КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа№ 910/17621/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Гаврилюка О.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Пінчук-Ніколайчук Ю.В., дов. б/н від 17.06.2015р.

від відповідача: Полєжаєва К.О., дов. б/н від 10.01.2015р.

від третьої особи: Галкова І.О., дов. б/н від 10.01.2014р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ

ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.08.2015 р.

у справі № 910/17621/15 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ

ЛТД"

до фірми "Т.М.М."- товариство з обмеженою

відповідальністю

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка

Лізинг"

про стягнення 58 205,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю (про стягнення 58 205,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2014 у справі №910/16243/13 (з урахуванням ухвали від 04.03.2015) стягнуто з ТОВ "Т.М.М." на користь ТОВ "МЕГА ТОРГ ЛТД" грошові кошти: заборгованість у розмірі 104 240,21 грн. (сто чотири тисячі двісті сорок гривень 21 копійка), неустойку у сумі 1 637,61 грн. (одна тисяча шістсот тридцять сім гривень 61 копійка), 3% річних у сумі 346,92 грн. (триста сорок шість гривень 92 копійки) та судовий збір у розмірі 1 720,50 грн. (одна тисяча сімсот двадцять гривень 50 копійок).

Відповідачем рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2014 у справі №910/16243/13 було виконано лише 07.04.2015, у зв'язку з чим позивачем додатково нараховані 3% річних у розмірі 5 251,99 грн. та інфляційні у розмірі 52 953,60 грн. за період прострочення з 02.08.2013 по 31.03.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 у справі №910/17621/15 позов задоволено частково. Стягнуто з фірми "Т.М.М."- товариство з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" інфляційні збитки в сумі 30 490 (тридцять тисяч чотириста дев'яносто) грн. 72 коп., 3% річних в сумі 4 643(чотири тисячі шістсот сорок три) грн. 69 коп. та судовий збір у розмірі 1102(одна тисяча сто дві) грн. 78 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 06.08.2015 у справі №910/17621/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 52 953,60 грн. втрат від інфляції та 5 251,99 грн. 3% річних задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" у справі № 910/17621/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2015 р. у справі № 910/17621/15 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2015р. у справі № 910/17621/15 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 21.09.2015р.

21.09.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва.

Розглянувши клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що дане клопотання не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ч.2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ГПК України питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

За змістом абз. 4, 5 п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

З огляду на наведенні положення вбачається, що необхідною умовою для залучення третьої особи до участі у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є наявність юридичного інтересу до предмету спору у такої особи, також клопотання скаржника не містять достатньо обґрунтованих підстав для залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору відповідача Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення даного клопотання.

Представник апелянта підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 06.08.2015 у справі №910/17621/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 52 953,60 грн. втрат від інфляції та 5 251,99 грн. 3% річних задовольнити повністю.

Представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

21.12.2007 між товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (далі Лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." (далі Лізингоодержувач) укладено Договір фінансового лізингу №1137/12/2007 (далі Договір).

Згідно умов Договору позивач зобов'язувався передати без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації, а відповідач прийняти в тимчасове володіння та користування за плату майно - 4-х вісний напівпричіп МУЛТИМАКС Multi-N-4L-AUM-18AT-9.20-17.5-2.54 (одна одиниця), а також відповідач зобов'язувався здійснювати лізингові платежі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2014 у справі №910/16243/13, залишеним без змін в цій частині постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2014, стягнуто з Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" грошові кошти: заборгованість у розмірі 104 240,21 грн. (сто чотири тисячі двісті сорок гривень 21 копійка), неустойку у сумі 1 637,61 грн. (одна тисяча шістсот тридцять сім гривень 61 копійка), 3% річних у сумі 346,92 грн. (триста сорок шість гривень 92 копійки) та судовий збір у розмірі 1 720,50 грн. (одна тисяча сімсот двадцять гривень 50 копійок).

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

07.03.2014 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі №910/16243/13 замінено стягувача (ТОВ "Ласка Лізинг") як вибулої сторони на його правонаступника - ТОВ "МЕГА ТОРГ ЛТД".

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" укладено Договір уступки права вимоги №206/11-2013 від 05.12.2013 року, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" перейшло право вимоги за договором фінансового лізингу у №1137/12/2007 від 18.12.2007.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 251,99 грн. та інфляційних у розмірі 52 953,60 грн., які нараховані за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 02.08.2013 по 31.03.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача заборгованості зі сплати 104 240,21 грн. лізингових платежів за Договором вже встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2014 у справі № 910/16243/13 (розрахунок станом на 31.07.2013 ), та у подальший період 01.08.2013 - 06.04.2015 відповідачем добровільно сплачена не була, матеріали справи не містять доказів протилежного.

Мотивуючи рішення місцевий суд зазначив, що спірне грошове зобов'язання у розмірі 104 240,21 грн. відповідачем перед позивачем в повному обсязі виконано 26.01.2015. Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних припиняється саме з моменту виконання ТОВ "Т.М.М." грошового зобов'язання, а не з моменту зарахування грошових коштів на рахунок позивача в межах виконавчого провадження.

Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних припиняється саме з моменту виконання ТОВ "Т.М.М." грошового зобов'язання, а не з моменту зарахування грошових коштів на рахунок позивача в межах виконавчого провадження.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що згідно банківської виписки від 08.07.15 ПАТ «Райффайзен банк Аваль» по рахунку ТОВ «МЕГА ТОРГ ЛТД»,що підтверджує факт зарахування коштів на рахунок позивача саме 07 04 2015, в а не факт виконання відповідачем перед позивачем зобов'язання у розмірі 104 240,21 в повному обсязі 26.01.2015.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 5.4 постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 7.1 вказаної постанови за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (пункт 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 5.4 постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 7.1 вказаної постанови за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (пункт 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до п 1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України)."

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи виписки по рахунку (ар.с. 61), грошові кошти в розмірі 107 945,26 грн., сплачені на виконання наказу Господарського суду міста Києва 10.02.2014 року у справі №910/16243/13 фактично надійшли на рахунок позивача 08.07.2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, заборгованість у розмірі 104 240,21 грн., яку було стягнуто за рішенням господарського суду міста Києва суду у справі № 910/16243/13 є грошовим зобов'язанням за договором та на яку в силу статті 625 Цивільного кодексу України можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні втрати, після винесення рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за таких обставин апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 06.08.2015р. у справі № 910/17621/15 підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 608,30 грн. та інфляційних у розмірі 22 462,88 грн., в цій частині прийняти нове рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 06.08.2015р. у справі № 910/17621/15 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 608,30 грн. та інфляційних у розмірі 22 462,88 грн..

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

4. Стягнути з фірми "Т.М.М."- товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Г.Тимофеєвої, буд. 3, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 22/8, офіс 402, ) інфляційні збитки в сумі 22 462,88 грн., 3% річних в сумі 608,30 грн.

5. В іншій частині рішення залишити без змін.

6. Стягнути з фірми "Т.М.М."- товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Г.Тимофеєвої, буд. 3, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 22/8, офіс 402, ) судовий збір в розмірі 913,50 грн.

7. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду м. Києва з зазначенням відповідних реквізитів сторін.

8. Матеріали справи № 910/17621/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

9. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

О.М. Гаврилюк