РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

06 жовтня 2015 року Справа № 924/1025/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Петухов М.Г. ,

судді Гулова А.Г.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка Маркітана А.В. (пост.дов.№ 2894 від 04.09.2015 р.)

відповідача Хмельницької районної державної адміністрації - нач.юр.відділу Дороша Д.М. (пост.дов. № 40/03-2655/15 від 31.08.2015 р.)

відповідача Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області - не з`явився

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Кабінет Міністрів України - пред-ка Рухер Н.П. (пост.дов. № 9/32/215 від 24.02.2015 р., № 09-16/1369 від 13.07.2015 р.)

Міністерства оборони України - Боберський І.М. (пост.дов. № 220/345/д від 18.05.2015 р.)

військової частини НОМЕР_1 - пред-ка Ковень В.В. (пост.дов. б№ від 21.09.2015 р.)

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Хмельницької районної державної адміністрації:

Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області - не з`явився

Копистинської сільської ради Хмельницький район Хмельницька область - не з`явився

приватного підприємства "АЛЬБАТРОС-С"- не з`явився

ОСОБА_1 - пред-ка Бляхарського Я.С. (договір № 78 про надання правової допомоги від 10.12.2014 р.)

Фігурської Романи Анатоліївни- не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Хмельницької районної державної адміністрації

на рішення господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 р.

у справі № 924/1025/14

за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Кабінет Міністрів України

- Міністерства оборони України

- військової частини НОМЕР_1

до Хмельницької районної державної адміністрації

до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Хмельницької районної державної адміністрації:

-Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області

- Копистинської сільської ради Хмельницький район Хмельницька область

-приватного підприємства "АЛЬБАТРОС-С"

- ОСОБА_1

- ОСОБА_2

про скасування рішення Хмельницької РДА № 471/06-р від 12.05.2006 р.

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 р. у справі № 924/1025/14 задоволено позов квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до Хмельницької районної державної адміністрації за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області; Копистинської сільської ради, приватного підприємства "Альбатрос-С", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Вирішено скасувати розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12.05.2006 р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України до земель резервного фонду Копистинської сільської ради". Відмовлено у задоволенні позовних вимог квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області про скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12.05.2006 р.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Хмельницька районна державна адміністрація подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 р. у справі № 924/1025/14 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому на підставі ст.104 ГПК України рішення підлягає скасуванню.

Доводить, що застосування судом першої інстанції п.9 положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2006 р., є безпідставним, оскільки вказане положення не було чинним на час прийняття Міністерством оборони України рішення № 2688/3, а Хмельницькою районною державною адміністрацією розпорядження № 471/06-р. Також вважає безпідставним застосування судом першої інстанції п.4 Порядку вилучення і передачі майна Збройних сил України в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 р. № 105.

Пояснює, що на момент винесення розпорядження від 12.05.2006 р. діяв Порядок вилучення і передачі майна Збройних Сил України в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.06.2004 р. № 734. Відповідно до абз.2 п.4 Порядку вилучення і передачі майна Збройних Сил України рішенням Міноборони проводиться передача іншого окремого індивідуально визначеного майна, а рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до абз.1 п.4 порядку - виключно цілісні майнові комплекси.

Вважає, що прийняття розпорядження Хмельницькою районною державною адміністрацією № 471/06-р «Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України до земель резервного фонду Копистинської сільської ради» станом на 12.05.2006 р. не ставилось чинним законодавством у залежність від прийняття постанови чи розпорядження Кабінетом Міністрів України.

Звертає увагу суду, що предметом позову є скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації, водночас місцевий суд виходить з того, що відповідачем не виконані умови про виділення 50 % земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво, тому є необхідність одержання постанови чи розпорядження Кабінету Міністрів України для передачі спірної земельної ділянки.

Посилаючись на ст.141, п.3 ст.142 Земельного Кодексу України, ч.1 ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Сюав України», ст.4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п.п.44,45 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 р. № 483, п.4.2. Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов`язаних із земельними правовідносинами (лист Вищого господарського суду України від 01.01.2010 р.), зазначає, що 17.03.2006 р. рішенням № 2688/з Міністра оборони України затверджено протокол № 16 постійно діючої комісії Міністерства оборони України стосовно надання згоди на припинення права користування земельною ділянкою площею 286,79 га військового містечка № 65, і таким чином згода Міністра оборони України на вилучення земельної ділянки була надана в формі рішення № 2688/з від 17.03.2006 р.

Доводить, що прийняття відповідачем спірного розпорядження не потребувало прийняття окремого рішення (погодження) Кабінетом Міністрів України, адже згідно чинного на той час законодавства для прийняття рішення про вилучення земельної ділянки державної власності в зв`язку з добровільною відмовою землекористувача достатньою була наявність згоди Міністерства оборони України як суб`єкта управління військовим майном.

Щодо тверджень позивача, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 12.05.2006 р. про припинення права користування земельною ділянкою площею 286,79 га військового містечка № 65 державу було позбавлено права власності на вказану земельну ділянку, звертає увагу суду на те, що земельна ділянка не передавалась у комунальну чи приватну власність та продовжує залишатись у державній власності. Тобто, внаслідок прийняття спірного розпорядження лише змінився землекористувач, а не форма власності на землю.

Зазначає, що протягом 2006-2011 років Генеральною прокуратурою України спільно зі Службою безпеки України неодноразово перевірялася законність відчуження земельної ділянки. Звертає увагу суду, що згідно з чинним законодавством станом на 2011 рік Генеральна прокуратура України є остаточною інстанцією, яка прийняла рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за цим фактом, що набуло чинності і не може бути скасовано.

Пояснює, що на сьогоднішній день зазначена земельна ділянка рішеннями Хмельницької районної державної адміністрації розподілена між цивільним населенням. Значна частина цих ділянок неодноразово за оплатними договорами була відчужена або передана банкам під іпотеку. У разі можливого задоволення відповідного позову виникнуть питання щодо застосування регресних вимог до Міністерства оборони України. Крім того, у зв`язку із прийняттям Верховною Радою України постанови про зміни меж міста Хмельницького, полігон опинився в межах обласного центру.

Вважає, що всі обставини в сукупності підтверджують, що прийняте Міністром оборони України рішення є законним, прийнятим у відповідності до вимог чинного, на той час, законодавства та відповідає вимогам сьогодення.

Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні підтвердив чинність рішення Міністра оборони України від 17.03.2006 р., а на вимогу суду Департамент правового забезпечення Міністерства оборони України вивчав дане питання та відмовився подавати документи чинному Міністру оборони України для його скасування через відсутність правових підстав.

Посилаючись на наведене, вважає, що позовні вимоги квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький суперечать нормам чинного законодавства. Просить рішення господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 р. у справі № 924/1025/14 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький у відзиві на апеляційну скаргу та в поясненнях, наданих у судовому засіданні, вважає що господарський суд Хмельницької області повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, що є законними, обґрунтованими та такими, що прийняте з дотриманням усіх норм процесуального та матеріального права.

Не погоджується із твердженням скаржника, що розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12.05.2006 р. прийняте на підставі рішення Міністра оборони України, оскільки такого рішення не було.

Звертає увагу суду, що всі редакції положення про Міністерство оборони України з 1992 р., 1994 р, 1997 р, 2006 р, 2013 р., затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 р. № 406/2011, 2014р. - затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 671 містять незмінне формулювання про те, що рішення Міністра оборони України приймаються у формі наказів та директив. Наголошує, що положення про Міністерство оборони України є установчим документом відповідно до якого і діє Міністерство. Пояснює, що у даному випадку наявний лише підпис Міністра оборони України у протоколі, який стоїть під словами «Пропозиції затверджую. Опрацювати відповідно до вимог чинного законодавства». Стверджує, що оскільки затверджені пропозиції Міністерством оборони України опрацьовані не були відсутня і відмова міністерства від земельної ділянки.

Посилаючись на ст.141 Земельного кодексу України у редакції, що діяла на час винесення рішення райдержадміністрацією стверджує, що відмови Міністерства оборони України від земельної ділянки не було, а тому використання та застосування терміну «рішення Міністра оборони України» до протоколу № 16 спільної наради є безпідставним.

Погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що затвердження (схвалення) 17.03.2006 р. Міністром оборони України пропозиції щодо передачі до земель запасу земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 (м. Хмельницький, площа 286,79 га), ставилось в пряму залежність від настання умови для такого затвердження (схвалення), а саме, за умови виділення 50 % земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону, і така умова до внесення постановою Кабінету Міністрів України № 105 від 03.02.2010 р. змін до Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил виконана не була, і, як наслідок, виникає необхідність застосування Порядку в редакції станом на 03.02.2010 р.

Відповідно до вказаного Порядку передача військового майна з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах проводиться за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди відповідно районних або обласних рад. Стверджує, що такої згоди Копистинська сільська рада не надавала.

Крім того, пояснює, що Міністерством оборони України та постійно діючою комісією Міністерства оборони України було поставлено вимогу при якій можлива відмова від користування земельною ділянкою, а саме виділення 50 % земельних ділянок, що виконана не була. Отже, можливою причиною, за якої не відбулось відмови від земельної ділянки стало не виконання другою стороною вищезазначеної умови. Таким чином, посилання відповідача на наказ Міністерства оброни України № 483 від 22.12.1997 р. є недоцільним.

Доводить, що протокол спільної наради від 17.03.2006 р. є підготовчим етапом до прийняття остаточного рішення Міністром оборони України у формі директив та наказів, підтвердженням чого є п.8 протоколу, у якому зобов`язують «Департамент будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України разом з головним квартирно- експлуатаційним управлінням Збройних Сил України подати пропозиції Департаменту надлишкових фондів та земель Міністерства оборони України для опрацювання та подання на розгляд комісії висновки по зазначеним у пунктах 15-144 в/м з істотними умовами договорів та пропозиціями для доповіді Міністру оборони України з метою прийняття остаточного рішення».

Оспорюваним рішення райдержадміністрація позбавила Міністерство оборони України права користування земельною ділянкою, що є землями оборони.

Твердження про те, що земельні ділянки не передавалась у приватну вчасність вважає обманом, оскільки, як вказано в апеляційній скарзі, на сьогоднішній день зазначена земельна ділянка рішенням Хмельницької районної державної адміністрації розподілена між цивільним населенням, значна частина цих ділянок за договорами була відчужена. Пояснює, що із вилученням цієї земельної ділянки дальність полігону стає меншою ніж дальність польоту кулі, і як наслідок, люди, які обробляють ці землі, можуть бути травмовані або скалічені.

Що стосується наведених перевірок органами прокуратури та Служби безпеки України зазначає, що не порушення кримінальних справ не може гарантувати та бути підтвердженням того, що рішення було прийнято без порушення законодавства.

Просить залишити рішення господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015р. у справі № 924/1025/14 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Кабінет Міністрів України вважає, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, під час розгляду справи судом першої інстанції всебічно та у повному обсязі було з`ясовано обставини справи, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не має. Вважає, що апеляційна скарга Хмельницької райдержадміністрації є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство оборони України, у відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні пояснює, що рішення господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 р. є обгрунтованим, повним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Посилаючись на п.12 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 21.08.1997 р. № 888/97 «Про затвердження Положення про Міністерство оборони України та Генеральний штаб Збройних сил України», п.1.4. «Порядку подання нормативно правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 р. № 34/5, п.2.8.1. Інструкції з діловодства у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.11.1998 р. № 400, зазначає, що розпорядчий акт Міністра оборони України про надання дозволу на припинення права користування спірною земельною ділянкою повинен бути оформлений відповідним наказом Міністра оборони України. Такого наказу Міністр оборони України не видавав.

Крім того, посилаючись на ст.116 Конституції України, ст.13, ч.1 ст.77, ст.ст.84, 142 Земельного кодексу України, стверджує, що землі оборони знаходяться у Міністерства лише в користуванні, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, тому виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони і інформувати про це місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що зроблено не було чим і порушено вимоги чинного законодавства України.

Просить, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 р. у справі № 924/1025/14 - без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: військова частина НОМЕР_1 відповідно до письмових заперечень та пояснень, наданих в судовому засіданні, вважає що господарський суд Хмельницької області повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Підтримує позицію позивача та стверджує, що рішення Міністра оборони України, на яке посилається скаржник, не було.

Посилаючись на ст.77, п.п.1, 3 ст.84, ст.142, ч.2 ст.149 Земельного кодексу України, ст.6 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності", ст.1, ч.ч.1,2 ст.2 Закону України "Про використання земель оборони", пояснює, що землі оборони знаходяться у Міністерства оборони в користуванні, тому виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони та інформувати про це місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Вважає, що розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12.05.2006 р. «Про припинення прана користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України до земель резервного фонду Копистинської сільської ради» винесено без узгодження з Кабінетом Міністрів України, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, в протоколі спільної наради, підписаному Міністром оборони України, стосовно надання згоди на припинення права користування земельною ділянкою площею 286,79 га військового містечка № 65, зазначено, що передача землі повинна була здійснюватись за умови виділення 50% земель під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону.

Пояснює, що до прийняття Хмельницькою районною державною адміністрацією рішення про передачу земель № 673 від 07.04.2006 р. начальником КЕВ м.Хмельницький направлявся лист з проханням надати згоду на виділення землі під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону. Головою Хмельницької районної державної адміністрації у відповіді за № 36/05-646/06 від 13.04.2006 р. зазначалось, що адміністрація погоджує виділення зазначеної земельної ділянки площею 140 га. Разом з тим, Хмельницька районна державна адміністрація не мала наміру виділення 50 % земель під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону, оскільки вже 16.06.2006 р. видала розпорядження № 612/06-р «Про надання дозволу ПП «Альбатрос-С» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі в оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Копистинської сільської ради», яким надала дозвіл приватному підприємству «Альбатрос-С» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі в оренду земельних ділянок загальною площею 286,7884 га, а 19.07.2006 р. видала розпорядження № 711/06-р яким передала підприємству «Альбатрос-С» зазначену землю в оренду на 49 років.

Зауважує, що при проведенні повторних розрахунків необхідної площі для стрільбища було встановлено, що вилучення такої площі земель веде до неможливості використання в повній мірі стрільбища для бойової підготовки військових частин Хмельницького гарнізону, що негативно вплине на рівень бойової готовності військової частини НОМЕР_1 та інших військових частин Хмельницького гарнізону, які проводять заняття з вогневої підготовки на полігоні військової частини НОМЕР_1 .

Стверджує, що оскільки вилучена земельна ділянка попадає в сектор обстрілу начальником Хмельницького КЕВ 20.11.2006 р. до Хмельницької районної державної адміністрації було направлено лист з проханням скасувати акт прийом - передачі від 16.05.2006 р. про передачу земельної ділянки площею 286,7884 га до земель резервного фонду Копистинської сільської ради та розпорядження голови Хмельницької районної державної адміністрації від 12.05.2006 р. № 471/06-р. Проте, земельну ділянку площею 286,7884 га не повернуто до земель оборони, земель під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону не виділено, тобто Хмельницькою районною державною адміністрацією не виконано умови передачі земельної ділянки.

Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Хмельницької районної державної адміністрації - без задоволення.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області та Копистинська сільська рада не забезпечили участь своїх представників у судовому засіданні та не надали відзиви на апеляційну скаргу.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватне підприємство "Альбатрос-С" 22.09.2015 р. надала Рівненському апеляційному господарському суду пояснення і вважає, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення було застосовано норми законодавства, які не були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, а саме - постанову Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 р. № 1282 «Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 р. № 105 та Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1080.

Посилаючись на ст.77, п.«в» ст.80, ч.2 ст.84, ч.1 ст.92 Земельного кодексу України, ч.1 ст.2 Закону України «Про використання земель оброни» в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, вважає, що всі землі, які знаходяться у користуванні всіх військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил Міністерства оборони України, є землями державної власності, розпорядниками яких, згідно з вимогами ст.ст.13, 16, 17 Земельного кодексу України, є Кабінет Міністрів України, Рада Міністрів АР Крим, місцеві державні адміністрації, при тому що МО України не вправі цими землями розпоряджатися.

Крім того, посилаючись на п.«а» ст.141, ч.3 ст.142 Земельного кодексу України доводить, що законом не передбачається видання будь-якого нормативного акту щодо відмови землекористувача від права користування землею. При цьому Земельний кодекс України не регламентує сам порядок та процедуру відмови землекористувача від свого права постійного користування земельною ділянкою. Така процедура визначена п.1 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 р. № 1282 «Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил» із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2004 р. № 734 (редакція, яка діяла на час спірних правовідносин).

