ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.10.2015 Справа № 920/1494/15
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Строй Центр, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Хоружівка, с. Хоружівка, Недригайлівського району

про стягнення 246061,53 грн.

СУДДЯ Моїсеєнко В.М.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1,долвіреність № 438 від 27.11.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_2,довіреність від 01.01.2015р.

За участю секретаря судового засідання Сороки Л.М.

Суть спору: позивач, згідно вимог позовної заяви № 415 від 04.09.2015р., просить стягнути з відповідача на свою користь 246061,53 грн. заборгованості, в тому числі 168822,00 грн. основного боргу за поставлені на умовах договору поставки № 174 від 12.05.2015р. нафтопродукти, 36410,05 грн. пені, 37984,95 грн. 15% штрафу, 1831,60 грн. 3% річних, 1012,93 грн. інфляційних втрат за червень 2015р., 4921,23 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач подав відзив від 02.10.2015р. на позов, в якому просить провадження у справі № 920/1494/15 в частині стягнення 168822,00 грн. основного боргу припинити , так як 21.09.2015р. платіжним дорученням № 487 перераховано позивачу залишок заборгованості по договору поставки № 174 від 12.05.2015р. в повному обсязі, тому відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат в розмірі 1012,93 грн., 36410,05 грн. пені, 37984,95 грн. штрафу. До відзиву відповідачем додана копія платіжного доручення № 487 від 21.09.2015р. про сплату 168822,00 грн.

Крім того, відповідач подав заяву від 02.10.2015р., в якій просить зменшити розмір штрафних санкцій, які складають більш ніж 44% від розміру основного боргу та піддягають стягненню з ТОВ АФ Хоружівка , оскільки основний борг за договором поставки № 487 від 12.05.2015р. перед позивачем погашено в повному обсязі.

Позивач подав письмові пояснення від 12.10.2015р. № 495, згідно яких зазначив, що відповідач 21.09.2015р. після порушення провадження у справі сплатив частину заборгованості в розмірі 168822,00 грн. Щодо клопотання відповідача стосовно зменшення штрафних санкцій відповідач заперечує та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 77239,53 грн. штрафних санкцій, а саме :36410,05 грн. пені, 37984,95 грн. 15%штрафу, 1831,60 грн. 3% річних, 1012,93 грн. інфляційних втрат за червень 2015р.

Відповідно до ст. 22 ГПК України зазначене клопотання позивача приймається судом до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача категорично заперечує стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача , суд встановив.

12.05.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Строй Центр» ( позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хоружівка»(відповідач) було укладено договір №174 поставки нафтопродуктів, за яким позивач ( постачальник )зобовязувався у відповідності із замовленням передавати партіями у власність відповідача (покупця) нафтопродукти, а відповідач (покупець)зобов'язувався приймати нафтопродукти та своєчасно здійснювати оплату на умовах даного договору та додаткових угод до нього.

Згідно п.3.1 договору, відповідач зобов'язувався оплатити товар згідно умов , визначених в додаткових угодах до даного договору. В разі проведення поставки товару без підписання додаткової угоди (за усним/письмовим замовленням) на дану партію товару відповідач зобовязувався провести розрахунок 100 % передоплати.

Як свідчать матеріали справи, 12.05.2015р. відповідно до укладеної додаткової угоди № 1 до договору поставки № 174 від 12.05.2015р. позивач поставив відповідачу паливо дизельне в кількості 4980 л на суму 84411,00 грн., у тому числі ПДВ 14068,50 грн. Згідно п.4 додаткової угоди № 1 , умова оплати визначена до 22.05.2015р. 13.05.2015р. відповідно до укладеної додаткової угоди № 2 до договору поставки № 174 від 12.05.2015р. позивач поставив відповідачу паливо дизельне в кількості 4980 л на суму 84411,00 грн., у тому числі ПДВ 14068,50 грн. Згідно п.4 додаткової угоди № 2 , умова оплати визначена до 22.05.2015р. Також 19.05.2015р. відповідно до додаткової угоди № 3 до договору поставки № 174 від 12.05.2015р. позивач поставив відповідачу паливо 4980 л на суму 84411,00 грн., у тому числі ПДВ 14068,50 грн. Згідно п.4 додаткової угоди № 3 , умова оплати визначена до 02.06.2015р.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України , договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої договірні зобовязання повно і своєчасно не виконав , станом на час звернення з позовом до суду його заборгованість перед позивачем за отримане дизельне паливо становила 168822,00 грн.

Позивач подав письмові пояснення від 12.10.2015р. № 495, в яких зазначив, що відповідач 21.09.2015р. погасив частину заборгованості в розмірі 168822,00 грн.

Відповідач подав докази сплати боргу, а саме належним чином засвідчену копію платіжного доручення № 487 від 21.09.2015р. про сплату 168822,00 грн. заборгованості за договором від 12.05.2015р. № 174 поставки нафтопродуктів та додаткових угод до нього.

Тому провадження у справі в частині стягнення 16882,00 грн. боргу підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог статей 525, 526, Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, а одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

У відповідності до вимог ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Умовою укладеного договору, а саме пунктом 6.4 передбачено, що у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором , покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п.6.5 зазначеного договору, у випадку якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 15% від суми заборгованості , не пізніше 20 календарних днів після дати прострочення проведення таких розрахунків.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, згідно якого пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, як зазначено вище, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки, права позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 36410,05 грн. та штрафу в сумі 37984,95 грн. передбачені умовами договору, пеня та штраф нараховані в межах строку позовної давності, з урахуванням вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, тому позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 549-552 Цивільного кодексу України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Позивачем нараховано відповідачеві 1831,60 грн. 3% річних та 1012,93 грн. інфляційних збитків.

При цьому 3% річних нараховано за період з 22.05.2015р. по 23.07.2015р., з 22.05.2015р. по 04.09.2015р. та з 02.06.2015р. по 04.09.2015р. ( по день подачі позовної заяви до суду) та інфляційні збитки за червень 2015р.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Згідно з рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, що викладені у листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р. та Постанові Вищого господарського суду України від 05.04.2011 N 23/466, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається з внесків, зроблених у різні періоди, кожен внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. Вважається, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Позивач просить стягнути з відповідача суму 3% річних за весь період прострочення зобов'язань по сплаті боргу до подання позову, а інфляційні збитки просить стягнути лише за червень 2015 року, так як в липні і серпні 2015 року індекс інфляції становили 99% і 99,2% відповідно. Таким чином, позивач безпідставно обмежився вимогами про стягнення інфляції лише за червень 2015 року, не взявши до уваги індекс інфляції за липень 2015 року та за серпень 2015 року.

Отже, стосовно стягнення 1012,93 грн. інфляційних витрат суд відмовляє у звязку з необґрунтованістю.

Вимоги позивача про стягнення 1831,60 грн. 3% річних суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві за рахунок відповідача суми сплаченого судового збору в розмірі грн. відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, п. 1-1 ст. 80, 82 ,84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Хоружівка» ( 42130, Сумська область, Недригайлівський район, с. Хоружівка, вул. Центральна.9, код 30133681) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Центр» ( 02160, м.Київ, проспект Возз'єднання, 7-А, код 35823120) 36410,05 грн. пені, 37984,95 грн. штрафу, 1831,60 грн. 3% річних, 4900,74 грн. витрат по сплату судового збору.

3.Провадження у справі стосовно стягнення 168822,00 грн. боргу припинити за відсутністю предмету спору.

4.В задоволенні вимог про стягнення 1012,93 грн. інфляційних втрат - відмовити.

5. Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

Повне рішення складено 19.10.2015р.

Суддя ОСОБА_3