КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. Справа№ 911/2398/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідачів: 1. не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

2. Сербін І.І. - представник, дов. б/н від 12.01.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Шполатехагро"

на рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2015

у справі № 911/2398/15 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Шполатехагро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Агропроект",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Трейд"

про визнання договору від 04.11.2014 неукладеним

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 911/2398/15 відкладено на 12.10.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.07.2015 у справі № 911/2398/15 в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що поняття неукладений договір є тотожним договору, що не відбувся; не може бути неукладеним договір, який сторонами повністю чи частково виконано; крім того, способи захисту порушених прав та законних інтересів передбачені, зокрема, ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, які не передбачають подання позовів про визнання договору неукладеним.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2015 у справі № 911/2398/15 скасувати повністю з підстав порушення норм матеріального права і прийняти нове рішення, яким визнати неукладеним (таким, що не відбувся) договір про заміну боржника у зобов'язанні (переведення боргу) від 04.11.2014.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що оскільки першим відповідачем було відкликано пропозицію про укладення договору вчасно, листом за № 2/2411 від 24.11.2014, то відповідно до ч.3 ст.641 ЦК України договір про заміну боржника у зобов'язанні від 04.11.2014 не був укладений.

На думку скаржника, доказів підписання договору про заміну боржника саме 04.11.2014 другим відповідачем не надано.

Як вважає скаржник, нормою ч.2 ст.16 ЦК України встановлено такі способи захисту цивільного права, як визнання правочину недійсним, а неукладений правочин є різновидом недійсного правочину, так само як і нікчемний правочин та зазначає, що позов спрямований саме на відновлення становища, яке існувало до порушення.

Скаржник стверджує, що на момент підписання договору про заміну боржника у зобов'язанні, цей договір не відповідав внутрішній волі першого відповідача та порушував ч.3 ст.641 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу другий відповідач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що оскільки договір укладено в тристоронньому порядку, то лист першого відповідача від 24.11.2014 № 2/2411 є не відкликанням оферти, а пропозицією розірвати договір, яка іншими сторонами прийнята не була; крім того, на виконання договору про заміну боржника в зобов'язанні (переведення боргу) від 04.11.2014 позивачем за платіжним дорученням від 18.12.2014 № 1563 сплачено другому відповідачу 50 000,00 грн., а договір, який сторонами повністю чи частково виконано, не може бути неукладеним.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника другого відповідача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем подано позовну заяву до суду першої інстанції про визнання неукладеним (таким, що не відбувся) договору про заміну боржника у зобов'язанні (переведення боргу) від 04.11.2014, підписаного позивачем, першим та другим відповідачами.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.11.2014 сторонами підписано договір про заміну боржника в зобов'язанні (переведення боргу); згідно із п.п.1.1, 1.2, пп.1.2.3 п.1.2 цим договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони - першого відповідача, за цим договором первісного боржника, у зобов'язанні, що виникає із договору поставки від 15.01.2014 № 1501, укладеного між первісним боржником та другим відповідачем, за цим договором кредитором, надалі іменується "Основний договір"; первісний боржник переводить на позивача, за цим договором нового боржника: частину заборгованості (грошового зобов'язання) зі сплати основного боргу у розмірі 3 549 817,14 грн., що виникла на підставі основного договору.

Відповідно до ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняттям пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч.2 ст.180 ГК України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 181 ГК України врегульовано загальний порядок укладання господарських договорів.

Як свідчить наявний у справі примірник договору про заміну боржника у зобов'язанні (переведення боргу) від 04 листопада 2014р., цей договір укладено у письмовій формі, у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; у цьому договорі є наявними усі істотні умови, які є необхідними для договорів даного виду.

Згідно із звітом про здійснення операцій на рахунку другого відповідача у період з 18.12.2014 по 18.12.2014 за платіжним документом № 1563 від 18.12.2014 позивачем здійснено перерахування другому відповідачу суми 50 000,00 грн. у рахунок виконання оплати згідно із договором про заміну боржника у зобов'язанні (переведення боргу) від 04.11.2014.

Отже, позивач частково виконав зобов'язання за договором про заміну боржника в зобов'язанні (переведення боргу) від 04.11.2014, а другий відповідач виконання зобов'язання прийняв.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства та матеріалах справи, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Наявний у справі лист першого відповідача від 24.11.2014 № 2/2411, адресований позивачу, з проханням вважати договір про заміну боржника в зобов'язанні (переведення боргу) від 04.11.2014 неукладеним та будь-які домовленості, пов'язані з ним, вважати припиненими з дня отримання даного листа, немає підстав визнати доказом того, що договір є неукладеним, оскільки, як вже зазначалось, договір від 04.11.2014 підписаний усіма його сторонами та має всі істотні умови, які є необхідними для договору даного виду.

Отже, листи про зміну своєї позиції щодо укладення договору, або його змісту, після укладення договору, фактично є пропозицією щодо розірвання цього договору, або внесення змін до укладеного договору.

Твердження позивача у позовній заяві про те, що договір від 04.11.2014 був підписаний позивачем в грудні 2014р., тобто вже після отримання листа першого відповідача від 24.11.2014, голослівне, оскільки у розділі договору від 04.11.2014: "Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін" підпис позивача вчинено без зазначення іншої дати, також і підписи решти учасників договору вчинено без зазначення іншої дати.

Підпис договору від 04.11.2014 першим відповідачем спростовує твердження скаржника про відсутність волевиявлення щодо укладення договору від 04.11.2014 у першого відповідача.

Нормами статей 203, 215 так само як і інших статей ЦК України, закріплені конкретні поняття, визначення, умови застосування цих норм закону, тому є безпідставним їх довільне розширене тлумачення.

Оскільки договір усіма його сторонами підписано 04.11.2014 без заперечень, то відсутні підстави для висновку, що лист першого відповідача від 24.11.2014 був надісланий у процесі укладення договору відповідно до ст.641 ЦК України.

Крім того, додатковим доказом того, що договір від 04.11.2014 є укладеним, свідчить часткове його виконання позивачем 18.12.2014.

Також, ані ст.16 ЦК України, ані ст.20 ГК України, ані договором не передбачено такого способу захисту прав та інтересів сторони, як визнання договору неукладеним. Твердження скаржника, що неукладений правочин є різновидом недійсного правочину не відповідає нормам чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами чинного законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2015 у справі № 911/2398/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шполатехагро" залишити без задоволення.

2. Справу № 911/2398/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Повний текст постанови складено 15.10.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай