ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.10.2015 Справа № 905/680/15

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Харакоз К.С.,

при секретарі судового засідання Колтак Т.М.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво АЛЬТКОМ, м.Маріуполь, Донецька область,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ, м.Донецьк,

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2 м.Київ,

до відповідачів: 1) ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво АЛЬТКОМ, м.Маріуполь, Донецька область, 2) ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ, м.Донецьк,

про визнання Договору зберігання б/н від 03.06.2014р. недійсним та витребування майна,

За участю:

представник позивача за первісним позовом не зявився;

представник відповідача за первісним позовом не зявився;

представник третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_3 (за довіреністю);

СУТЬ СПОРУ:

Позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво АЛЬТКОМ, м.Маріуполь, Донецька область звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ, м.Донецьк про витребування майна - Автограйдер ДЗ-98 з незаконного володіння ТОВ ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ та передати його у володіння ТОВ Шляхове будівництво АЛЬТКОМ.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ Шляхове будівництво АЛЬТКОМ посилається на те, що на підставі договору Фінансового лізингу №L529-04/07 від 16.04.2007р. ТОВ «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» набуло у володіння та користування майно Автограйдер ДЗ-98. З виникненням з травня 2014р. непередбачуваних обставин на території м.Донецька та області, виникла загроза значного пошкодженя або врати цього майна, у звязку з чим ТОВ Шляхове будівництво АЛЬТКОМ було укладено з ТОВ ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ договір зберігання б/н від 03.06.2014р. На вимогу позивача про повернення спірного майна у звязку із закінченням терміну його зберігання було отримано відповідь про неможливість його повернути з підстав відсутності співробітників відповідача у місці зберігання спірного майна в місті Донецьку.

Як на правову підставу позивач посилається на ст.ст. 400, 526, 759, 763, 764, 806 ЦК України.

Ухвалою суду від 02.07.2015р. було порушено провадження у справі.

Розгляд справи неодноразово відкладався у звязку з необхідністю отримання додаткових документів, невиконанням сторонами ухвал суду та незявленням представників сторін.

Ухвалою суду від 14.07.2015р. було залучено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою суду від 25.08.2015р. було прийнято позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2 м.Київ, до відповідачів: 1) ТОВ Шляхове будівництво АЛЬТКОМ, м.Маріуполь, Донецька область, 2) ТОВ ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ, м.Донецьк, про визнання Договору зберігання б/н від 03.06.2014р. укладеного між ТОВ Шляхове будівництво АЛЬТКОМ та ТОВ ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ недійсним та витребування з незаконного володіння ТОВ Шляхове будівництво АЛЬТКОМ та ТОВ ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ на користь ТОВ Райффайзен ОСОБА_2 майна, до спільного розгляду з первісним та зустрічним позовами по справі № 905/680/15. Сплату судового збору було відстрочено Райффайзен ОСОБА_2 м.Київ до 24.09.2015р.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ Райффайзен ОСОБА_2 посилається на те, що третя особа є власником предмету лізингу за договором фінансового лізингу №L529-04/07 від 16.04.2007р., у звязку з чим позивач не має правової підстави витребовувати спіре майно у відповідача.

24.09.2015р. через канцелярію суду від ТОВ Райффайзен ОСОБА_2 надійшло платіжне доручення №46980 від 04.09.2015р. в підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви третьою особою з самостійними вимогами на предмет спрору.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 12.10.2015р. не зявилися.

Представник третьої особи з самостійними вимогами в судове засідання 12.10.2015р. зявилися, позовні вимоги третьої особи підтримав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

16.04.2007р. між Третьою особою (Лізингодавецем) та Позивачем (Лізингоодержувачем) було укладено Договір Фінансового лізингу №L529-04/07 (а.с. 8), за умовами п.1.1., 3.1. якого, з урахуванням угод про внесення змін до договору лізингу (а.с. 11,12,14), та Спеціфікації (Додаток №2 до Договору фінансового лізингу), Третя особа на підставі Договору купівлі-продажу (поставки) зобовязується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у володіння та користування протягом усього строку лізингу за плату (лізингові платежі) майно Автограйдер ДЗ-98, вартістю 869500,00грн., а Позивач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Згідно п.2.5. Договору після сплати лізингових платежів за Договором у повному обсязі Лізингодавець зобовязаний укласти з Лізингоодержувачем Договір купівлі-продажу (викупу) предмету лізингу.

Викупна вартість предмета лізингу становить 3446,37грн. в тому числі 20% ПДВ: 570,40грн. (пункт 3.3. Договору).

У графіку платежів (Додаток №1 до договору фінансового лізингу) сторони погодили, що строк лізингу за договором складається з 60 періодів лізингу з липня 2007 року по червень 2012 року (а.с.17). Документи, що свідчать про подовження строку лізингу в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.8.2.1 Загальних умов фінансового лізингу (Додаток до договору №4) лізингоодержувач має право використовувати предмет лізингу протягом строку лізингу.

Відповідно до п.9 Загальних умов фінансового лізингу, по закінченню строку лізингу та за умови належного виконання Лізингоодержувачем своїх зобовязань за договором Лізингоодержувач має виключне право придбання у власність (викупити) Предмет лізингу. Придбання у власність (викуп) Предмету лізингу відбувається на підставі Договору купівлі-продажу (викупу).

Лізингоодержувач зобовязаний викупити предмет лізингу на умовах Договору (п.8.1.14. Загальних умов фінансового лізингу).

Відомості, щодо укладання договору купівлі-продажу спірного майна в матеріалах справи відсутні.

03.06.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір зберігання б/н (а.с. 16-17), відповідно до умов п.1.1., 6.1., 6.2. якого, позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання, протягом строку дії цього Договору (з моменту підписання цього Договору до 30.12.2014р.), рухоме майно (спеціальну будівельну техніку та автомобілі) на підставі акту прийманян-передачі, який є невідємною частиною цього Договору.

Зберігання за цим договором є безоплатним (п.1.2. Договору).

За умовами п.1.3. Договору зберігання здійснюється на території міста Донецька.

Даний договір був підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

За актом приймання-передачі від 03.06.2014р. позивач передав, а відповідач прийняв, поміж іншого, Автограйдер ДЗ 98, заводський номер 4678, № двигуна 70324427, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 19-22).

Листом від 08.01.15р. №08/1-15 позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути рухоме майно спеціальну будівельну техніку та автомобілі у кількості 38 одиниць (а.с. 22).

Відповідач листом від 09.01.2015р. №03/01/15 повідомив позивача про неможливість поверненя спеціальної будівельної техніки та автомобілів на даний час, зазначив, що така техніка буде передана після стабілізації військово-політичної ситуації у місті Донецьку (а.с. 23).

Господарський суд ухвалами від 02.07.2015р., 14.07.2015р., 28.07.2015р., 19.08.2015р., 25.08.2015р., 29.09.2015р. зобовязував позивача та відповідача надати суду докази відображення у бухгалтерському та податковому обліках послуг, отриманих за договором зберігання від 03.06.2014р. Вказані документи суду надані не були.

Згідно бухгалтерської довідки позивача станом на 01.04.2015р. залишкова балансова вартість Автограйдера ДЗ 98, заводський номер 4678, № двигуна 70324427, складає 59576,26 грн. (а.с. 28).

Згідно бухгалтерської довідки третьої особи станом на 23.01.2015р. несплачена вартість предмета лізингу, який знаходиться у користуванні ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» за договором фінансовго лізингу від 16.04.2007р. складає 489483,69грн. (а.с. 49).

Третьою особою 04.09.2014р. на в місті Лубні був оглянутий предмет лізингу Автограйдер ДЗ-98, про що складений акт огляду від 02.09.2014р. (а.с. 66).

В момент огляду предмет лізингу 04.09.14р. було здійснено фотофіксацію обєкту (а.с. 69-72).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом задоволенню не підлягають, вимоги третьої особи із самостійними вимогами підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтями 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В свою чергу згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 Кодексу.

За змістом ч.1 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ст. 398 ЦК України).

Як на підставу правомірного набуття у власність спірного майна Позивач наводить укладений між позивачем та третьою особою договір Фінансового лізингу №L529-04/07 від 16.04.2007р.

