РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015Справа №910/21039/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства „Купава"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Столиця-торг"

про стягнення 24863,92 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Кізік А. М. (довіреність № б/н від 24.06.2015)

від відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року приватне акціонерне товариство „Купава" (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Столиця-торг" (далі по тексту - відповідач) про стягнення 16519,37 грн основного боргу, 4270,88 грн інфляційних, 200,96 грн 3% річних, 3872,71 грн пені.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем договору поставки від 01.08.2014 № К-1, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 16519,37 грн основного боргу. Крім того, за порушення строків оплати товару позивач також заявив про стягнення з відповідача 3872,71 грн пені, 200,96 грн 3% річних, 4270,88 грн індексу інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.09.2015.

У судовому засідання 11.08.2015 у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 31.08.2015.

09.09.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача 15519,37 грн основного боргу, 4270,88 грн інфляційних, 200,96 грн 3% річних, 3872,71 грн пені.

Враховуючи норми ст. 22 ГПК України, а також те, що дана дія не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів суд приймає до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 № 18, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Ухвалою суду від 09.09.2015 відкладено розгляд справи на 07.10.2015.

07.10.2015 представник позивача через відділ діловодства суду подав клопотання про прийняття до розгляду розрахунку суми боргу та штрафних санкцій .

При розгляді поданого позивачем клопотання судом встановлено, що позивач просить стягнути заборгованість за договором поставки від 01.08.2014 № К-1 на підставі видаткових накладних від 13.02.2015 №№ 000004193, 000004194, 000004195, тоді як 14.08.2015 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором поставки від 01.08.2014 № К-1 на підставі видаткових накладних: № 000052428 від 17.11.2014, № 000052430 від 17.11.2014, № 000058783 від 30.12.2014, № 000004131 від 12.02.2015; № 000005132 від 13.02.2015, № 000004133 від 13.02.2015, № 000004195 від 13.02.2015.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Так, у п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зважаючи на те, що позивач відповідно до клопотання від 07.10.2015 просить стягнути заборгованість по накладним, які є іншими від накладних доданих до позовної заяви, то суд дійшов висновку, що позивач зазначеним клопотанням фактично змінив підстави позову.

Пунктом 4 ст. 22 ГПК України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Початок розгляду справи по суті співпадає з початком розгляду безпосередньо позовних вимог, тобто після відкриття судового засідання, роз'яснення сторонам їх прав та обов'язків, з'ясування наявності відводів складу суду , розгляду інших клопотань та заяв, а також з'ясування питання наявності у третіх осіб самостійних вимог у відповідній справі та необхідності уточнення позовних вимог.

З протоколу судового засідання за 09.09.2015 вбачається, що суд перейшов до розгляду справи по суті саме 09.09.2015.

Таким чином, суд не приймає до розгляду клопотання позивача про зміну підстав позову поданого 07.10.2015, після початку розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 07.10.2015 підтримав заявлені позовні вимоги.

В судовому засіданні 07.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

01.08.2014 між приватним акціонерним товариством „Купава" (позивач, постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Столиця-торг" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № К-1, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити на умовах DDP (згідно з правилами Інкотермс в редакції 2010 року) за адресами згідно з додатком № 2 до даного договору продукцію торговельних марок: «Щедрий дар», «Чумак», «Стожар, «Любонька», «Орія», «Равіка», «Маринадо», «Старт», ТМ «Экватор», ТМ «Богатый улов», приправи «Любисток», «Добрик», «Деко», соки «Galicia», «Долина бажань», згідно із замовленням покупця та товарно-супровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього договору (п. 1.1 договору з урахування додаткової угоди від 04.08.2014).

Покупець надає замовлення постачальнику на підставі специфікації, затвердженої сторонами, в якій наведено перелік товарів, що поставляються за цим договором, та їх ціни (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору з урахування протоколу розбіжностей оплата товару здійснюється протягом 28 календарних днів від дати поставки.

Відповідно до додаткової угоди від 04.08.2014 оплата за товар здійснюється:

- торгових марок «Равіка», «Маринадо» протягом 35 календарних днів від дати поставки/дати реалізації товару покупцем магазину;

- торгових марок «Щедрий дар», «Чумак», «Стожар», «Любонька», «Орія» протягом 28 календарних днів від дати поставки/дати реалізації товару покупцем магазину;

- торгової марки «Долина бажань» протягом 45 календарних днів від дати поставки/дати реалізації товару покупцем магазину;

- торгової марки «Старт» протягом 40 календарних днів від дати поставки/дати реалізації товару покупцем магазину;

- торгової марки «Galicia» протягом 45 календарних днів від дати поставки/дати реалізації товару покупцем магазину;

