ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Справа № 915/1632/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Прокурора Ленінського району м. Миколаєва, вул. Південна, 52, м. Миколаїв, 54034

в інтересах держави в особі ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, вул. Чкалова, 20, а/с № 34, м. Миколаїв, 54017 ()

до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54031 (РНОКПП НОМЕР_1)

про стягнення заборгованості за договором № РОФ-1077 від 03.05.2012 року у сумі 9 249, 78 грн., в тому числі: 7 669, 87 грн. боргу зі сплати орендної плати; 230, 10 грн. штрафних санкцій та 1 349, 81 грн. - пені.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4, довіреність № 1 від 05.01.2015 року;

від відповідача: не з'явився;

в судовому засіданні бере участь прокурор відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5, службове посвідчення № 035061 видане 13.08.2015 року дійсне до 13.08.2020 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернувся Прокурор Ленінського району м. Миколаєва в інтересах держави в особі ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором № РОФ-1077 від 03.05.2012 року у сумі 9 249, 78 грн., в тому числі: 7 669, 87 грн. боргу зі сплати орендної плати; 230, 10 грн. штрафних санкцій та 1 349, 81 грн. - пені.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.09.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні 24.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.09.2015 року розгляд справи було відкладено на 13.10.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.10.2015 року розгляд справи було відкладено на 21.10.2015 року.

В судовому засіданні 21.10.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

24.09.2015 року до господарського суду Миколаївської області від позивача ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач, керуючись ст. 22 ГПК України, просив суд стягнути з ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області заборгованість за договором № РОФ-1077 від 03.05.2012 року у сумі 10 621, 57 грн., в тому числі: 9 510, 38 грн. основного боргу; 825, 88 грн. пені та 285, 31 грн. - штрафу (арк. 30-31).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.09.2015 року заяву про збільшення розміру позовних вимог прийнято судом до розгляду.

12.10.2015 року до господарського суду Миколаївської області від позивача ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач, керуючись ст. 22 ГПК України, просить суд стягнути з ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області заборгованість за договором № РОФ-1077 від 03.05.2012 року у сумі 10 489, 02 грн., у тому числі: 9 510, 38 грн. основного боргу; 803, 22 грн. пені та 175, 42 грн. штрафу (арк. 51-52).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.10.2015 року відкладено розгляд заяви про зменшення розміру позовних вимог до наступного судового засідання.

Розглянувши в судовому засіданні 21.10.2015 року заяву про зменшення розміру позовних вимог, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 ГПК України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Розглянувши заяву про зменшення розміру позовних вимог, судом встановлено, що підставою для зменшення розміру позовних вимог є здійснення перерахунку розміру штрафних санкцій. Судом встановлено, що подана заява підписана повноважним представником позивача, відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує чиї-небудь права. Враховуючи вищевикладене, заява прийнята судом до розгляду. Позовні вимоги розглядаються судом з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог, та просили суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили наступне.

Між ОСОБА_1 відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (далі - орендодавець) та ОСОБА_2 особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - орендар) було укладено договір оренди від 03.05.2012 року № РОФ-1077 державного нерухомого майна вбудованого приміщення площею 14,9 кв.м. в адміністративній будівлі та відкритий майданчик площею 500 кв.м., розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Кірова, 240-а, що знаходяться на балансі Державного Південного виробничо-технічного підприємства вартістю 85 520 грн. (звіт про незалежну оцінку від 30.11.2011 року). Договір укладено на строк 2 роки 364 дні з 03.05.2015 по 01.05.2015 включно.

Згідно розрахунку орендної плати за базовий місяць оренди державного майна, затвердженого орендодавцем 03.05.2015 року, орендна плата (без ПДВ) за базовий місяць оренди стягується у розмірі 749, 80 грн., з них до державного бюджету 70 %, а саме 524, 86 грн., та балансоутримувачу 30 %, а саме 224,94 грн.

На виконання умов договору майно на підставі акту прийому-передачі було передано в оренду.

