ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р.Справа № 922/4751/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арілл", м. Харків
про стягнення 1 538,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, довіреність №21/02-1 від 21.09.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арілл" (відповідача) про стягнення грошових коштів в розмірі 1 538,00 грн., що не були перераховані за повернення товару/послуги. Позивач також просить суд покласти на відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.06.2012 року між позивачем (Банк) та відповідачем (продавець) укладено договір про співробітництво № 09-22/06/12-001, відповідно до п. 3.7. якого якщо споживач у випадках, передбачених чинним законодавством України, повертає товар, придбаний в мережі магазинів продавця за рахунок кредиту з вимогою повернення грошових коштів, сплачених в рахунок вартості товару, продавець зобов'язаний надати споживачу накладну на повернення товару, а її копію - співробітнику банку з відміткою про повернення протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту повернення товару перерахувати грошові кошти в розмірі вартості товару на відповідний рахунок банку. Банк протягом трьох робочих днів з моменту отримання грошових коштів від продавця спрямовує їх на погашення заборгованості споживача за відповідним кредитним договором.

Крім того, 13.01.2014 року між позивачем (Банк) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір № 006-99948-130114, за умовами п.1.1. якого банк надає позичальнику кредитні кошти в розмірі 1 538,00 грн. з метою придбання товару/послуг у TOB "Арілл".

На виконання кредитного договору № 006-99948-130114 від 13.01.2014 р. позивач перерахував на користь відповідача кредитні кошти в розмірі 1 538,00 грн., про що свідчить меморіальний ордер № 2721627 від 15.01.2014 р.

22.01.2014 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою про розірвання кредитного договору № 006-99948-130114 від 13.01.2014 р. та надав документ про повернення товару/послуги до TOB "Арілл", відповідно до якого товар/послугу було повернено відповідачеві. Проте кошти за повернений товар/послугу позивачем отримано не було.

18.02.2014 року позивач надіслав відповідачеві вимогу № 2/01-17/ про повернення перерахованих грошових коштів у розмірі 1 538,00 грн. за товар/послугу, що було повернуто у зв'язку з анулюванням кредитного договору № 006-99948-130114 від 13.01.2014 р. Проте відповідач грошові кошти у розмірі 1 538,00 грн. позивачеві не повернув, внаслідок чого станом на 13.08.2015 р. у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 538,00 грн., що становить суму за повернутий товар/послугу.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив. У позовній заяві та у нормативно-правовому обґрунтуванні позовних вимог (вх.№37389 від 18.09.2015 р.) просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов (вх.№37119 від 16.09.2015 р.) позовні вимоги не визнає, просить в позові відмовити. Наполягає на тому, що відповідач до звернення позивача до суду з даним позовом перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 1 538,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 2910 від 20.03.2015 р. Відповідач також просить суд покласти судові витрати на позивача.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

22.06.2012 року між позивачем (Банк) та відповідачем (продавець), разом (сторони) укладено договір про співробітництво № 09-22/06/12-001 (а.с. 31-36).

Відповідно до п.1.1. договору з метою просування товарів, які реалізуються у магазинах продавця, та з метою задоволення потреб споживачів, сторони домовились, що продавець буде приймати замовлення від споживачів на купівлю товару, здійсненні за допомогою Інтернет-сайту, виписувати кінцевим споживачам товарів рахунки-фактури, резервувати вказані в рахунках-фактури товари на термін не більше 10 (десяти) календарних днів, попередньо інформувати відповідно до матеріалів, наданих банком, споживачів щодо можливості купівлі товарів за рахунок кредитів та передавати в банк інформацію щодо звернення споживачів з приводу придбання товарів за рахунок кредитів, а банк буде приймати виписані продавцем рахунки-фактури та передбачені цим договором та кредитною політикою банку документ для надання кредитів в оплату вартості товарів, вибраних споживачами у продавця, та контролювати надходження коштів в оплату товарів.