Посилаючись на п.п.1,4 вказаного Порядку, пояснює, що до компетенції Кабінету Міністрів України належало лише прийняття рішень щодо цілісних майнових комплексів. Оскільки на земельній ділянці, яка передавалась до земель запасу Копистинської сільської ради, не заходилось будь-яких цілісних майнових комплексів, то питання передачі цієї земельної ділянки знаходилось у компетенції Міністерства оборони України. Вказаним Порядком не регламентовано, у якому саме виді повинно бути оформлене рішення міністерства щодо передачі військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність.

Посилаючись на п.п.7, 12 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України «Про затвердження положень про Міністерство оборони України та Генеральний штаб Збройних Сил України» від 21.08.1997 р. № 888/97 із змінами, внесеними згідно з Указами Президента від 12.11.1999 р. № 1464/99, від 04.07.2002 р. № 618/2002, від 09.07.2003 р. № 586/2003, від 05.03.2004 р. № 280/2004, пояснює, що накази та директиви Міністра оборони України є нормативно-правовими актами, згідно з вимогами Указу Президента України від 27.06.1996 р. № 468/96 «Про Єдиний державний реєстр нормативних актів», утворюють єдину систему права. Разом з тим, у своїй діяльності, пов`язаній із виконанням Міністром оборони України своїх повноважень вказаним Указом не забороняється видавати інші акти управлінської діяльності, що існують в інших Міністерствах та відомствах, а також погоджувати певні документи в порядку, що існує в Міністерстві оборони України.

Крім того, посилаючись на п.п.44, 46, 47 «Положення про порядок надання в користування земель для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями», затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 р. № 483, зазначає, що начальником КЕВ м.Хмельницький на адресу начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління 28.10.2005 р. направлено листа за № 1420 щодо порушення клопотання перед Командувачем військами Західного оперативного командування про вилучення зі складу земель оборони до складу земель запасу Копистинської сільської ради Хмельницького району земельних ділянок військового містечка № 65 загальною площею 286,7884 га. В подальшому Командувач військ Західного оперативного командування 03.11.2005 р. листом за № 303/23/1/85/318 звернувся до начальника Головного КЕУ Збройних Сил щодо вирішення питання передачі ряду земельних ділянок, які перебували у користуванні частин Західного оперативного командування, органам місцевого самоврядування, зокрема, військового містечка № 65, обґрунтовуючи тим, що земельна ділянка пустує, зросла бур`янами, вільна від будівель та споруд, на протязі 15 років не використовується, цінності для Міністерства оборони України не представляє. Земельна ділянка площею 286,7884 га, яку пропонується до вилучення з користування Міністерством оборони України не буде використовуватись у подальшому для потреб Збройних сил України та не може бути використана на потребу посилення соціального захисту військовослужбовців.

Представник третьої особи пояснив, що копія вказаного листа не надавалась суду першої інстанції у зв`язку з тим, що в справі брав участь інший представник приватного підприємства «Альбатрос-С». Після отримання доручення підприєимства «Альбатрос-С» на участь у справі були вивчені матеріали Хмельницької районної державної адміністрації щодо спірних правовідносин, в ході чого виявлений лист та встановлено, що він має суттєве значення для встановлення істини у справі, а тому просить долучити його до матеріалів справи.

Зазначає, що у відповідності з п.48 Положення комісією у складі, визначеному наказом Міністра оборони України від 11.05.2005 р. № 262 «Про постійно діючу комісію з питань використання цілісних майнових комплексів, іншого нерухомого військового майна та земель оборони, які вивільняються в ході реформування Збройних Сил України», розглянуто пропозиції ГКЕУ ЗС України та департаменту надлишкових фондів та земель Міністерства оборони України щодо передачі земель до земель запасу органів місцевого самоврядування та потенційно можливим територіям військових містечок під будівництво житла для військовослужбовців. Комісією прийнято рішення клопотати перед Міністром оборони України щодо передачі до земель запасу земельних ділянок у 6 військових містечках і протокол засідання комісії був направлений Міністру оборони України для вирішення питань передачі земель.

Посилаючись на п.4.2 Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов`язаних із земельними правовідносинами Вищого господарського суду України від 01.01.2010 р., пояснює, що відповідно до вимог п.45 Положення міністр оборони України 17.03.2006 р. погодив шляхом затвердження протокол № 16 засідання постійно діючої комісії Міністерства оборона України стосовно надання згоди на припинення права користування земельною ділянкою площею 286,79 га військового містечка № 65.

Посилаючись на ч.4 ст.142, п. «а» ст.17 Земельного кодексу України зазначає, що Хмельницька районна державна адміністрація є розпорядником земель, що перебувають у державній власності, а тому передача земель Міністерством оборони України не тягне за собою зміну власника землі.

Зауважує, що 16.05.2006 р. на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12.05.2006, комісією у складі представників Хмельницької районної держаної адміністрації та Міністерства оборони України - представників - КЕВ м.Хмельницький, було здійснено передачу земельної ділянки військового містечка № 65 площею 286,79 га, про що було складено акт прийому-передачі від 16.05.2006 р. Тому вважає доводи позивача про те, що відмова від права користування Міністерством оборони України земельною ділянкою відбулась з порушенням вимог чинного на той час законодавства є безпідставними.

Зазначає, що нормами ст.ст.141, 142 Земельного кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 р. № 1282 «Про затвердження Порядку вручення і передачі військового майна Збройних Сил» із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2004 р. № 734 не передбачено висунення будь-яких умов відмови від права користування земельною ділянкою або настання певних подій чи виконання поставлених мов для відмови від права користування земельною ділянкою. Вважає, що рішення Міністерства оборони України не є нормативно-правовим актом, який створює цивільно-правове чи господарсько-правове зобов`язання Хмельницької районної державної адміністрації щодо виділення 50 % від земель, що передаються, для індивідуального будівництва військовослужбовцям Хмельницького гарнізону. Крім того, Хмельницька районна державна адміністрація не має права виділити частину спірної земельної ділянки для індивідуального будівництва.

Крім того, листом від 09.07.2012 р. № 1603, який суду першої інстанції не надавався позивачем, начальник КЕВ Хмельницький повідомив Хмельницьку районну адміністрацію про те, що відпало питання виділення 50 % площі переданої земельної ділянки для індивідуального будівництва.

Зазначає також, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 р. № 1282 «Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил» із змінами, внесення постановою Кабінету Міністрів України № 105 від 03.02.2010 р. При цьому, у п.10 постанови встановлено, що військове майно втрачає статус військового з дня затвердження акта про його приймання-передачу, крім випадків, коли воно передано до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Разом з тим, вимоги КЕВ м.Хмельницький до Хмельницької районної державної адміністрації щодо зміни меж полігону з метою забезпечення зони прострілу останньою виконані. Із змісту листа КЕВ м.Хмельницький від 09.07.2012 р. № 1603 вбачається, що питання виділення додаткової площі для забезпечення діяльності полігону виникло лише у 2011 та 2012 роках, тобто через 5 років після відмови Міністерства оборони України від права користування земельною ділянкою.

Водночас за час, що минув, частину цієї ділянки передано у власність і оренду громадянам та юридичним особам. Посилаючись на п.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 та постанову Верховного Суду України від 11.11.2014 р. у справі № 21-405а14 зазначає, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування або відповідного органу виконавчої влади щодо передачі у власність та/або в оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Зауважує, що у разі дійсної необхідності розширення меж полігону для забезпечення належної організації стрільб на полігоні військового містечка № 65 земельна ділянка може бути надана у користування Міністерству оборони України, а потім військової частини НОМЕР_1 , лише шляхом відчуження такої земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та суспільних потреб відповідно до норм чинного законодавства, а не шляхом оспорювання прийнятого розпорядження Хмельницькою районною державною адміністрацією.

Просить рішення господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 р. у справі № 924/1025/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову КЕВ м.Хмельницький відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню оскільки при винесені рішення у справі № 924/1025/14 господарським судом Хмельницької області, проігноровано норми Конституції України, вимоги ГК України та ГПК України, до спірних правовідносин застосовано норми законодавства України з порушенням принципу незворотності дії закону у часі.

Вважає, що згода Міністра оборони України на вилучення земельної ділянки була надана в формі рішення № 2688/з від 17.03.2006 р. При цьому, прийняття відповідачем спірного розпорядження не потребувало прийняття окремого рішення (погодження) Кабінетом Міністрів України, адже згідно з законодавством, чинним на момент виникнення правовідносин, для прийняття рішення про вилучення земельної ділянки державної власності в зв`язку з добровільною відмовою землекористувача достатньою була наявність згода Міністерства оборони України як суб`єкта управління військовим майном. Зокрема, вважає, що таке твердження випливає з положень ст.4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», ст.2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», ч.1 ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України», п.п.44, 45 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 р. № 483.

Вважає, що при вирішенні справи № 924/1025/14 судом першої інстанції не було належно оцінено докази щодо законності передачі земельної ділянки площею 286,79 га військового містечка № 65, які містяться в матеріалах прокурорських перевірок, що додані до справи.

Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 692цс13, зазначає, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. На сьогодні зазначена земельна ділянка за рішеннями Хмельницької районної державної адміністрації розподілена між фізичними особами. Значна частина цих ділянок неодноразово відчужувалась за оплатними договорами або була передана в іпотеку. Таким чином, у разі можливого задоволення позову настануть негативні наслідки у вигляді порушення права власності відповідних фізичних осіб.

Просить задовольнити апеляційну скаргу Хмельницької районної державної адміністрації, скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 р. у справі № 924/1025/14 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову КЕВ м.Хмельницький відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 18.09.2015 р. у відзиві /а.с.187-189 у т.2/ апеляційну скаргу Хмельницької районної державної адміністрації підтримує в повному обсязі, рішення суду першої інстанції вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Пояснює, що ОСОБА_3 на сьогоднішній день є власником земельної ділянки загальною площею 2 га, кадастровий номер :06:019:0096, що розташована на території Копистинської сільської ради, та належить їй згідно договору дарування земельної ділянки від 08.12.2010 р. № 2567. Вказана земельна ділянка була передана Хмельницькою районною державною адміністрацією попереднім власникам із земель, право користування якими було припинено оскаржуваним рішенням Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12.05.2006 р.

Зазначає, що рішення з господарського спору в даній справі вплине на права та обов`язки Фігурської P.A. як добросовісного набувача та власника земельних ділянок.

Посилаючись на ст.152 Земельного кодексу України зауважує, що на час прийняття рішення Міністерством оборони України посадові особи даного відомства діяли в межах наданих їм повноважень у спосіб, передбачений діючим на той час законодавством, тоді як позивачі в обґрунтування позовних вимог застосовують законодавство, яке не діяло на час прийняття рішення Міністерством оборони України та стверджують про зворотність дії нормативних цивільних актів законодавства у часі. Так, у оскаржуваному рішенні суд посилається на Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2006 р. № 1080, відповідно до якого рішення міністра оборони можуть прийматися у вигляді наказів або директив, а не у формі рішення про затвердження (схвалення) протоколу засідання постійно діючої комісії. Судом зроблено відсилку на нормативний акт, який не діяв на час прийняття рішення міністром оборони. Так, останнім рішення приймалося 17.03.2006 р., з чим погодився суд, але в обґрунтування своєї позиції суд посилається на положення від 18.08.2006 р., яке вступило в дію через півроку після прийняття рішення міністром та не має зворотної дії у часі.