Порушуючи умови договору, ОСОБА_2 особа-підприємець ОСОБА_3, маючи непогашену заборгованість зі сплати орендної плати за липень 2014 року у розмірі 537, 71 грн., фактично не сплачував орендну плату до державного бюджету протягом серпня 2014 року липня 2015 року.

Таким чином, борг ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 зі сплати орендної плати за договором оренди від 03.05.2012 року № РОФ-1077 до державного бюджету (70% від загальної суми орендної плати) становить 9 510, 38 грн.

У зв'язку з несвоєчсним внесенням орендних платежів позивачем нараховано відповідачу 803, 22 грн. пені та 175, 42 грн. штрафу.

Із посиланням на вищевикладене та приписи ст. 121 Конституції України, ст. 258, 526, 549-551, 762 ЦК України, ст. 193, 230 ГК України, ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та на умови договору прокурор та представник позивача просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судові засідання повноважного представника не направив.

Ухвали господарського суду Миколаївської області від 03.09.2015 року, від 24.09.2015 року, направлені на адресу відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54031, повернуті до суду поштовою установою з відміткою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (арк. 27-29, 45-48).

Як вбачається зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцем проживання ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 є АДРЕСА_1, 54031 (арк. 38).

Отже, процесуальні документи направлялись судом на правильну адресу відповідача.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судового засідання.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та ОСОБА_2 особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди № РОФ-1077 від 03.05.2012 року (арк. 9-11).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно вбудоване приміщення площею 14,9 кв.м. в адміністративній будівлі та відкритий майданчик площею 500 кв.м. (далі Майно) згідно з планом розміщення орендованих приміщень (додаток 1 до договору оренди), розташовані за адресою: вул. Кірова, 240-а, м. Миколаїв, що знаходяться на балансі Державного Південного виробничо-технічного підприємства вартістю 85 520 грн. (вісімдесят пять тисяч пятсот двадцять грн.) згідно зі звітом про незалежну оцінку від 30.11.2011 року.

Відповідно до п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою виробництва виробів з деревини.

Даний договір підписано сторонами та скріплено печатками.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, що є предметом договору оренди, про що між сторонами було підписано ОСОБА_5 приймання-передачі від 03.05.2015 року (арк. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічне положення закріплено в п. 2 ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 10.1 Договору договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 03.05.2012 року до 01.05.2015 року включно.

Відповідно до п. 10.4 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії цього договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Відповідно до п. 10.6 Договору чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 10.9 Договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю за участю балансоутримувача.

Відповідно до п. 10.10 Договору майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання за участю балансоутримувача.

Судом встановлено, що у зв'язку із закінченням 01.05.2015 року строку дії договору оренди, орендодавцем в порядку п. 10.4 Договору 07.05.2015 року листом було повідомлено орендаря про закінчення дії договору. Таким чином, строк дії договору закінчився 01.05.2015 року, а договір оренди припинив свою дію.

На виконання умов договору оренди 31.07.2015 року орендар передав (повернув), а орендодавець прийняв державне нерухоме майно, що є предметом договору № РОФ-1077 від 03.05.3012 року, про що між сторонами було підписано ОСОБА_5 приймання-передачі від 31.07.2015 року (арк. 32).

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, в редакції змін та доповнень, затверджених постановою КМУ від 14.09.2011 № 961 шляхом коригування запропонованої орендної плати на понижуючий коефіцієнт 0,7 і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (грудень 2011 р.) 749, 80 грн. (сімсот сорок девять грн.. 80 коп.)

Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції від базового до першого місяця оренди включно. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.4 Договору у разі користування майном протягом неповного календарного місяця добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до Державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендар самостійно здійснює щомісячний розподіл платежів до Державного бюджету та Балансоутримувачу.

Відповідно до п. 3.11 Договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до Державного бюджету та Балансоутримувачу.

