номер провадження справи 4/119/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015 Справа № 908/4432/15

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ІНТЕГРАЛ-ТЕХ (69000, м. Запоріжжя, пров. Кам'яний, буд. 8, оф. 33)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізькій індустріально-механічній завод (69009, м. Запоріжжя, вул. Фінальна, буд. 1-Д)

про стягнення 618 780,24 грн. основного боргу за поставлений товар, 225 854,79 грн. інфляційного нарахування на суму боргу та 9 052,84 грн. 3 % річних

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2, довіреність № 12/08 від 12.08.2015 р.;

від відповідача не з'явився.

03.08.2015 р. до господарського суду Запорізької області звернулося ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ІНТЕГРАЛ-ТЕХ, м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізькій індустріально-механічній завод, м. Запоріжжя про стягнення 618 780,24 грн. основного боргу за поставлений товар, 225 854,79 грн. інфляційного нарахування на суму боргу та 9 052,84 грн. 3 % річних.

Ухвалою від 03.08.2015 р. порушено провадження у справі № 908/4432/15, справі присвоєно номер провадження 4/119/15, судове засідання призначено на 02.09.2015 р., у сторін витребувані документи і докази, необхідні для вирішення спору. Ухвалою суду від 02.09.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався на 01.10.2015 р. Ухвалою суду від 01.10.2015 р., на підставі ст. ст. 69, 77 ГПК України, продовжено процесуальний строк вирішення спору у справі до 19.10.2015р., в судовому засіданні оголошено перерву до 19.10.2015р.

В судовому засіданні 19.10.2015р. справу розглянуто, прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини рішення.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, на підставі видаткових накладних №РН-10-1801 від 18.10.2012р. та № РН-01-2802 від 28.01.2013р., ст., ст. 11, 526, 530, 625, 712 ЦК України просить позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізькій індустріально-механічній завод, м. Запоріжжя суму 6 18 780,24 грн. основного боргу за поставлений товар, 225 854,79 грн. інфляційного нарахування на суму боргу та 9 052,84 грн. 3 % річних.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, витребувані документи не представив.

19.10.2015р. від відповідача судом отримані клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду спору. Подані клопотання мотивовані тим, що представник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізькій індустріально-механічній завод приймає участь в іншому судовому засіданні, та не зможе з'явитися в судове засідання призначене на 19.10.2015р. об 11-00 та зазначає, що має намір подати суду додаткові пояснення з приводу розгляду спору у даній справі.

Розглянувши заявлені клопотання, заслухавши думку представника позивача з цього приводу, судом клопотання про продовження строку розгляду справи та про відкладення розгляду справи відхилені.

При вирішенні клопотань суд виходив з того, що по-перше зазначені позивачем обставини не є обовязковими для відкладення розгляду справи у відповідності до ст. 77 ГПК України. Відповідно до положень ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, а також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Про дату, час та місце розгляду справи № 908/4432/15 представник відповідач був повідомлений в судовому засіданні 01.10.2015 р. та ухвалою суду по справі від 01.10.2015 р. Отже, керівник ТОВ Запорізькій індустріально-механічній завод, як повноважений представник відповідача у справі, не був позбавлений права прийняти участь в судовому засіданні, призначеному на 19.10.2015 р.

По-друге, відповідно до ст.69 ГПК України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.10.2015р., за клопотанням представника відповідача, судом вже було продовжено процесуальний строк вирішення спору у справі № 908/4432/15 на пятнадцять днів, до - 19.10.2015 р. Таким чином, у суду не має підстав для продовження процесуального строку вирішення спору у справі №908/4432/15.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд виходить з тих обставин, що відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Процесуальний строк вирішення спору закінчується 19.10.2015р. На думку суду сторони мали достатньо часу для надання суду наявних доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України).

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 19.10.2015 року за відсутності представника відповідача, за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

За період жовтень 2012р.- січень 2013р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ІНТЕГРАЛ-ТЕХ (позивач у справі) за попередньою домовленістю сторін поставило ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізькій індустріально-механічній завод (відповідачу у справі) за відповідними видатковими накладними товар на загальну суму 618 780,24 грн., а саме:

- за видатковою накладною №РН-10-1801 від 18.10.2012р. на суму 573535,44 грн.;

- за видатковою накладною № РН-01-2802 від 28.01.2013р. на суму 45244,80 грн.

