ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.10.15р. Справа № 904/6857/15
За позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВТО-ІМПУЛЬС ТРЕЙД», м. Полтава

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «АГРО-СОЮЗ», смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

про стягнення 114 679,77 грн.

та

за зустрічним позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "АГРО-СОЮЗ", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АВТО-ІМПУЛЬС ТРЕЙД", м. Полтава

про визнання недійсними договорів

Суддя: М.О. Ніколенко

Представники:

від позивача : ОСОБА_1, довіреність від 01.10.14;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВТО-ІМПУЛЬС ТРЕЙД» звернулось до господарського суду з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «АГРО-СОЮЗ» про стягнення 114 679,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договору №83 від 07.03.13 та договору №4/15 від 12.01.15 про надання послуг на технічне обслуговування та поточний ремонт автомобілів в частині своєчасного та повного внесення плати за отримані ним послуги.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.15 розгляд справи відкладений до 13.10.15.

Ухвалою суду від 08.09.15 прийнято зустрічну позовну заяву та призначено її до спільного розгляду разом із первісним позовом у судовому засіданні на 13.10.15.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, надав пояснення по справі, відповів на поставленні питання.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 13.10.15 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем (Виконавець) та відповідачем (Замовник) укладені договори про надання послуг на технічне обслуговування та поточний ремонт автомобілів № 83 від 07.03.13 (договір №83) та № 4/15 від 12.01.15 (договір №4/15). Відповідно до п.1.1. договорів виконавець за заявами замовника здійснює роботи з технічного обслуговування та поточного ремонту автомобіля на власній станції технічного обслуговування на умовах і в порядку, який передбачений Договором. Відповідно до п.2.1. договорів, остаточна ціна договору визначається, виходячи із загальної вартості запасних частин проведених робіт, зазначених в Актах виконаних робіт, по кожному окремо виконаному обслуговуванню чи поточному ремонту Автомобілів протягом дії Договору. Згідно п. 3.6. Договорів вартість робіт, матеріалів та складових частин Замовник оплачує за цінами, що діяли на день оформлення замовлення. Згідно п.п. 7.1.-7.2. Договорів, вони набувають чинності з дня їх підписання і діють протягом календарного року та продовжують свою дію на наступний календарний рік за умови, якщо будь-яка Сторона за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору письмово не заперечуватиме про його пролонгацію.

Згідно матеріалів справи, позивач здійснював технічне обслуговування та поточний ремонт автомобілів відповідача, що підтверджується наряд-замовленням №7 від 25.12.14, Актом виконаних робіт №7 від 25.12.14 та Рахунком-фактурою №7 від 25.12.14 на суму 1 447,67 грн., наряд - замовленням № 3 від 14.01.15 на загальну суму 9 421,26 грн., Актом виконаних робіт № від 14.01.15 та Рахунком-фактурою №3 від 14.01.15; наряд - замовленням № 2 від 26.01.15 на загальну суму 126,00грн., Актом виконаних робіт № від 26.01.15 та Рахунком-фактурою №2 від 26.01.15; наряд - замовленням № 3 від 11.02.15 на загальну суму 7 752,47 грн., Актом виконаних робіт № від 11.02.15 та Рахунком-фактурою №3 від 11.02.15; наряд - замовленням № 5 від 18.02.15 на загальну суму 11 654,50 грн., Актом виконаних робіт № від 18.02.15 та Рахунком-фактурою №5 від 18.02.15; наряд - замовленням № 4 від 02.03.15 на загальну суму 14 428,03 грн., Актом виконаних робіт № від 02.03.15 та Рахунком-фактурою №4 від 02.03.15.; наряд - замовленням № 3 від 04.03.15 на загальну суму 16 387,72грн., Актом виконаних робіт № від 04.03.15 та Рахунком-фактурою №3 від 04.03.15; наряд - замовленням № 2 від 06.03.15 на загальну суму 14 791,99 грн., Актом виконаних робіт № від 06.01.15 та Рахунком-фактурою №2 від 14.01.15.

Однак, з наданих позивачем документів та матеріалів неможливо достовірно встановити взаємну пов'язаність вищевказаних Договорів №83 і №4/15 та нарядів замовлень з актами виконаних робіт. Таким чином, доводи позивача, що послуги надавались саме за Договорами №83 та №4/15 мають вірогідний характер, ґрунтуються на довільному тлумаченню норм чинного законодавства і не можуть братись судом до уваги, так як рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

А тому, відсутні підстави розповсюджувати дію положень договорів на відносини між сторонами що виникли між сторонами на підставі нарядів замовлень з актами виконаних робіт.

Одночасно з цим, слід зазначити, що відповідно до ст. 181 ГК України, сторони мають право укласти договір у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Аналізуючи правову природу спірних правовідносин, судом встановлено, що між сторонами у спрощений спосіб виникли договірні зобов'язання з виконання робіт (підряд), і ці відносини регулюються загальними положеннями про зобов'язання, визначеними Цивільним та Господарським кодексами України, і главою 61 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 854, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Отже, відповідач зобов'язаний був сплати вартість виконаних робіт не пізніше наступного дня, після підписання відповідного нараду-замовлення та акту приймання-передачі.

Однак, Відповідач порушив умови чинного законодавства України і своєчасно та у повному обсязі не сплатив вартість отриманих послуг. Внаслідок цього, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої, станом на день подання позову, дорівнює 75 919,64грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 75 919,64 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за прострочку виконання зобов'язань по оплаті виконаних робіт, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 15 083,58 грн.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже за загальним правилом, підставою для настання відповідальності за порушення грошового зобов'язання є відповідні умови договору. Відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) перешкоджає застосуванню даної відповідальності, за виключенням випадків коли підстави такого застосування і розмір відповідальності передбачено актами законодавства.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно п. 6.3. Договорів, у випадку несвоєчасної оплати виконаних робіт Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Оскільки, з наданих позивачем документів та матеріалів неможливо достовірно встановити взаємну пов'язаність вищевказаних Договорів №83 і №4/15 та нарядів замовлень з актами виконаних робіт, то, відсутні підстави для застосування положень п. 6.3. Договорів до спірних правовідносин.

Згідно п. 2.1 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" N 14 від 17.12.2013, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Правочини, вчинені сторонами у спрощений спосіб, не містять розміру та базу нарахування пені. Чинне законодавство, також, не містить підстав застосування і розмір відповідальності постачальника у вигляді сплати пені та штрафу в таких випадках.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 15 083,58 грн. є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

На підставі цього, за прострочку виконання зобов'язань по оплаті виконаних робіт, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних.

Так, позивач заявив вимогу про стягнення 3 % річних в сумі 777,61 грн. по рахунку № 3 за період з 21.01.15 по 30.06.15; по рахунку № 2 за період з 21.01.15 по 30.06.15; по рахунку № 3 за період з 17.02.14 по 30.06.15; по рахунку № 5 за період з 24.02.15 по 30.06.15; по рахунку № 4 за період з 08.03.15 по 30.06.15; по рахунку № 3 за період з 10.03.15 по 30.06.15; по рахунку № 2 за період з 12.03.15 по 30.06.15.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 22 898,94 грн. по рахунку № 3 за період з січня по травень 2015; по рахунку № 2 за період з лютого по травень 2015; по рахунку № 3 за період з лютого по травень 2015; по рахунку № 5 з березня по травень 2015; по рахунку № 4 за період з з березня по травень 2015; по рахунку № 3 за період з березня по травень 2015; по рахунку № 2 за період з березня по травень 2015.

Розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, правильно враховую періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 777,61 грн. та інфляційних втрат в сумі 22 898,94 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглянувши зустрічну позовну заяву та матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач (за зустрічним позовом) просить суд визнати недійсним договори №83 від 07.03.13 та договору №4/15 від 12.01.15 про надання послуг на технічне обслуговування та поточний ремонт автомобілів з приводу того, що п. 2.1 прямо суперечить ч.ч.1,2 ст.189 ГК України, оскільки сторонами не визначено ціну договору.

Згідно п. 3 ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 7 п. 2.6 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" N 11 від 29.05.2013, сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом.

При цьому, визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. А отже, відсутність належним чином визначеної ціни договору, сама по собі не може бути підставою для визнання договору недійсним.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем, відповідно до приписів ст. 33 ГПК України, не надано доказів того, що оспорювані договори суперечить положенням чинного законодавства, а відтак у суду відсутні підстави для визнання договору недійсним.

Тому, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

При поданні зустрічного позову, ТОВ "АГРО-СОЮЗ" просив суд відстрочити оплату судового збору. Ухвалою суду від 08.09.15 ТОВ "АГРО-СОЮЗ" відстрочено сплату судового збору до 13.10.15. Однак, у судове засідання 13.10.15 представник не зявився, і доказів оплати судового збору за подання зустрічного позову не надав.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року за № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Враховуючи не обґрунтованість позовних вимог позивача та відсутність вини відповідача у спричиненні даного спору, суд вважає за доцільне стягнути з позивача за зустрічним позовом судовий збір до державного бюджету України.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати за первісним позовом покладаються на відповідача (ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «АГРО-СОЮЗ») пропорційно розміру задоволених вимог, за зустрічним позовом - на позивача (ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «АГРО-СОЮЗ»).

Керуючись статтями 193 Господарського Кодексу України, 203,215, 525, 526, 530, 549, 611, 612, Цивільного кодексу України, статтями 44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити ЧАСТКОВО.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «АГРО-СОЮЗ» ( 52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Нижньодніпровська,б.1, код 31682313) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВТО-ІМПУЛЬС ТРЕЙД» (49000, м. Дніпропетровськ, б.60, офіс 515, код 37213726) заборгованість в розмірі 75919,64 грн., 777,61 грн. - 3% річних, 22 898,94 грн. - інфляційних втрат, та судовий збір в розмірі 1 991,93 грн.

В решті позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «АГРО-СОЮЗ» ( 52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Нижньодніпровська,б.1, код 31682313) до спеціального фонду Державного бюджету України (одержувач: Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, , рахунок № 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891, ст. 4 Закону України "Про судовий збір") 1218(одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. - судового збору, про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення підписано 19.10.14.

Суддя М.О.Ніколенко