РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015Справа №910/20922/15

За позовом приватного акціонерного товариства "УКРЗАХІДЕНЕРГО"

до державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ"

про зобов'язання вчинити дії.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Гвоздевич О.О. - за довіреністю від 01.07.2015 № б/н;

відповідача: Клименко Н.С. - за довіреністю від 20.08.2015 № 128/10.

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне акціонерне товариство "УКРЗАХІДЕНЕРГО" звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором поставки від 05.09.2014 № 53-129-01-14-00251. Відповідачем після отриманого від позивача товару не був підписаний акт прийому-передачі.

На підставі викладеного, позивачем заявлені позовні вимоги про визнання останнього таким, що виконав зобов'язання з поставки товару за договором поставки від 05.09.2014 № 53-129-01-14-00251 та зобов'язання відповідача підписати акт прийому-передачі товару за вказаним договором.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.08.2015 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/20922/15.

Відповідач правом наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзиву на позов від останнього до суду не надійшло. Таким чином, відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 28.09.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між приватним акціонерним товариством "УКРЗАХІДЕНЕРГО", (далі - позивач) та державним підприємством "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ", (далі - відповідач) укладено договір поставки від 05.09.2014 № 53-129-01-14-00251 (далі - Договір).

У відповідності до предмету Договору позивач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у Договорі поставити обладнання газового пожежогасіння (далі - товар), а відповідач зобов'язується в порядку та на умовах Договору прийняти і оплатити товар (п. 1.1 Договору).

Пунктом 5.4 Договору визначено, що датою поставки вважається дата видаткової накладної на товар, що підтверджує надходження товару на склад вантажоодержувача.

Право власності на товар переходить переходить від позивача до відповідача з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, який підтверджує виконання позивачем свого зобов'язання щодо поставки товару (п. 5.10 Договору).

Згідно з п. 4.2 Договору оплата поставленого товару здійснюється відповідачем протягом тридцяти робочих днів після підписання сторонами актів приймання-передачі товару.

Відповідно до п. 5.12.2 Договору, позивач при відвантаженні товару надає відповідачу протягом трьох днів після відвантаження, зокрема:

- сертифікат країни походження (копія, завірена органом, що його видав);

- податкову накладну (оригінал), оформлену відповідно до чинного законодавства України на дату складання податкової накладної;

- видаткову накладну на товар з відміткою вантажоодержувача (оригінал);

- акт приймання-передачі в трьох примірниках (оригінал), оформлений в розрізі специфікації та статті фінансування, підписаний позивачем та вантажоодержувачем.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх грошових зобов'язань за Договором здійснено поставку товару відповідачу в особі уповноваженого представника, що підтверджується видатковою накладною від 30.12.2014 № РН-12-3002, яка наявна в матеріалах справи у вигляді копії. Одночасно з передачею товару позивачем передано акт приймання-передачі товару в трьох примірниках, податкову накладну від 30.12.2014 № 3 та видаткову накладну від 30.12.2014 № РН-12-3002.

Спір між сторонами судового процесу виник, на думку позивача, внаслідок порушення відповідачем його зобов'язання за Договором, відповідачем в термін, встановлений Договором підписання акту приймання-передачі товару здійснено не було. В подальшому позивачем направлено на адресу відповідача лист-вимогу від 08.04.2015 № 08/04-1 про сплату заборгованості за поставлений товар, однак вказана вимога залишена відповідачем без виконання.

За таких обставин, позивач звернувся до господарського суду з метою захисту свого порушеного права шляхом визнання останнього таким, що виконав зобов'язання з поставки товару за Договором та зобов'язання відповідача підписати акт прийому-передачі товару за вказаним договором.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Згідно з п. 1. ч. 1. ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Вимога позивача про визнання останнього таким, що виконав зобов'язання з поставки товару за Договором є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення. Юридичні факти можуть встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне.

Вимоги про встановлення юридичних фактів не підвідомчі господарським судам України, відтак, зазначене є підставою для припинення провадження у справі в частині вказаної позовної вимоги на підставі п. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача підписати акт прийому-передачі товару за Договором суд зазначає таке.

Приписами ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, наведений перелік способів захисту прав не є вичерпним, а суд може захистити право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач не вказав договору або закону (акту цивільного законодавства), в якому б було передбачено такий спосіб захисту цивільного права, як зобов'язання відповідача підписати акт прийому-передачі товару за укладеним між сторонами спору Договором.

Таким чином, виходячи з вищенаведених обставин справи і норм матеріального права, суд приходить до висновку, що вірним способом захисту порушеного права позивача є стягнення з відповідача грошових коштів за поставлений товар за Договором, а тому позовна вимога про зобов'язання відповідача підписати акт прийому-передачі товару за Договором задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 49, п. 1 ч. 80, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання приватного

акціонерного товариства "УКРЗАХІДЕНЕРГО" таким, що виконав зобов'язання з поставки товару за договором поставки від 05.09.2014 № 53-129-01-14-00251 припинити.

2. В задоволенні решти вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07 жовтня 2015 року

Суддя С.В. Балац