Звертає увагу суду, що основним документом, яким керувалося Міністерство оборони України при прийнятті рішення, була постанова Кабінету Міністрів України № 1282 від 29.08.2002 р., якою введено в дію Порядок вилучення і передачі майна Збройних Сил. Стверджує, що позивачі надали суду дану Постанову в редакції, чинній на час подачі позовної заяви, а не на час виникнення даних правовідносин, а ці редакції суттєво різняться. Зазначає, що в постанові Кабінету Міністрів України прямо вказується форма «Рішення», а не «наказ або директива», як вказано в рішенні суду.

Пояснює, що до теперішнього часу, діє наказ Міністерства оборони України № 483 від 22.12.1997 р. згідно з п.45 якого (в редакції 2006 року) передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва ЗС України». Даний наказ є чинним до цього часу та повністю спростовує позицію позивачів.

Крім того, пояснює, що у зв`язку із набуттям чинності Земельного кодексу України дане положення було уточнено наказом Міністерства оборони України № 53 від 24.01.2005р. та пункт 45 викладено у наступній редакції: «згода на вилучення земельних ділянок площею понад 50 га надається міністром оборони України за поданням першого заступника міністра оборони України - керівника апарату МО України». Даний наказ Міністерства оборони України був чинним як на час прийняття рішення, так і на теперішній час.

Вважає, що станом на 17.03.2006 р. міністр оборони України A.C. Гриценко при підписанні документу № 2688/з діяв у межах своїх повноважень та у відповідності до вимог чинних керівних документів. Звертає увагу суду, що позивачі оскаржують виключно розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації, одночасно з цим позивачі не оскаржують саме рішення міністра оборони України та не ставлять питання про визнання недійсним рішення міністра оборони, а навпаки, стверджують на його законність.

Підтримує доводи скаржника щодо проведення перевірок Генеральною прокуратурою України спільно зі Службою безпеки України, за результатами яких порушень вимог законів виявлено не було.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини доводить, що визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Зауважує також, що на даному полігоні до передачі земельної ділянки, неодноразово відбувалися надзвичайні події пов`язані із потраплянням куль як у автомобілі, так і залізничний потяг.

Оскільки судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області та Копистинської сільської ради за наявними у справі матеріалами відповідно до норм ст.ст.99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

23.12.1975 р. Хмельницькій КЕЧі Хмельницького району ПрикВО виданий акт на право користування землею, яким підтверджено відведення/надання в постійне користування 2487,6 га землі /а.с.17 у т.1/.

20.10.2005 р. листом № 36/02-1577/05 Хмельницька районна державна адміністрація звернулась до начальника КЕЧі із проханням вирішити питання виготовлення документації, пов`язаної із вилученням земельної ділянки і передачі її у землі запасу Копистинської сільської ради, зокрема частини земель полігону в/ч 0553 /а.с.21 у т.1/.

28.10.2005 р. Хмельницька КЕЧ району листом № 1420 звернулась до начальника Західного територіального квартирно експлуатаційного управління із пропозицією про порушення клопотання перед командувачем військами Західного оперативного командування про вилучення зі складу земель оборони до земель запасу Копистинської сільської ради Хмельницького району земельних ділянок військового містечка 65 (військового полігону "Хмельницький") Хмельницького гарнізону у Хмельницькому районі загальною площею 286,788 4 га /а.с.22 у т.1/.

Міністр оборони України 17.03.2006 р. затвердив пропозиції, викладені у протоколі № 16 засідання постійно діючої комісії Міністерства оборони України, стосовно передачі до земель запасу земельних ділянок у військових містечках, в т.ч. - № 65 м.Хмельницький земельної ділянки площею 286,79 га, за умови виділення 50 % під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону /а.с.23-24 у т.1/.

Резолюція Міністра оборони України за № 2688/3 від 17.03.2006 р. має зміст «Пропозиції затверджую. Опрацювати відповідно до вимог чинного законодавства» і скерована генерал-полковнику ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - відп.

Позивач листом № 673 від 07.04.2006 р. повідомив голові Хмельницької районної державної адміністрації про затвердження Міністром оборони України протоколу № 16 засідання постійно діючої комісії Міністерства оборони стосовно надання згоди на припинення права користування земельною ділянкою площею 286,79 га у в/м 65 на землях Копистинської сільської ради за умови виділення 50% земель під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону. В зв`язвку з чим начальник КЕВ у цьому листі просить розглянути пропозицію Міністра оборони України та надати згоду на виділення земель під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону /а.с.25 у т.1/.

Відповідно до листа № 36/05-646/06 від 13.04.2006 р. Хмельницька районна державна адміністрація погодила виділення земельної ділянки площею 140 га для індивідуального житлового будівництва після передачі земельної ділянки площею 286 га (колишній полігон) у державну власність (резервний фонд) у відповідності до законодавства України /а.с.26 у т.1/.

06.05.2006 р. позивач звернувся до Хмельницької районної державної адміністрації листом № 888 про вилучення із користування КЕВ земельної ділянки площею 286,7884 га, яка знаходиться на землях Копистинської сільської ради у Хмельницькому районі між полями Копистин - Колибань - Шумівці та містом Хмельницький, за умови виділення 50% земель під індивідуальне будівництво військовослужбовцям /а.с.27 у т.1/.

Розпорядженням № 471/06-р від 12.05.2006 р. Хмельницька районна державна адміністрація припинила право користування земельною ділянкою Міністерства оборони України площею 286,79 га із земельної ділянки площею 2487,6 га на території Хмельницького району у зв`язку із добровільною відмовою /а.с.28 у т.1/. Розпорядження містить посилання на норми ст.17, п.а ст.141, ст.142 Земельного кодексу України.

16.05.2006 р. відбулось приймання-передача земельної ділянки Міністерства оборони України (військове містечко 65) в землі резервного фонду Копистинської сільської ради загальною площею 286,79 га із земельної ділянки площею 2487,6 га, яка знаходиться на території Копистинської сільської ради, до земель резервного фонду Копистинської сільської ради, про що комісія склада акт /а.с.30 у т.1/.

Отже, відповідно до оспорюваного розпорядження Хмельницької районної держадміністрації припинено право користування земельною ділянкою Міністерства оборони України за добровільною відмовою.

Відповідно до норм статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 Господарського кодексу України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Відповідно до ст.84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону.

Відповідно до п.п.1.2.1, 1.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз`яснено, що виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України, статті 148 Господарського кодексу України земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать в т.ч. землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.

Відповідно до ст.77 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття райдержадміністрацією оспорюваного розпорядження від 12.05.2006 р.), землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони" (абзац 3 частини 5 статті 20 вказаного Кодексу).

Згідно зі ст.1 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (військові частини).

Аналогічні норми містить ст.14 Закону України "Про Збройні Сили України" , відповідно до яких земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено підстави припинення права користування земельною, зокрема, згідно з п.а - добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 р. № 1282 затверджено Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних Сил. Відповідно до п.4 цього Порядку (в редакції зі змінами і доповненнями від 02.06.2004 р., чинній на час виникнення спірних правовідносин і по 08.12.2006 р.) передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо цілісних майнових комплексів; за рішенням Міноборони щодо іншого окремого індивідуально визначеного майна; житлового фонду та інших об`єктів соціальної інфраструктури, які перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі цілісних майнових комплексів.

Предметом права користування в даному випадку була земельна ділянка визначеної площі та місцерозташування окреме індивідуально визначене майно. Отже, припинення права користування земельною ділянкою мало відбуватись за згодою Міноборони України.

За загальним правилом ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх (реалізує дієздатність) через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до п.12 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 21.08.1997 р. № 888/97 (в редакції Указу Президента України від 04.07.2002 р. № 618/2002), рішення Міністра оборони можуть прийматись у вигляді наказів або директив.

Матеріалами справи підтверджено, що накази або директиви стосовно добровільної відмови від права користування земельною ділянкою площею 286,79 га на території військового містечка № НОМЕР_2 (м.Хмельницький) Міноборони не видавались.

Крім того, відповідно до п.8 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 р. № 1282, пропозиції щодо передачі військового майна за рішенням Міноборони після отримання його згоди погоджуються ініціатором передачі з відповідними органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними установами і організаціями або відповідними органами місцевого самоврядування, Мінекономіки, Мінфіном, Фондом державного майна, Держкомстатом і подаються Міноборони.

Колегія суддів оцінює зміст резолюції Міністра оборони України за № 2688/3 від 17.03.2006 р., адресованої генерал-полковнику Кириченку С.О., Кредісову В.А.- відп., - «Пропозиції затверджую. Опрацювати відповідно до вимог чинного законодавства» як таку, що не свідчить про остаточне вирішення питання про відмову від права користування земельною ділянкою, а очевидно має внутрішній характер, адресована посадовим особам міністерства, але не державному органу чи органу територіального самоврядування, уповноваженому у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки затвердження (схвалення) 17.03.2006 р. Міністром оборони пропозиції щодо передачі до земель запасу земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 (м. Хмельницький, площа 286,79 га), ставилось в пряму залежність від настання умови для такого затвердження (схвалення), а саме, за умови виділення 50% земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону, і така умова до внесення Постановою КМ України № 105 від 03.02.2010 р. змін до Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил виконана не була, факт чого належними і допустимими доказами сторонами не спростовано, суд приходить до висновку, що таке затвердження (схвалення) не відбулось, як наслідок, виникає необхідність застосування Порядку в редакції станом на 03.02.2010 р.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що рішення Міноборони України про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою, видане відповідно до Положення про Міністерство оборони України та закону згідно зі ст.92 ЦК України відсутнє. Відповідне погодження Міноборони Хмельницькій райдержадміністрації не направлялось і не погоджувалось в порядку п.8 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил.

Тому у Хмельницької районної державної адміністрації були відсутні правові підстави для прийняття оспорюванорго розпорядження про припинення права користування земельною ділянкою у зв`язку із добровільною відмовою. Внаслідок прийняття такого розпорядження є порушеними права та охоронювані законом інтереси позивача, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до абз.6 п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17 травня 2011 року N 7, не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Колегія суддів звертає увагу, що посилання в оспорюваному розпорядженні державної адміністрації на клопотання, матеріали та лист Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України є неправомірним, враховуючи вимоги ст.77 Земельного кодексу України, Закону України "Про використання земель оборони" та п.4 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 р. № 1282, щодо компетенції у вирішенні такого питання.

Колегія суддів також звертає увагу, що вже 20.11.2006 р. начальник Хмельницького КЕВ надіслав Хмельницькій райдержадміністрації листа № 2076 /а.с.29 у т.1/, де пояснює, що у зв`язку із помилкою, допущеною спеціалістом військової частини А 0553 в розрахунках потрібної площі земель для стрільбищ Хмельницького гарнізону було надано клопотання до Міністра оборони України про припинення права користування земельною ділянкою та надання дозволу на її вилучення зі складу земель військового містечка 65 Хмельницького гарнізону. Вилучення такої площі земель веде до неможливості використання в подальшому стрільбищ для бойовох підготовки військових частин Хмельницького гарнізону. Начальник Хмельницького КЕВ просив скасувати акт про передачу зазначених земель до земель резервного фонду та пояснював, що проводяться визначення геодезичних даних земельних ділянок військового містечка 65 Хмельницького гарнізону, які можуть бути вилучені та можуть бути передані до земель резервного фонду Копистинської сільської ради Хмельницького району.

Таке звернення Хмельницька районна державна адміністрація залишила без реагування.

Після прийняття оспорюваного розпорядження та встановлення меж полігону (військового містечка № 65) командуванням військової частини НОМЕР_1 було проведено повторний розрахунок території полігону, що залишилась у її користуванні, необхідної для проведення заходів бойової підготовки (стрільб). У ході проведення повторного розрахунку було встановлено, що вилучення такої площі земель веде до неможливості використання стрільбища для бойової підготовки військових частин Хмельницького гарнізону, що негативно впливе на рівень бойової готовності військової частини А 0553, яка приймає безпосередню участь у зоні АТО, про що складений акт № 1 проведення перевірки законності використання земель оборони виділених під полігон військовій частині А 0553 від 02.08.2011р. /а.с.63 у т.1/.

Відповідно до довідки ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полігон даної частини використовують ВСП - м. Хмельницький, в/ч А 4239 (ракетчики), м. Хмельницький; в/ч НОМЕР_3 , м. Старокостянтинів; в/ч НОМЕР_4 (рота охорони), м. Старокостянтинів; в/ч НОМЕР_5 , (база-ВОХОР) м. Деражня (Шпичинці); в/ч НОМЕР_6 , (інж. батальйон), м. Хмельницький; в/ч НОМЕР_7 , (шпиталь), м. Хмельницький; в/ч НОМЕР_8 , (база), Шпичинці; в/ч НОМЕР_9 (речова база) м. Хмельницький; в/ч НОМЕР_10 , (безпілотчики), м. Хмельницький; в/ч НОМЕР_11 (МВС-Гречани), м. Хмельницький; МВС (рота міліції Беркут); УМВС м. Хмельницький (обласний, районний, міський відділи); м. Хмельницький (СІЗО); Райківецька виправна колонія № 78; Податкова міліція м. Хмельницький; УСБУ м. Хмельницький.

Наведені обставини свідчать про порушений інтерес/право позивача внаслідок передачі земельної ділянки до резервного фонду сільради.

Разом з тим, третя особа приватне підприємство «Альбатрос-С» посилався в обґрунтування своєї позиції на лист командувача військ Західного оперативного командування від 03.11.2005 р. за № 303/23/1/85/318 зі зверненням до начальника Головного КЕУ Збройних Сил щодо вирішення питання передачі ряду земельних ділянок, які перебували у користуванні частин Західного оперативного командування, органам місцевого самоврядування, зокрема, військового містечка № 65, обґрунтовуючи тим, що земельна ділянка пустує, зросла бур`янами, вільна від будівель та споруд, на протязі 15 років не використовується, цінності для Міністерства оборони України не представляє. Земельна ділянка площею 286,7884 га, яку пропонується до вилучення з користування Міністерством оборони України не буде використовуватись у подальшому для потреб Збройних сил України та не може бути використана на потребу посилення соціального захисту військовослужбовців.

Представник третьої особи пояснив, що копія вказаного листа не надавалась суду першої інстанції у зв`язку з тим, що в справі брав участь інший представник приватного підприємства «Альбатрос-С». Після отримання доручення підприєимства «Альбатрос-С» на участь у справі були вивчені матеріали Хмельницької районної державної адміністрації щодо спірних правовідносин, в ході чого виявлений лист та встановлено, що він має суттєве значення для встановлення істини у справі, а тому просить долучити його до матеріалів справи.

Колегія суддів не вбачає об`єктивних обставин, які б перешкоджали сторонам надати такий лист суду першої інстанції, тому не бере до уваги такі пояснення, керуючись нормою ч.1 ст.101 ГПК України. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що такий лист не має значення у даній справі, оскільки не має юридичного значення в процедурі припинення права користування земельної ділянки.

Також не мають значення з огляду на предмет спору і посилання відповідачів і третіх осіб на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 та постанову Верховного Суду України від 11.11.2014 р. у справі № 21-405а14, оскільки у даній справі не вирішується спір про право володіння, а предметом дослідження і оцінки є акт органу виконавчої влади.

Статтею 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" встановлено, що акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Згідно зі ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, невідповідність акта вимогам законодавства та порушення у зв`язку з прийняттям цього акта (розпорядження) прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі є підставою для визнання недійсним цього розпорядження.

Враховуючи наведені норми та обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про задоволення позову та скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12 травня 2006 року "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України до земель резервного фонду Копистинської сільської ради".

Щодо заяви Хмельницької районної державної адміністрації про відмову у позові у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності для звернення із даним позовом до суду, колегія суддів враховує наступне.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011р. виключено п.4 ст.268 Цивільного кодексу України, який передбачав, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. При цьому, у п.3 прикінцевих та перехідних положень даного закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Відповідно до п.1 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", цей закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Оскільки публікацію даного закону здійснено 14.01.2015 р., він набрав чинності з 15.01.2015 р.

Позовна заява подана до господарського суду Хмельницької області 18.07.2014 р. вх.№ 0508/1785/14, що підтверджено штампом вхідної кореспонденції /а.с.2 у т.1/. Із врахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги безпідставно заявлені до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області, є необґрунтованими, матеріалами справи не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 р. у справі № 924/1025/14 відповідає матеріалам справи, нормам матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати покладаються на скаржника згідно з ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Хмельницької районної державної адміністрації залишити без задоволення, рішення господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 р. у справі № 924/1025/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 924/1025/14 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.