Уклавши зазначений договір фінансового лізингу, між позивачем та третьою особою виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в т.ч. положеннями § 1 глави 58 Цивільного кодексу України, ст.292 Господарського кодексу України та Закону України "Про фінансовий лізинг".

Вказані правочини є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим для виконання сторонами.

З огляду на викладені норми та враховуючи положення Договору лізингу (п.2.5. Договору, пункти 9.1., 9.2. Загальних умов фінансового лізингу) вбачається, що виникнення у лізингоодержувача прав на отримання предмету лізингу у власність обумовлене, належним виконанням ним грошового зобовязання із сплати лізингових платежів, а також укладанням договору купівлі-продажу.

Матеріали справи не містять доказів укладання між третьою особою та позивачем договору купіві-продажу спірного майна, а тому підстави вважати, що останнім було набуто таке майно у власність, навіть за умови повної сплати лізингових платежів, відсутні.

Також договором фінансового лізингу не передбачено можливість його пролонгації на той же строк і на тих самих умовах, та між сторонами не укладалися додаткові угоди до договору щодо продовження строку лізингу та не визначалися порядки розрахунків у разі такого.

Отже, доводи позивача щодо правомірного перебування у нього спірного майна як до укладання договору зберігання так і у період розгляду справи не знайшли свого підтвердження у судовому засіаднні.

Пунктом 7 ч.2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобовязаний повернути позивачеві спірний предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" також встановлено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

В статті 806 ЦК України зазначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 8.2.1. Загальних умов фінансового лізингу сторонами погоджено, що Лізингоодержувач має право використовувати предмет лізингу протягом строку лізингу.

При цьому, слід зазначити, що строк лізингу - це строк, на який Лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу.

Як вже зазначалось, договором фінансового лізингу (оренди) № L529-04/07 від 16.04.2007р. сторони визначили, що строк лізингу Автогрейдера ДЗ 98 складається з періодів лізингу з жовтня 2007р. по вересень 2012р.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час розгляду справи, позивач своє зобовязання щодо повернення предмету лізингу третій особі, у звязку із закінченням строку лізингу, не виконав, предмет лізингу Автограйдеру ДЗ-98, не повернув. Доказів сплати лізингових платежів в повному обсязі суду не надав.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобовязаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідач доказів повернення позивачу предмету лізингу - Автограйдеру ДЗ-98, суду не надав.

Наведене вище свідчить про відсутність у позивача за первісним позовом речового права на спірне майно та, відповідно, правових підстав для витребування майна у відповідача, що, в свою чергу, зумовлює відмову в позовних вимогах ТОВ Шляхове будівництво АЛЬТКОМ.

Натомість, вищевикладені обставини обґрунтовують правомірність заявленої вимоги третьої особи щодо витребування майна з незаконного володіння позивача за первісним позовом, що є підставою для задоволення позову третьої особи в цій частині.

При розгляді вимоги третьої особи щодо визнання Договору зберігання б/н від 03.06.2014р. укладеного між ТОВ Шляхове будівництво АЛЬТКОМ та ТОВ ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ недійсним, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обовязків (господарських зобовязань).

Згідно до положень ст.ст. 202, 203 ЦК України правочином є погоджені дії осіб спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, зміст якого не суперечить законодавству та інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені таким правочином.

Відповідно до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК.

Згідно із частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 234 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися ним, є фіктивним, та такий правочин визнається судом недійним.

Відповідно до п.п. 1.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суди, залежно від предмета і підстав позову, повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Судам необхідно враховувати, що відповідно до статей 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках, в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Обставини, встановлені судом під час розгляду справи:

· відсутність у позивача за первісними позовом (поклажодавець) правових підстав для володіння спірним майном;

· безоплатність договору між двома господарюючими субєктами, а також відсутність даних, щодо відображення безоплатних послуг зберігання у їх бухгалтерському та податковому обліках;

· факт фіксації представниками третьої особи перебування майна, яке начебто було передано за договором зберігання, у володінні позивача за первісним позовом на території відмінної від місця зберігання за договором,

приводять суд до висновку, що договір зберігання, не спрямований на настання реальних правових наслідків виникнення обовязку відповідача за первісним позовом здійснювати заходи по збереженню майна, а спрямований на створення юридичних умов для подовження противоправного володіння спірним майном з боку позивача.

