ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа № 922/4930/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Гетьмана Р.А., судді Лакізи В.В.,

при секретарі Катренко І.С.

за участю представників:

від позивача - Отрох А.В. - за довіреністю від 22.04.2015р. №185;

від 1-го відповідача - не з'явився;

від 2-го відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК», м.Харків

на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.09.2015р.

у справі № 922/4930/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК», м.Харків,

до 1-го відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОФІС ЛАЙН», м.Київ,

до 2-го відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАБ-ІМПЕКС», м. Київ,

про визнання недійсним договору та витребування майна

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.09.2015р. у справі №922/4930/15 (суддя Жельне С.Ч.) повернуто Публічному акціонерному товариству «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК» позовну заяву від 31.08.2015р. вх. 4930/15 та додані до неї матеріали на 34 аркушах, в тому числі платіжне доручення від 12.08.2015р. про сплату судового збору.

Ухвала місцевого господарського суду з посиланням на статті 15,16, 63 ГПК України мотивована тим, що позовна вимога ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК» про визнання недійсним договору, укладеного між відповідачами, які знаходяться у місті Києві, не підлягає розгляду у господарському суді Харківської області. Разом з тим, позовна вимога про витребування майна, що знаходиться в м. Харкові за виключною підсудністю підлягає розгляду господарським судом Харківської області. Отже враховуючи різну підсудність позовних вимог про визнання недійсним договору та про витребування майна з чужого незаконного володіння, місцевий господарський суд дійшов висновку про порушення позивачем правил об'єднання позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК» з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 02.09.2015р. у справі №922/4930/15, а справу передати для розгляду по суті до господарського суду Харківської області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що об'єднані ним позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору, який укладений між відповідачами, є взаємопов'язаними між собою, і окремий їх розгляд являється неможливим з тих підстав, що вони виникли з одних і тих самих правовідносин - реалізації права власності ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК» на нежитлові будівлі: літ. «Б-2», загальною площею 744кв.м, та літ. «Н-1», загальною площею 17,6кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 17.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги скаржник зазначає, що Ленінським районним судом м. Харкова від 21.01.2014р. у справі №642/5853/13-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель літ. «Б-2», загальною площею 744кв.м, та літ. «Н-1», загальною площею 17,6кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 17 від 20.11.2010р., що посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Глущенко І.Ю., і зареєстрований в реєстрі за №1841, та визнано право власності на спірні нежитлові приміщення за ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК». Вказаним рішенням встановлено, що договір від 30.12.2010р., за яким спірні нежитлові приміщення відчужені ТОВ «АКТИВ МЕНЕДЖМЕНТ», укладений на підставі недійсного договору. Таким чином ТОВ «ОФІС ЛАЙН», не будучи власником спірного майна, не мало права його відчужувати ТОВ «ВАБ-ІМПЕКС», а отже позивач (ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК»), керуючись статтями 215,236,387 ЦК України, звернувся до суду з позовом про визнання цього договору недійсним та витребування його з незаконного володіння.

Відзивом від 28.09.2015р. ТОВ «ВАБ-ІМПЕКС» заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 02.09.2015р. у справі №922/4930/15 - без змін з підстав дотримання судом норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що вимога про витребування майна заявлена з метою зміни підсудності та розгляду спору саме господарським судом Харківської області. Також вказує на те, що у пункті 7.3 договору купівлі-продажу від 23.01.2015р., який є предметом оскарження, зазначено, що всі розбіжності, що виникають з цього договору, у тому числі, що стосуються виконання договору, тлумачення, порушення, припинення або недійсності цього договору, в тому числі за позовами третіх осіб, підлягають врегулюванню Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України. За таких обставин, спірний договір містить арбітражне застереження, за наявності якого будь-які спори, що стосуються цього договору повинні розгадатись у МКАС при ТПП, а, відповідно, спір у цій частині позовних вимог не може бути розглянутий господарським судом Харківської області. Крім того вказує на те, що ТОВ «ВАБ-Імпекс» є добросовісним набувачем майна, що виключає можливість витребування у нього цього майна.

Відзивом від 12.10.2015р. ТОВ «Офіс Лайн» також заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 02.09.2015р. у справі №922/4930/15 - без змін з підстав, викладених ТОВ «ВАБ-ІМПЕКС» у відзиві від 28.09.2015р. Також зазначає, що питання про спірну нерухомість вирішено рішенням господарського суду Харківської області від 13.07.2015р. у справі №922/2925/15.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив ухвалу господарського суду Харківської області від 02.09.2015р. у справі №922/4930/15 скасувати, справу передати на розгляд до місцевого господарського суду. При цьому уточнив, що вимога про визнання договору недійсним заявлена ним на підставі частини 1 статті 203 ЦК України, статті 215ЦК України, а вимога про витребування майна - на підставі статті 387 ЦК України.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчить відтиск штампу на звороті останнього аркуша ухвали суду апеляційної інстанції від 01.10.2015р.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача, за наявними матеріалами у справі.

Заслухавши доводи і пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОФІС ЛАЙН» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАБ-ІМПЕКС» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.01.2015р., укладеного між відповідачами, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. і зареєстрований в реєстрі за №278, та витребування з незаконного володіння нежитлових приміщень літ. «Б-2», загальною площею 744,3кв.м, та літ. «Н-1», загальною площею 17,6кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса,17. При цьому зазначає, що рішенням Ленінського суду міста Харкова від 21.01.2014р. визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель літ. «Б-2», загальною площею 744кв.м, та літ. «Н-1», загальною площею 17,6кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 17 від 20.11.2010р., що посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Глущенко І.Ю., і зареєстрований в реєстрі за №1841, та визнано право власності на спірні нежитлові приміщення за ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК». Таким чином, з посиланням на статті 215, 319,321,391,659 ЦК України вважає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна: нежитлових будівель літ. «Б-2», загальною площею 744кв.м, та літ. «Н-1», загальною площею 17,6кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 17, укладений між відповідачами, порушує його права та просить визнати його недійсним і витребувати майно, продане за цим договором, з незаконного володіння.

Частиною 1 статті 58 ГПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

У пункті 3.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Таким чином, однорідними позовні вимоги вважаються за одночасної наявності таких умов: вони передбачають один і той самий спосіб захисту прав чи охоронюваних законом інтересів; ці вимоги виникли з одних і тих самих або аналогічних підстав; підставами слід вважати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

З позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що позивачем заявлені вимоги дві вимоги: про визнання недійсним правочину, укладеного між відповідачами, на підставі статей 215, 216 ЦК України та витребування майна з чужого незаконного володіння згідно статей 316, 387 ЦК України.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину.

Разом із тим, згідно з частиною 3 статті 216 ЦК України загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Також, Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Стаття 388 ЦК України містить підстави витребування майна від добросовісного набувача.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Вказану правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 29.04.2015 у справі №903/134/13-г.

Враховуючи викладене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивач в одній позовній заяві об'єднав дві вимоги, які передбачають різні шляхи захисту порушеного права, а саме: визнання недійсним правочину та віндикація (витребування від особи майна, набутого без відповідних правових підстав), яке є окремим речово-правовим способом захисту.

Таким чином, такі вимоги не можуть бути заявлені спільно, оскільки кожна з них передбачає різну правову підставу для захисту порушеного права і тягне за собою настання різних правових наслідків.

Отже, позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог в одній позовній заяві, оскільки вимоги, пов'язані з визнанням договору недійсним та витребуванням майна, виникають з різних правових підстав і мають різні правові наслідки, що може суттєво утруднити вирішення спору

Згідно з пунктом 5 статті 63 ГПК України суд повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила об'єднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

У даному випадку йдеться про об'єднання в одній позовній заяві двох різних вимог (про визнання договору недійсним та про витребування майна з чужого незаконного володіння), а тому позивачем порушено правила об'єднання вимог, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 63 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 26.05.2015р. у справі №910/1852/15-г та від 03.06.2015р. у справі №910/3307/15-г.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем правил об'єднання позовних вимог, однак при цьому визначив невірні підстави такого порушення, проте, ці обставини не призвели до прийняття неправомірного судового рішення, а отже відсутні підстави для його скасування (ч. 2 ст. 104 ГПК України).

Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами статті 55 Господарського процесуального кодексу України у позовах по витребування майна ціна позову визначається від вартості майна, що витребується.

Відповідно до п.2.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК).

У пункті 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Проте, позивач у своїй позовній заяві не визначив вартості майна, що підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння, а отже відсутня можливість визначення розміру сплаченого судового збору.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05. 2011р. N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення у даній справі, у зв'язку з чим ухвалу господарського суду Харківської області від 02.09.2015р. у справі №922/4930/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача - Публічне акціонерне товариство «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК».

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ч.1 ст.103, ст.105, ст.106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК», м.Харків залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Харківської області від 02.09.2015р. у справі №922/4930/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складений 16.10.2015р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Лакіза В.В.