ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2015 р. Справа № 911/1496/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Державного підприємства «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК»

про стягнення 106373,70 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_1, посв. № 025147

від позивача: ОСОБА_2, довір. № 25/256-226 від 15.11.2013 р.

від відповідача: не зявився

Обставини справи:

Заступник військового прокурора Дніпропетровського гарнізону (далі - прокурор) звернувся до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкарєр» (далі - відповідач) про стягнення 106373,70 грн.

Позовні вимоги прокурора ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачем договірних зобовязань щодо здійснення розрахунку з позивачем за поставку товару відповідно до договору купівлі-продажу № 343910 від 15.07.2010 р., у звязку з чим прокурор просив суд стягнути з відповідача 80000,00 грн. основного боргу, 20640,00 грн. інфляційних втрат, 5733,70 грн. 3% річних, а також судовий збір.

Розгляд справи відкладався.

28.05.2015 р. до господарського суду Київської області від Заступника Дніпропетровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері надійшло клопотання № 1640вих-15 від 22.05.2015 р., відповідно до якого прокурор просив суд замінити відповідача у справі № 911/1496/15 з ТОВ «Рокитнянський гранкарєр» (09631, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Острів, вул. Садова, 2/1, код 37066418) на ТОВ «РГК» (09600, Київська обл., смт. Рокитне, вул. Ентузіастів, 3, код 37066355).

Клопотання прокурора мотивоване тим, що заявник помилково вказав відповідачем у позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкарєр», оскільки договір № 06/09-1212-548913 було укладено позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «РГК», а отже і відповідачем у справі № 911/1496/15 повинно бути ТОВ «РГК».

У судовому засіданні 28.05.2015 р. представник позивача підтримав клопотання прокурора про заміну відповідача у справі № 911/1496/15 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкарєр» на Товариство з обмеженою відповідальністю «РГК».

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.05.2015 р. було замінено відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкарєр» (09631, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Острів, вул. Садова, 2/1, код 37066418) на належного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «РГК» (09600, Київська обл., смт. Рокитне, вул. Ентузіастів, 3, код 37066355), і розгляд справи був розпочатий заново.

Розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 16.07.2015 р. прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали.

Відповідач у судові засідання 01.07.2015 р. та 16.07.2015 р. представника не направив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належно.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 16.07.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

15.07.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Гранд - Україна» (продавець) та Державним підприємством «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод» (покупець) було укладено договір № 343910 купівлі-продажу товару, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти товар та оплати його на умовах даного договору.

У відповідності з п. 4.1 договору порядок розрахунків за даним договором встановлюється сторонами у специфікаціях, які складені сторонами на кожну партію товару, що передається на умовах даного договору.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

06.09.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Гранд - Україна» (первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю «РГК» (новий боржник) та Державним підприємством «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод» (кредитор) було укладено договір № 06/09-1212, відповідно до п. 1 якого сторони домовились здійснити заміну первісного боржника за зобовязаннями щодо поставки товарів покупцю згідно договору № 343910 від 15.07.2010 р. на нового боржника, а новий боржник зобовязується виконати такі зобовязання перед кредитором.

Згідно з п. 2 договору загальна сума зобовязання первісного боржника перед кредитором згідно договору № 343910 від 15.07.2010 р., визнаного боржником, складає 80000,00 грн.

Пунктом 3 договору передбачено, що розмір зобовязання первісного боржника перед кредитором, щодо якого здійснюється заміна первісного боржника на нового боржника за договором, складає 80000,00 грн.

Кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником за зобовязаннями та підписанням даного договору надає свою згоду на заміну первісного боржника на нового боржника за зобовязаннями в порядку та на умовах, визначених даним договором (п. 4 договору).

У відповідності з п. 6 договору новий боржник підтверджує, що йому була передана первісним боржником вся інформація (документація) стосовно зобовязання.

ДП «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод» було надіслано на адресу ТОВ «РГК» претензію № 25/247-13 від 28.05.2014 р. на суму 84000,00 грн., з яких - 80000,00 грн. основного боргу та 4000,00 грн. 3% річних, що підтверджується фіскальним чеком № 1425 від 29.05.2014 р., яку було отримано відповідачем 04.06.2014 р., що підтверджується проставленням підпису уповноваженого представника на повідомленні про вручення зазначеного вище рекомендованого поштового відправлення.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем за договором № 343910 від 15.07.2010 р., останній і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно зі ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (ст. 521 ЦК України). Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Слід зазначити, що укладений між сторонами у справі та первісним боржником договір № 06/09-1212 від 06.09.2012 р. про заміну боржника не містить строку виконання новим боржником ТОВ «РГК» зобовязання перед кредитором ДП «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод».

Між тим, згідно з приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Згідно з п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач у судові засідання представника не направив, відзиву на позов, контррозрахунку суми заборгованості або доказів сплати коштів згідно договору № 06/09-1212 від 06.09.2012 р. суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 80000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено в сумі 5733,70 грн., а інфляційні втрати - в сумі 20640,00 грн. за період з 11.09.2012 р. до 30.01.2015 р. на суму 80000,00 грн.

Як зазначалося вище, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 530 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було отримано направлену позивачем претензію 04.06.2014 р., у звязку з чим обовязок щодо виконання зобовязання виник у відповідача 12.06.2014 р., і підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних до цього моменту є відсутніми в силу наведених вище приписів статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно, згідно з наведеним визначенням моменту виникнення у відповідача зобовязання з оплати, а саме 12.06.2014 р., 3% річних підлягають стягненню з відповідача в сумі 1532,05 грн., а інфляційні втрати - в сумі 13200,00 грн., нараховані за період з 12.06.2014 р. до 30.01.2015 р. на суму 80000,00 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Заступника військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Державного підприємства «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод».

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у таких розмірах: 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень звільняються від сплати судового збору.

Згідно з п 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 р. № 7, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход Державного бюджету України.

Таким чином, витрати зі сплати судового збору у даній справі покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» (09600, Київська обл., Рокитнянський р-н, смт. Рокитне, вул. Ентузіастів, 3, код 37066355) на користь Державного підприємства «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод» (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Заводська, 44, код 14310112) 80000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 13200 (тринадцять тисяч двісті) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 1532 (одну тисячу пятсот тридцять дві) грн. 05 коп. 3% річних.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» (09600, Київська обл., Рокитнянський р-н, смт. Рокитне, вул. Ентузіастів, 3, код 37066355) в дохід Державного бюджету України 1894 (одну тисячу вісімсот девяносто чотири) грн. 64 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 21.07.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна