ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р.Справа № 922/5521/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Валківської міської Ради, м. Валки 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Харківській області
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Харків
про стягнення коштів в розмірі 3 874,00 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Перепелиця О.В., довіреність №02-15/1090 від 29.09.2015 р.;

відповідача - ОСОБА_2 особисто;

представник 3-ої особи - Іванцова О.В., довіреність від 06.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Валківська міська рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення зайвих бюджет коштів внаслідок завищення обсягу виконаних ремонтно-будівельних робіт до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Харківській області, в якій просить суд:

- стягнути з відповідача до місцевого бюджету Валківської міської ради грошові кошти у розмірі 3 874,00 грн., а також судовий збір в розмірі 1 827,00 грн.

В обґрунтування позову вказує на те, що під час ревізії фінансово-господарської діяльності позивача Валківською міжрайонною державною фінансовою інспекцією було встановлено порушення вимог п. 3.3.10.1 та 2.8.13 ДБН Д.1.1-1-2000, що призвело до сплати фактично не виконаних робіт на суму 3 874,00 грн., а відтак є підстави для стягнення з відповідача збитків.

Ухвалою господарського суду від 30 вересня 2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 13 жовтня 2015 р., залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державну фінансову інспекцію в Харківській області.

Через канцелярію суду представником позивача було надано правове обґрунтування позовних вимог про стягнення зайвих бюджетних коштів внаслідок завищення обсягу виконаних ремонтно-будівельних робіт (вх. №41550), які досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову, з підстав вказаних у позовній заяві та правовому обґрунтуванні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що виконував роботи відповідно до умов Договору № 01/10-12/01 від 01.10.2012 року, роботи були виконані у повному обсязі, без зауважень, позивач своєчасно розрахувався за виконані роботи.

Представник третьої особи просив суд стягнути з відповідача зайві витрати бюджетних коштів Валківської міської ради, що зумовлені завищенням обсягу виконаних ремонтно-будівельних робіт. Через канцелярію суду надав пояснення (вх. №41366), які досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 01 жовтня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем (Виконавець) та Валківською міською радою (Замовник) був укладений договір №01/10-12/01 на проведення технічного нагляду за будівництвом (надалі - Договір), відповідно до предмету якого Виконавець зобов'язався здійснити технічний нагляд за капітальним ремонтом об'єкта архітектури, а Замовник зобов'язується прийняти й оплатити комплекс послуг щодо проведення технічного нагляду за капітальним ремонтом об'єкта Замовника: "Капітальний ремонт будівлі Валківського ДПЗ "Веселка" з застосуванням заходів з енергозбереженням. Покрівля за адресою: АДРЕСА_1".

За наданням Виконавцем послуг щодо проведення технічного нагляду за будівництвом об'єкта Замовника, відповідно до умов даного Договору, Замовник сплачує Виконавцю суму 19 556,40 грн. (пункт 2.1. Договору).

Згідно пунктів 2.2., 2.3., 2.4. Договору грошові кошти перераховуються на розрахунковий рахунок Виконавця згідно акту виконаних робіт. В разі коригування вартості будівельних робіт вартість даного Договору підлягає відповідному коригуванню. Виконані роботи приймаються шляхом підписання акту виконаних робіт, згідно даного Договору.

Розрахунки за виконані роботи проводились на підставі Акту виконаних робіт №1 від 04 грудня 2012 року на суму 18 925,00 грн.

Сплата послуг проводилась за платіжним дорученням №307 від 07 лютого 2013 року на 18 925,00 грн.

Претензій щодо якості, кількості або вартості виконаних будівельних робіт позивачем відповідачу не виставлялися.

Матеріали справи також свідчать про те, що відповідно до п. 3.3.6.1. Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Харківській області на IV квартал 2013 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 01.10.2013 №№158, 159, 160 посадовими інспекторами Валківської міжрайонної державної фінансової інспекції проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Валківської міської ради за період з 01.09.2011 по 01.10.2013 року, якою встановлено ряд порушень норм чинного законодавства, викладених в акті ревізії від 13.12.2013 №720-13/82.

В ході перевірки було встановлено порушення вимог п. 3.3.10.1 та 2.8.13 ДБН Д.1.1-1-2000, що призвело до сплати фактично не виконаних робіт на суму 3 874,00 грн.

Посилаючись на вказаний акт, позивач стверджував, що Валківській міській раді було заподіяно відповідачем збитків внаслідок завищення ним обсягу виконаних ремонтно-будівельних робіт, що стало підставою звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Крім того, матеріали справи містять постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 р. по справі №820/10403/14 за позовом Державної фінансової інспекції в Харківській області до Валківської міської ради про зобов'язання виконати вимогу, згідно якої суд зобов'язав Валківську міську раду (), виконати вимогу від 19.12.2013 року за №720/-17/2061, а саме: забезпечити відшкодування зайвих витрат бюджетних коштів внаслідок завищення обсягу виконаних ремонтно-будівельних робіт на загальну суму 42277,00 грн. до доходів місцевого бюджету на КБКД 21080500 "Інші надходження", МФО 851011, , рахунок №17, банк ГУДКС України у Харківській області.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача збитків у розмірі 3 874,00 грн. внаслідок завищення обсягу виконаних ремонтно-будівельних робіт.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підставою виникнення у сторін певних прав та обов'язків є укладений між ними Договір №01/10-12/01 на проведення технічного нагляду за будівництвом від 01 жовтня 2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.887 Цивільного кодексу України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, відповідач передав, а позивач прийняв без жодних зауважень та заперечень виконані роботи по Договору №01/10-12/01 на проведення технічного нагляду за будівництвом від 01 жовтня 2012 року, що підтверджується актом виконаних робіт №1 від 04 грудня 2012 року.

Слід вказати, що сам позивач не спростовує того факту, що роботи, передбачені договорами, були виконані у повному обсязі і у встановлені строки, позивач не мав претензій щодо обсягу і якості виконаних робіт.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 632 цього ж кодексу ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Позивач перерахував відповідачеві вартість виконаних робіт за договором в розмірі 18 925,00 грн., що підтверджує факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що спірний договір виконано сторонами належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

За приписами частини першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та визначено, що особа, якій їх завдано, має право на їх відшкодування.

Частиною другою ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд констатує належне виконання сторонами договору підряду відповідно до їх умов та згаданих норм права. В даному випадку ані позивачем, ані фінансовою інспекцією не наведено обставин та не доведено належними та допустимими доказами, що мала місце протиправна поведінка відповідача, яка спричинила шкідливий результат для позивача, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв'язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що позивач просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, отримані останнім в рахунок оплати наданих послуг за укладеним між сторонами Договором, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, відтак, підстави для відшкодування відповідачем збитків відсутні, оскільки стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку ст. 623 ЦК України, при застосуванні норм якої враховується і те, що згідно норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При цьому, суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи не вбачається, що спірний договір №01/10-12/01 на проведення технічного нагляду за будівництвом від 01 жовтня 2012 року в частині визначення ціни було визнано в установленому порядку недійсними повністю або частково з підстав її завищення, чи до них були внесені відповідні зміни. Позивачем не обґрунтовано, а матеріали справи не містять доказів того, що під час прийняття робіт було виявлено недоліки у виконаній роботі, відступи від умов договору та кошторису. За виконані відповідачем роботи позивач розрахувався в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.

Звертаючись до господарського суду, позивач посилається на обставини, що відображені уповноваженими особами Валківської міжрайонної державної фінансової інспекції в акті від 13.12.2013 року №720-13/82.

Однак, сам по собі висновок державної фінансової інспекції, не є належним і допустимим доказом на підтвердження порушення відповідачем зобов'язань за договором і завдання позивачеві збитків.

Так, згідно ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Отже, довідка органу фінансового контролю чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Аналогічної правової позиції притримується Вищий господарський суд України в своїй постанові від 09.07.14 р. по справі №917/136/14, постанові від 11.11.14 р. по справі №902/839/14.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірки Валківської міжрайонної державної фінансової інспекції, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Ст. 204 Цивільного Кодексу України встановлено презумпція правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Саме такий правочин і був підставою для перерахуванням коштів позивачем.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що виявлені за результатами планової ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

При цьому суд звертає увагу, що доказів неналежного виконання відповідачем робіт за Договором №01/10-12/01 на проведення технічного нагляду за будівництвом від 01 жовтня 2012 року позивачем суду також надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Таким чином, Валківською міською радою не доведено правових підстав для стягнення з відповідача збитків.

Беручи до уваги викладене вище, оцінюючи встановлені обставини справи та приписи законодавства в сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги із доводами, які обґрунтовують їх, не можуть слугувати підставою для його задоволення, в зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову з мотивів наведених вище.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4-3, 12, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.10.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа №922/5521/15