Згідно з п.1.2. договору банк надає право продавцю попередньо інформувати відповідно до матеріалів, наданих банком, споживачів щодо можливості придбання товарів за рахунок кредитів, а також щодо умов отримання кредитів у банку.

Відповідно до п. 3.7. договору якщо споживач у випадках, передбачених чинним законодавством України, повертає товар, придбаний в мережі магазинів продавця за рахунок кредиту з вимогою повернення грошових коштів, сплачених в рахунок вартості товару, продавець зобов'язаний надати споживачу накладну на повернення товару, а її копію - співробітнику банку з відміткою про повернення протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту повернення товару перерахувати грошові кошти в розмірі вартості товару на відповідний рахунок банку. Банк протягом трьох робочих днів з моменту отримання грошових коштів від продавця спрямовує їх на погашення заборгованості споживача за відповідним кредитним договором.

Позивач у позові зазначив, що 13.01.2014 року між позивачем (Банк) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір № 006-99948-130114, за умовами п.1.1. якого банк надає позичальнику кредитні кошти в розмірі 1 538,00 грн. з метою придбання товару/послуг у TOB "Арілл".

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання кредитного договору № 006-99948-130114 від 13.01.2014 р. перерахував на користь відповідача кредитні кошти в розмірі 1 538,00 грн., про що свідчить меморіальний ордер № 2721627 від 15.01.2014 р. (а.с. 6).

22.01.2014 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою про розірвання кредитного договору № 006-99948-130114 від 13.01.2014 р. (а.с. 8).

У листі № 2/01-17/ від 18.02.2014 р. (а.с. 7) позивач просив відповідача повернути на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 1 538,00 грн. у зв'язку з анулюванням кредитного договору № 006-99948-130114 від 13.01.2014 р. та повернення товару.

Суд звертає увагу на те, що ухвалою суду від 21.08.2015 р. про порушення у даній справі суд зобов'язав позивача надати кредитний договір №006-99948-130114 від 13.01.2014 р. Однак на вимогу суду позивач вказаний кредитний договір до матеріалів справи не надав.

При цьому представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов підтвердив факт укладення між позивачем та ОСОБА_2 кредитного договору №006-99948-130114 від 13.01.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Таким чином суд встановив, що між позивачем та ОСОБА_2 дійсно було укладено кредитний договір №006-99948-130114 від 13.01.2014 р.

Позивач у позові стверджує, що відповідач грошові кошти в розмірі 1 538,00 грн. на рахунок позивача не перерахував, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач, в свою чергу, наполягає на тому, що відповідач до звернення позивача до суду з даним позовом перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в розмірі 1 538,00 грн.

Дослідивши надані сторонами матеріали справи та проаналізувавши вищенаведені доводи позивача, суд вважає їх хибними і такими, що суперечать приписам чинного законодавства та спростовуються наявними у справі матеріалами, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як свідчать надані відповідачем до матеріалів справи докази (платіжне доручення № 2910 від 20.03.2015 р.) відповідач перерахував на рахунок позивача грошову суму в розмірі 1 538,00 грн., де у призначенні платежу зазначено: "повернення коштів зг. кредитн.дог. № 006-99948-130114 від 13.01.2014 р. і р/ф ZK1584256 від 11.01.2014 р. ОСОБА_2 по листу 20.01.2014 у сумі 1 281,67 грн., ПДВ-20% 256,33".

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 20.08.2015 р., а відповідач повернув позивачеві грошову суму в розмірі 1 538,00 грн. платіжним дорученням № 2910 від 20.03.2015 р., тобто до звернення позивача до суду, суд дійшов висновку про те, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду із позовом в частині стягнення даної грошової суми, тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

Беручи до уваги те, що даний позов заявлено ПАТ "Дельта Банк", якого звільнено від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (у редакції станом на день звернення до суду з даним позовом), суд дійшов висновку, що у даному випадку судовий збір на позивача не покладається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4-3, 32-35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3