З огляду на наведене, договір зберігання від 03.06.2014р. укладений між ТОВ Шляхове будівництво АЛЬТКОМ та ТОВ ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ відповідає ознакам фіктивності, що зумовлює визнання його судом недійним.

Судові витрати підлягають стягненню в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Судом прийнято до розгляду позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору із заявленими 1 вимогою майнового і 1 немайнового характеру.

Як розяснено Пленумом Вищого господарського суду України в п.2.10. постанови №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України", у випадках обєднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Означене обєднання зумовлює необхідність у відповідності до ч.3 ст. 6 Закону України Про судовий збір сплачувати судовий збір за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру, які згідно ч. 1, 2 ст. 4 вказаного Закону складають для господарський судів - за подачу позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати, за подачу позовної заяви немайнового характеру сплачується 1 розмір мінімальної заробітної плати - 1218,00 гривень (станом на дату звернення з позовною заявою до суду).

Таким чином, судовий збір за зазначеним позовом має бути сплачений в розмірі 1218,00 грн. + 1218,00 грн. = 2436,00 грн.

Судом було прийнято позов третьої особи до розгляду зі сплаченим третьою особою судовим збором у розмірі 3045,00 грн.

Пункт 1 частини першої статті 7 Закону України „Про судовий збір передбачає, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Частина друга цієї ж статті встановлює, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Таким чином, сплачений ТОВ Райффайзен ОСОБА_2 за платіжним дорученням №46980 від 04.09.2015р. судовий збір за подання позову третьої особи з самостійними вимогами, підлягає поверненню в розмірі переплаченої суми 609,00грн., відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 7 Закону України „Про судовий збір.

Як розяснено Пленумом Вищого господарського суду України в п.2.12. постанови №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України", оскільки треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, відповідно до статті 26 ГПК несуть усі обовязки позивача, обовязок сплатити судовий збір з відповідної позовної заяви або з інших заяв (скарг, дій), зазначених у пунктах 2 і 4 статті 4 Закону, покладається також і на них. За результатами вирішення спору сплачений такою третьою особою судовий збір може бути відшкодований їй господарським судом за рахунок сторони, внаслідок неправильних дій якої виник спір, у залежності від того, на чию користь вирішено останній.

З урахуванням вищевикладеного судові витрати в розмірі 2436,00грн. суд стягує з позивача та відповідача на користь третьої особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво АЛЬТКОМ, м.Маріуполь, Донецька область, до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ, м.Донецьк, про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2 м.Київ, до відповідачів: 1) ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво АЛЬТКОМ, м.Маріуполь, Донецька область, 2) ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ, м.Донецьк, про визнання Договору зберігання б/н від 03.06.2014р. недійсним та витребування майна задовольнити.

Визнати недійсним договір зберігання б/н від 03.06.2014р. укладений між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво АЛЬТКОМ та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво АЛЬТКОМ (87525, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Бахчиванджи, б.2; ) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ (83030, м.Донецьк, вул.Майська, б.86-а; ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2 (04073, м.Київ, проспект Московський, б.9, корп.5, оф.101; ) майно Автограйдер ДЗ-98, заводський номер 4678, № двигуна 70324427.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво АЛЬТКОМ (87525, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Бахчиванджи, б.2; ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2 (04073, м.Київ, проспект Московський, б.9, корп.5, оф.101; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ (83030, м.Донецьк, вул.Майська, б.86; ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2 (04073, м.Київ, проспект Московський, б.9, корп.5, оф.101; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі п.1 ч.1 статті 7 Закону України „Про судовий збір повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_2 (04073, м.Київ, проспект Московський, б.9, корп.5, оф.101; ) переплачену суму судового збору в розмірі 609,00грн., перерахованого платіжним дорученням №46980 від 04.09.2015р.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.10.2015 року.

Суддя К.С. Харакоз