Вище перелічені видаткові накладні, за якими відповідачу поставлявся товар, узгоджені між позивачем і відповідачем, мають підписи уповноважених осіб сторін та скріплені печатками сторін. Товар прийнято відповідачем без жодних зауважень та претензій, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача ОСОБА_3 на зазначених видаткових накладних скріплений печаткою підприємства. (Оригінали видаткових накладних досліджувалися судом в судовому засіданні, належним чином посвідчені копії залучені до матеріалів справи).

Поставлений товар був отриманий уповноваженою особою відповідача на підставі довіреності (форми № М-2) №461586 від 19.10.2012р. та №171 від 28.01.2013р., виданої відповідачем - ОСОБА_3 на отримання від ТОВ ІНТЕГРАЛ-ТЕХ цінностей за рахунками фактури №СФ0000030 від 18.10.2012р. та №СФ- 000004 від 28.01.2013р.

При цьому, відповідно до вимог діючого законодавства відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності. Тобто, зазначене обумовлює презумпцію, в силу якої печатка на любому документі вважається поставленою з відома її керівника або субєкта господарської діяльності без створення юридичної особи.

Як свідчать досліджені судом фактичні обставини справи та письмові докази у їх сукупності, оплата товару, отриманого від позивача в жовтні 2012р.- січні 2013р., відповідачем здійснена не була, у звязку із чим у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість за поставлений товар в сумі 618 780,24 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений, або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

22.01.2015 р. позивачем на адресу відповідача був направлений лист вих. № 2201/03 з вимогою про погашення заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Лист-вимога, була отримана відповідачем 27.01.2015 р.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідач повинен був оплатити поставлений позивачем товар у строк до 03.02.2015 р.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Правочином згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Зобов'язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 цього Кодексу є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Таким чином, на підставі дій позивача, який передав продукцію по накладним, та дій відповідача, який цю продукцію прийняв, у сторін виникли взаємні права та обовязки: у позивача право вимагати оплати за продукцію, а у відповідача обовязок сплатити вартість отриманої продукції.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобовязаний сплатити повну ціну переданого товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відтак, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена негайно після такого прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена, в п. 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» і в п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Відповідно до ст. 68 Конституції України закони України підлягають обов'язковому виконанню на всій території України всіма юридичними та фізичними особами.

Статтею 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, матеріалами справи доведено, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання та вимоги чинного законодавства, оплату за поставлений йому товар в сумі 618780,24грн. не здійснив, факт наявності заборгованості відповідача перед ТОВ ІНТЕГРАЛ-ТЕХ у розмірі 618780,24 грн. підтверджується фактичними обставинами справи.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов'язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, зобов'язання відповідача оплатити отриманий товар не припинено.

На день розгляду спору відповідач оплату отриманого товару в повному обсязі суду не довів.

Враховуючи зазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача 618780,24грн. основного боргу за отриманий товар предявлена до стягнення обґрунтовано та підлягає задоволенню.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Сума втрат від інфляції грошових коштів за прострочення виконання грошового зобовязання, згідно розрахунку позивача, становить 225854,79 грн., а сума 3 % річних, згідно розрахунку позивача, становить 9052,84 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені розрахунки судом перевірені та встановлено, що розрахунок 3 % річних позивачем виконано вірно.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню в заявленій позивачем сумі 9052,84 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунок позивачем виконані не вірно, оскільки ним не вірно визначений розмір індексу інфляції за вказаний період.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача інфляційних витрат за порушення строків оплати за поставлений товар підлягає задоволенню в сумі 225708,82 грн. В іншій частині інфляційних витрат в задоволенні вимог слід відмовити.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, письмових пояснень не надав, доказів погашення заборгованості у повному обсязі суду не надав.

На підставі викладеного, в цілому позов задовольняється частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, враховуючи міру та ступінь вини кожної із сторін у доведені спору до суду, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ІНТЕГРАЛ-ТЕХ, м. Запоріжжя до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізькій індустріально-механічній завод , м. Запоріжжя задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізькій індустріально-механічній завод (69009, м. Запоріжжя, вул. Фінальна, буд. 1-Д, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ІНТЕГРАЛ-ТЕХ (69000, м. Запоріжжя, пров. Кам'яний, буд. 8, оф. 33, ) 618780 (шістсот вісімнадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 24 коп. основного боргу, 225 708 (двісті двадцять п'ять тисяч сімсот вісім) грн. 79 коп. інфляційного нарахування, 9 052 (дев'ять тисяч п'ятдесят дві) грн. 84 коп. 3 % річних та 17070 (сімнадцять тисяч сімдесят) грн. 84 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 20 жовтня 2015 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.