колегія суддів перевірила здійснений позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних, погоджується із висновком господарського суду про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 42070,29 грн. інфляційних, а також 2876,30 грн. 3% річних.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій, а також інфляційних та 3% річних у зв"язку із безпідставністю та передчасністю вимоги позивача про сплату суми заборгованості за договором поставки №30-1 колегія суддів не приймає до уваги з мотивів, які були наведені вище стосовно суми основного боргу.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, у зв"язку з чим підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 16.06.2015 у справі № 920/752/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 19.10.2015 року.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.