- торгових марок «Экватор», ТМ «Богатый улов», «Арктика», «Балтийские» протягом 40 календарних днів від дати поставки/дати реалізації товару покупцем магазину.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного календарного року. У тому випадку, якщо жодна із сторін письмового не менше як за 30 календарних днів до закінчення дії договору не заявить іншій стороні про припинення його дії, даний договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік (п. 8.1 договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу продукцію вартістю 18881,10 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних: від 17.11.2014 № 000052438 (торгова марка «Экватор»); від 17.11.2014 № 000052430 (торгова марка «Экватор»); від 30.12.2014 № 000058783 (цукерки баунті, снікерс); від 12.02.2015 № 000004131 (торгова марка «Экватор»); від 13.02.2015 № 000004132 (торгова марка «Экватор»); від 13.02.2015 № 000004133 (торгова марка «Экватор»); від 13.02.2015 № 00004195 (торгова марка «Щедрий дар», «Чумак», «Стожар» «Маринадо»).

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З урахуванням п. 4.3 договору та додаткової угоди до договору оплата здійснюється покупцем поставленої продукції по видатковим накладним: від 17.11.2014 № 000052438 до 28.12.2014; від 17.11.2014 № 000052430 до 28.12.2014; від 30.12.2014 № 000058783 до 27.01.2015; від 12.02.2015 № 000004131 до 24.03.2015; від 13.02.2015 № 000004132 до 25.03.2015; від 13.02.2015 № 000004133 до 25.03.2015; від 13.02.2015 № 00004195 до 20.03.2015/12.03.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар у розмірі 3361,73 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку.

Проте судом встановлено, що відповідач оплату за поставлену позивачем продукцію в повному обсязі не здійснив.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано належних доказів, які б свідчили про оплату товару частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за договором поставки на суму 15519,37 грн, а отже позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості за договором поставки в сумі 15519,37 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, за прострочення оплати поставленої продукції, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 3872,71 грн пені за період з 26.12.2014 по 27.07.2015 по кожному прострочено платежу окремо з урахуванням часткових оплат.

Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 ГК України також передбачено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом (неустойка, штраф, пеня), іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.11 протоколу розбіжностей у разі порушення строків оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки від суми заборгованості.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, суд встановив, що позивач здійснив нарахування пені з порушенням шестимісячного терміну нарахування пені та неправильно визначив дату початку нарахування пені зважаючи на строки оплати по кожній видатковій накладній.

Суд наводить власний розрахунок пені.

Сума боргу (грн)Період простроченняЗагальна сума пені
1126.4429.12.2014-29.06.2015283.49
385.2729.12.2014-29.06.201596.96
2984.1228.01.2015-27.07.2015819.73
1181.4025.03.2015-27.07.2015242.75
1273.8026.03.2015-27.07.2015259.65
1709.4026.03.2015-27.07.2015348.44
7858.9421.03.2015-27.07.20151607.77
Таким чином, задоволенню підлягає пеня в розмірі 3658, 79 грн.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних нарахованих за період з 26.12.2014 по 27.07.2015, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на предмет відповідності вимогам договору поставки та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 625 ЦК України, дійшов висновку, що позивач неправильно визначив дату початку нарахування 3% річних та інфляційних втрат зважаючи на строки оплати по кожній видатковій накладній.

Суд наводить власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат.

Розрахунок 3% річних

Сума боргу (грн)Період простроченняЗагальна сума 3%
1126.4429.12.2014-27.07.201519.54
385.2729.12.2014-27.07.20156.68
2984.1228.01.2015-27.07.201544.40
1181.4025.03.2015-27.07.201512.14
1273.8026.03.2015-27.07.201512.98
1709.4026.03.2015-27.07.201517.42
7858.9421.03.2015-27.07.201583.33
Розрахунок інфляційних

Сума боргу (грн)Період простроченняЗагальна сума інфляційних
1126.4429.12.2014-27.07.2015442.69
385.2729.12.2014-27.07.2015151.41
2984.1228.01.2015-27.07.20151047.77
1181.4025.03.2015-27.07.2015186.71
1273.8026.03.2015-27.07.2015201.32
1709.4026.03.2015-27.07.2015270.16
7858.9421.03.2015-27.07.20151242.05
Таким чином, задоволенню підлягає 3% річних у розмірі 196,49 грн та інфляційних втрат у розмірі 3542,11 грн.

Відповідно до положень статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Столиця-торг" (03148, м. Київ, вул. Якуба Колоса, 15, код 39228743) на користь приватного акціонерного товариства „Купава" (04116, м. Київ, вул. Коперніка, 16-А, код 22925804) 15519 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот дев'ятнадцять) грн 37 коп. основного боргу, 3658 (три тисячі шістсот п'ятдесят вісім) грн 79 коп. пені, 196 (сто дев'яносто шість) грн 49 коп. 3% річних, 3542 (три тисячі п'ятсот сорок дві) грн 11 коп. інфляційних та судовий збір в розмірі 1683 (одну тисячу шістсот вісімдесят три) грн 92 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 15.10.2015.

Суддя Я.А. Карабань