КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа№ 902/415/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-чеське підприємство - компанія ТоргСервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №902/415/15 (суддя Мандриченко О.В.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-чеське підприємство - компанія ТоргСервіс" до публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" в особі Вінницької регіональної дирекції про визнання припиненими договорів іпотеки.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-чеське підприємство - компанія ТоргСервіс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання припиненими договорів іпотеки.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №902/415/15 у задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні зазначеного рішення суд дійшов висновку про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, а також судом у рішенні зроблено висновок про необґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №902/415/15 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ним було вірно обрано спосіб захисту порушеного права, а також вказує на припинення зобов'язань забезпечених іпотекою, у зв'язку з припиненням зобов'язань за кредитними договорами через затвердження мирової угоди.

Сторони правом на участь своїх представників у судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від сторін до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення сторін, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю - фірмою "Девелопментська компанія - Центр комерційної нерухомості" 01 серпня 2008 року укладено Генеральну угоду № 08.48/08-ГУ, згідно якої банк зобов'язався надавати клієнту кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, договорах про надання гарантії, овердрафту та договорами про надання акредитиву, укладених в рамках цієї угоди. Загальний розмір позичкової заборгованості клієнта за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми еквівалентної 10 000 000,00 грн.

Також, 01 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю - фірмою "Девелопментська компанія - Центр комерційної нерухомості" укладено договір про викриття кредитної лінії № 08.48./08-KJI, згідно умов якого банк на підставі Генеральної угоди № 08.48/08-ГУ від 01 серпня 2008 року надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення, плати за користування та цільового характеру використання, сума кредитного ліміту 6 000 000,00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника 01 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю - фірмою "Девелопментська компанія - Центр комерційної нерухомості" укладено іпотечний договір № 08.48/08-КЛ, згідно п. 1.3 якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку приміщення магазину в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе № 11 для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед іпотекодержателем, що встановлюються кредитними договорами, договорами про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорами про відкриття кредитної лінії, договорами про відкриття валютної кредитної лінії, укладених в рамках Генеральної угоди № 08.48/08-ГУ і які є її невід'ємними частинами та будь-якими додатковими угодами до неї. Предмет іпотеки сторони оцінили в загальній сумі 7 797 469,00 грн.

Крім цього, 08 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю - фірмою "Девелопментська компанія - Центр комерційної нерухомості" укладено договір про відкриття кредитної лінії № 08.48/08-KJ12, в якому визначено, що банк на підставі Генеральної угоди № 08.48/08-ГУ від 01 серпня 2008 року надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення, плати за користування та цільового характеру використання, сума кредитного ліміту 2 000 000,00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника 07 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Чеське підприємство - компанія ТоргСервіс" укладено іпотечний договір № 08.48/08-ДІ2, за умовами якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку вбудовані приміщення магазину за № 146 по вул. Стеценка № 57 у м. Вінниці. Предмет іпотеки сторони оцінили в 3 343 375,00 грн.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 10 листопада 2011 року у справі № 5/6-11 про банкрутство ТОВ "Конхесіменто" (яке є правонаступником ТОВ "Девелопментська компанія - Центр комерційної нерухомості") визнано кредиторські вимоги ПАТ "ВТБ Банк" до боржника - ТОВ "Конхесіменто" в сумі 6 931 208,46 грн.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 25.07.2013 року у справі №5/6-11 затверджено реєстр вимог кредиторів зазначеного боржника, до якого увійшов також ПАТ "ВТБ Банк" із сумою 6 728 216,56 грн. основного боргу, 202 991,90 грн. неустойки , 125,00 грн. судових витрат.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 09.09.2014 у справі №5/6-11 затверджено мирову угоду.

Відповідно до умов мирової угоди, залишок кредиторських вимог четвертої черги списується кожному кредитору в обсязі 99%.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі позивач посилається на те, що з моменту затвердження вказаної мирової угоди відбулася новація зобов'язань боржника, в результаті чого зобов'язання за кредитними договорами припинилися.

Позивач зазначає, що оскільки з моменту затвердження мирової угоди зобов'язання визначені Генеральною угодою № 08.48/08-ГУ та відповідними договорами про відкриття кредитних ліній припинилися та виникли інші в'язання, визначені мировою угодою, відповідно зобов'язання забезпечені іпотекою № 08.48/08-ДІ2 також слід вважати припиненими.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог виходив з того, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, а також судом у рішенні зроблено висновок про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції лише в частині невірності обраного позивачем способу захисту порушеного права, з наступних підстав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 04.02.2015 р. № 6-243цс14, звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 Цивільного кодексу України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 Цивільного кодексу України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця передбачених частиною першою статті 593 Цивільного кодексу України на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України. Таким чином, право поручителя, іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання поруки (іпотеки) такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки (іпотеки) чи шляхом припинення зобов'язання за договором.

Враховуючи наведене вище, позивачем було невірно обрано спосіб захисту порушеного права, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову.

Слід також зазначити, що оскільки позивачем було невірно обрано спосіб захисту порушеного права, то суд першої інстанції дійшовши вказаного висновку не повинен був вказувати у рішенні про недоведеність позивачем обставин припинення правовідносин за іпотечними договорами, розглядаючи тим самим спір по суті.

Тому, наведені висновки по суті спору підлягають виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

Отже, обґрунтованою є відмова у задоволенні вказаних вимог через невірність обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Разом з тим, враховуючи, що наведене порушення не призвело до прийняття неправильного рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, тому апеляційну скаргу слід залиши без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-чеське підприємство - компанія ТоргСервіс" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №902/415/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №902/415/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко