РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015Справа №910/22603/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Девілон»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна»

про стягнення 22 166 грн 50 коп.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Тітов С.С. (довіреність від 22.09.2015);

від відповідача - не з'явився.

встановив :

31.08.2015 позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Девілон» звернулося до господарського суду м. Києва з позовною заявою № 82 від 25.08.2015 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» про стягнення заборгованості в сумі 22 166 грн 50 коп. та витрати за послуги адвоката у розмірі 16 500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу № 0218/03BD2007 від 26.02.2007 в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.09.2015 порушено провадження у справі № 910/22603/15 та призначено до розгляду на 06.10.2015.

Представник позивача з'явився в судове засідання 06.10.2015, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача в судове засідання 06.10.2015 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Ухвала суду, позовна заява надсилались відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців. У відповідності з положеннями п. 3.6 роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справи за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

26.02.2007 між товариством з обмеженою відповідальністю «Девілон» (далі - позивач, постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (далі - відповідач, Практікер) було укладено договір купівлі-продажу № 0218/03BD2007.

Пунктом 1.1 загальних умов поставки та надання послуг, підписаними уповноваженими особами сторін та скріплені печатками підприємств, ці спеціальні умови поставки та надання послуг (далі - Умови) регулюють спеціальні умови поставок товарів Практікер постачальником та надання послуг постачальнику з боку Практікер на основі договору купівлі-продажу та договору про умови, укладеного між сторонами, і є невідємною частиною договору купівлі-продажу

Відповідно до п. 2.3 умов кількість, строки та місце поставок будуть визначені згідно з даною умовою у замовленні, яке оформлюється Практікер у текстовому редакторі і надсилається постачальнику.

Пунктами 3.7, 3.8 умов замовлення вважається виконаним, коли постачальник поставив у визначений магазин замовлені Практікер товари, а також було встановлено, що поставка відповідає усім досягнутим домовленостям, угоді та логістичній системі Практікер. Місцем, у якому здійснюється прийняття товару з перевіркою якості та кількості, є зазначений Практікер магазин.

Після виконання кожної поставки постачальник відсилає на адресу головного офісу Практікер рахунок, видаткову накладну та податкову накладну разом (п. 4.1 умов).

Згідно з п. п. 5.1, 5.2 умов строк оплати визначається згідно зі ст. 4 договору про Умови і залежно від того, яка з цих подій сталась пізніше, відраховується або з дня передачі товарів за даною угодою, або з дня отримання усіх необхідних документів щодо поставленого товару головним офісом Практікер.

Строк оплати постачальником послуг, наданих Практікер, становить 5 днів, починаючи з дати підписання акту прийомки-передачі послуг сторонами.

Датою фактичної сплати сторони вважають дату здійснення банківського переказу Практікер чи постачальником. У випадку, якщо суми утримуються Практікер, датою фактичної сплати вважається дата підписання Практікер заяви про зарахування зустрічних вимог (п. 5.3 умов).

Всі платежі здійснюються на відповідні банківські рахунки Практікер і постачальника в гривнях (п. 5.11 умов).

Відповідно до п. 6.1 умов, ціни, визначені у замовлені та погоджені Практікер та постачальником є фіксованими і не підлягають зміні.

Згідно п. 16.11 умов у випадку повернення товару постачальник повинен забрати товар за власний рахунок протягом 7 днів із моменту повідомлення Практікер.

На виконання умов договору позивач у період з 31.10.2014 по 17.11.2014 поставив відповідачу товар на загальну вартість 469 818, 38 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін, а саме: № Н/3399 від 31.10.2014 на суму 212 144,24 грн., № Н/3919 від 14.11.2014 на суму 131 630,39 грн. та № Н/3950 від 17.11.2014 на суму 126 043,75 грн., а також податковими накладними.

В свою чергу, відповідачем здійснена часткова оплата товару та повернуто товар на суму 120 935,50 грн., у зв'язку із чим залишилася несплаченою вартість поставленого товару в розмірі 22 166,50 грн.

24.04.2015 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою № 46 погасити існуючу заборгованість на протязі 7 днів з моменту її отримання, яка відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення отримана останнім 30.04.2015, втім відповіді на неї відповідачем не надано, суму заборгованість не сплачено.

Таким чином, оскільки поставлений позивачем товар відповідач в повному обсязі не оплатив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 22 166,50 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань з оплати одержаного за договором поставки № 0218/03BD2007 від 26.02.2007 товару.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки позивачем товару відповідно до вказаних видаткових накладних.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» здійснена часткова оплата товару та повернуто товар на суму 120 935 грн., у зв'язку із чим залишилася несплаченою заборгованість в розмірі 22 166 грн 50 коп.

Доказів оплати поставленого товару в добровільному порядку відповідачем не надано.

За таких обстави, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 22 166 грн 50 коп. є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 16 500 грн. витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру" (частина 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (стаття 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-то угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У відповідності до абзацу третього пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/973 від 14.12.2007 «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права», за яким у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

За змістом приписів частини 3 статті 48 та частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі, як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката позивачем до матеріалів справи додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2713/10 від 25.11.2004, договір № 01/2014 на юридичне обслуговування від 03.02.2014, акт № 02/15 від 11.02.2015 про надання консультаційних послуг за договором на юридичне обслуговування № 01/2014 від 03.02.2014 та копію банківської виписки про сплату за надання консультаційних послуг згідно з актом № 02/15 від 11.02.2015 у розмірі 16 500,00 грн.

Пунктом 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 за №7 передбачено, що вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи документи, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, а також, враховуючи ціну позову, розумну необхідність у здійсненні таких витрат, обсяг проробленої роботи, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 1 500,00 грн. що співрозмірно та адекватно ціні позову та складності справи. .

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (02660, м. Київ, проспект Визволителів, буд. 5, офіс 7, код 39320208) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Девілон» (03039, м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, буд. 25, код 30178883) основний борг в розмірі 22 166 (двадцять дві тисячі сто шістдесят шість) грн. 50 коп., витрати на сплату послуг адвоката у розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 12.10.2015.

Суддя В.О. Демидов