Відповідно до п. 5.3 Договору орендар зобовязується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату згідно з умовами, передбаченими розділом 3 цього договору.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 особою-підприємцем ОСОБА_3 неналежним чином виконувались взяті на себе за договором зобов'язання щодо сплати орендних платежів. Так, відповідачем частково проведено оплату за липень 2014 року та не проведено оплату орендної плати до державного бюджету за оренду майном за період з серпня 2014 року по липень 2015 року включно. Заборгованість відповідача перед позивачем за період з липня 2014 року (з урахуванням часткової оплати) по липень 2015 року включно становить 9 510, 38 грн., що підтверджується детальним розрахунком суми заборгованості з орендної плати, який міститься у матеріалах справи (арк. 53).

13.05.2015 року за вих. № 07/609 та 10.09.15 року за вих. № 07/1145 позивачем направлено на адресу відповідача претензії з вимогами погасити заборгованість за договором оренди (арк. 16, 35). Докази направлення претензій наявні в матеріалах справи (арк. 17, 36, 50). Доказів направлення відповідачем відповідей на претензії суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказано вище, умовами п. 3.6 Договору передбачено, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця, а відповідно до п. 3.11 Договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів сплати вказаної заборгованості, строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості з орендної плати за період з липня 2014 року по липень 2015 року в сумі 9 510, 38 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 5002-2/5109-2010 від 07.11.11 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.7. Договору орендна плата, перерахована до державного бюджету та балансоутримувачу несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, уключаючи день оплати.

Позивачем здійснено нарахування пені за прострочення платежів з орендної плати за період з 02.11.2014 року по 30.04.2015 року в сумі 803, 22 грн. Перевіривши за допомогою Бази "Законодавство" розрахунок розміру пені, здійснений позивачем, судом встановлено, що нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу (простроченої орендної плати в кожному місяці) за кожний день прострочення. Період нарахування визначено позивачем правильно відповідно до умов договору. Розрахунок пені здійснено арифметично правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 54). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення пені в сумі 803, 22 грн., яка є підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, то судом враховано, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова Верховного Суду України від 27.04.12 року про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 13.12.11 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Відповідальність за порушення строків виконання зобов'язання у формі пені та штрафу прямо передбачена ст. 231 ГК України.

Відповідно до п. 3.8 Договору у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 175, 42 грн. (3 % від суми простроченого боргу за період з липня 2014 року по березень 2015 року), оскільки відповідачем порушено виконання зобов'язання, зокрема, відповідачем не проведено оплату з орендних платежів, строк заборгованості становить загалом не менш, ніж три місяці, а саме: 5 847, 32 грн. х 3 % = 175, 42 грн.

Судом перевірено та встановлено, що розрахунок штрафу в сумі 175, 42 грн. здійснено позивачем арифметично правильно та з урахуванням умов договору та положень норм чинного законодавства (арк. 55). Отже, вимога про стягнення штрафу в сумі 175, 42 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54031 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь позивача ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, а/с № 34, вул. Чкалова, 20, м. Миколаїв, 54017 () (ГУДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, р/р 0002, отримувач УК у м. Миколаєві 22080300, ) заборгованість за Договором РОФ-1077 від 03.05.2012 року в сумі 10 489, 02 грн., в тому числі:

- 9 510, 38 грн. (девять тисяч пятсот десять грн. 38 коп.) основного боргу;

- 803, 22 грн. (вісімсот три грн. 22 коп.) пені;

- 175, 42 грн. (сто сімдесят пять грн. 42 коп. ) штрафу.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54031 (РНОКПП НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України (ГУ ДКСУ у Миколаївській області, МФО банку 826013, р/р 3002, , одержувач УК у м. Миколаїв /м. Миколаїв / 22030001, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу судовий збір за позовом (П.І.Б. чи назва установи, організації позивача), Господарський суд Миколаївської області, ):

- 1 218 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) - судового збору.

Наказ видати державній податковій інспекції після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 22.10.2015 року

Суддя Е.М. Олейняш