Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" жовтня 2015 р. Справа № 906/1243/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №147 від 06.02.2015р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (Житомирська обл., м.Малин)

до Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області (Житомирська обл., Радомишльський р-н, с. Потіївка)

про зобов'язання укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0242 га

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (Житомирська обл., м.Малин) звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області (Житомирська обл., Радомишльський р-н, с. Потіївка) про зобов'язання укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0242 га.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 10.08.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №906/1243/15, розгляд справи призначено на 17.09.2015р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Зважаючи на неявку представника відповідача в судове засідання 17.09.2015р., для надання відповідачу можливості реалізувати принцип змагальності, забезпечення участі в судовому засіданні, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, враховуючи також необхідність подання додаткових доказів, господарським судом ухвалою від 17.09.2015р. розгляд справи відкладено на 01.10.2015р.

17.09.2015р. після закінчення судового засідання на адресу суду від відповідача надійшли наступні документи: клопотання (вих.№321 від 14.09.2015р.) про розгляд справи за відсутності представника сільської ради та заперечення проти позову (вх.№12511 від 17.09.2015р.) разом з доданими документами.

25.09.2015р. на адресу суду надійшов ще один примірник аналогічних за змістом заперечень відповідача проти позову за вих.№338 від 23.09.2015р. разом з доданими документами. Отримані документи судом долучено до матеріалів справи.

Відповідач свого представника в засідання суду 01.10.2015р. не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. За усним клопотанням представника до матеріалів справи долучено копію платіжного доручення №24 від 05.12.2013р. на суму 10200 грн.

Представник позивача подав клопотання (вх.№13421/15 від 01.10.2015р.) про відкладення розгляду справи (оголошення перерви в судовому засіданні) та продовження строку вирішення спору у відповідності до ч.3 ст. 69 ГПК України, у зв'язку з необхідністю подати письмові пояснення на заперечення відповідача проти позову та примірник направити відповідачу.

За наведених обставин, зважаючи на неявку представника відповідача, розглянувши клопотання представника позивача, для надання відповідачу можливості реалізувати принцип змагальності, забезпечення участі в судовому засіданні, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, враховуючи також необхідність подання додаткових доказів, господарський суд ухвалою від 01.10.2015р. відклав розгляд справи на 12.10.2015р., продовживши встановлений строк розгляду справи відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України за обґрунтованим клопотанням позивача.

07.10.2015р. від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення на заперечення проти позову (вх.№13814, а.с.53-54), в яких повідомлено, що хоча відповідач фактично визнав позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 щодо укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та відповідно виконання рішення сесії Потіївської сільської ради за №580 від 26.11.2013 р., станом на 05.10.2015 року договір купівлі-продажу укладено не було. 02.10.2015 р. на адресу Потіївської сільської ради була надіслана повторна вимога щодо підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки, про результати розгляду вимоги позивач не повідомлений. Посилаючись на зазначені обставини, а також, положення ч.1 ст.132 ЗК України, ч.5 ст.128 ЗК України та ст.675 ЦК України, представник позивача просить суд зобов'язати Потіївську сільську раду Радомишльського району Житомирської області, в особі голови Потіївської сільської ради Радомишльського району, укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0242 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за ціною 10200,00 грн. з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.

Додаткові пояснення позивача приймаються судом до уваги, в т.ч. в частині уточненого формулювання позовної вимоги, оскільки таке формулювання спрямоване на відповідність позовної вимоги фактичним обставинам справи та не змінює предмету і підстав позову.

В засіданні суду 12.10.2015р. представник позивача підтримав позов щодо зобов'язання відповідача укласти з позивачем нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0242 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, за ціною 10200,00 грн. та просить позов задовольнити. При цьому, надаючи пояснення по суті спору та стосовно наявних у справі доказів представник позивача підтвердив, що проект договору купівлі-продажу позивачем відповідачу не надсилався, оскільки такий договір, на думку позивача, мав бути складений нотаріусом та підписаний сторонами у разі явки сільського голови до нотаріуса за вимогою позивача.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним реєстром Ф103 відправки рекомендованої кореспонденції господарського суду за 06.10.2015р., проте, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався.

Суд приймає до уваги, що метою судового представництва є необхідність забезпечення реалізації процесуальних прав осіб, які беруть участь у справі. Суд зауважує, що відповідач мав можливість здійснити повний та професійний судовий захист своїх інтересів не лише направивши представника сільської ради в засідання суду (з урахуванням положень ст.28 ГПК України) для надання усних пояснень, а й підготувавши письмові пояснення по суті господарського спору та надавши (за наявності) відповідні письмові докази у спростування позовних вимог підприємця.

При цьому, суд враховує, що відповідачем заявлялось клопотання (вих.№321 від 14.09.2015р.) про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, а правова позиція відповідача викладена письмово у запереченнях проти позову (вх.№12511, вх.№12946, а.с.36,41), відповідно до яких відповідач просить суд зобов'язати ФОП ОСОБА_2 укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0242 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 за ціною 10200,00грн., а також, вказує на безпідставність покладення судових витрат по справі на Потіївську сільську раду. Таким чином, відповідач фактично визнав позовні вимоги підприємця, проте, як встановлено судом, на день розгляду справи, дій для укладення договору з позивачем не вчинив.

З огляду на викладене, господарський суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представника відповідача та за наявними матеріалами справи, у відповідності до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням 39 сесії VІ скликання Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 26.11.2013р. №580 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення в межах населеного пункту с.Потіївка ФОП ОСОБА_2" (а.с.13), включено земельну ділянку площею 0,0242 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2013 році; затверджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0242 га, що орендується ФОП ОСОБА_2 для комерційного використання (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі /03.07./, а саме, обслуговування будівлі аптеки) АДРЕСА_1, яка становить 5912,06 грн. Цим же рішенням (пункт 3) вирішено продати фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0242 га для комерційного використання (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі /03.07./, а саме, обслуговування будівлі аптеки), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за 10200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень). Пунктом 4 даного рішення встановлено, що сплату коштів слід здійснити до 03.12.2013р., а пунктом 5 рішення доручено сільському голові укласти договір купівлі-продажу вищеназваної земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, обумовлена в рішенні ради сума продажу земельної ділянки 10200,00 грн. була сплачена позивачем Потіївській сільській раді згідно з платіжним дорученням №24 від 05.12.2013р., з призначенням платежу "за купівлю землі не с/г призначення, без ПДВ) (а.с.47). Надходження коштів від підприємця ОСОБА_2 за земельну ділянку в сумі 10200,00 грн. підтверджується також довідкою Потіївської сільської ради №369 від 30.09.2014 р. (а.с.14).

Разом з тим, на виконання даного рішення договір купівлі-продажу погодженої земельної ділянки за встановленою сумою продажу між підприємцем ОСОБА_2 та Потіївською сільською радою так і не було укладено.

27.04.2015 р. Потіївська сільська рада 60-ої сесії 6 скликання, розглянувши заяву ФОП ОСОБА_2 з проханням затвердити експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0242 га, яку він орендує з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться в АДРЕСА_1, прийняла рішення №823 "Про затвердження звіту про експертну оцінку грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0242 га, яку орендує ФОП ОСОБА_2", якою затверджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0242 га, яка орендується ФОП ОСОБА_2 для комерційного використання (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі /03.07./, а саме, обслуговування будівлі аптеки) в АДРЕСА_1, яка становить 9196 грн. у розрахунку за один квадратний метр земельної ділянки 38 грн. (а.с.15, звіт - а.с.18-21).

Проте, виконання підприємцем ОСОБА_2 передбачених у рішенні Потіївської сільської ради №580 від 26.11.2013р. умов, не мало належного результату - укладення з Потіївською сільською радою договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що необхідна підприємцю для обслуговування будівлі торгівлі (аптеки).

Із письмових пояснень відповідача (заперечення проти позову, а.с.36,41) вбачається, що Потіївська сільська рада не заперечує необхідності виконання рішення ради №580 від 26.11.2013р. та укладення з позивачем договору купівлі-продажу земельної ділянки, з урахуванням визначених в рішенні умов, проте, жодним чином не пояснює своєї бездіяльності з даного приводу та правових підстав неукладення такого договору протягом тривалого часу - від грудня 2013 року до сьогодні.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2015р. повноважний представник підприємця ОСОБА_2 звернувся до сільського голови Потіївської сільської ради з вимогою за №1102 про виконання рішення ради №580 від 26.11.2013р. в частині укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, для чого у вимозі просив прибути до приватного нотаріуса Малинського нотаріального округу Тимошенко Н.С. за вказаною у вимозі адресою, 30.06.2015р. о 12год.00хв. (а.16, докази направлення - а.с.17).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вимога підприємця ОСОБА_2 вручена відповідачу 16.06.2015р. Проте, у визначений позивачем час представник відповідача (за рішенням ради - сільський голова) для укладення договору купівлі-продажу до нотаріуса не прибув.

За вказаних обставин, підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про зобов'язання відповідача укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0242 га.

Розглядаючи питання законності та обґрунтованості позовних вимог у справі, господарський суд приймає до уваги вищевикладені встановлені судом обставини справи, а також, наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.116 Земельного кодексу України, яка визначає підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України при реалізації своїх повноважень органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.ст.142-144 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону щодо регулювання земельних відносин.

Згідно з ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У відповідності до ст.127 Земельного кодексу України, органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.128 Земельного кодексу України, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ч.2 вказаної статті ЗК України, громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Згідно з ч.3 ст.128 Земельного кодексу України, орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Відповідно до ч.5 ст.128 Земельного кодексу України, підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Згідно з ч.8 ст.128 Земельного кодексу України, ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб'єктами господарювання, які є суб'єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки. Сума авансового внеску зараховується до ціни продажу земельної ділянки. За змістом ч.7 ст.128 Земельного кодексу України, документ про оплату або про сплату першого платежу (у разі продажу земельної ділянки з розстроченням платежу) є підставою для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку та її державної реєстрації.

Пунктом 6 ст.128 Земельного кодексу України встановлено, що рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, а у відповідності до ч.7 цієї ж статті ЗК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню.

Приписами ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що селищний, сільський голова укладає договори від імені територіальної громади та на підставі відповідних рішень ради.

Стаття 132 Земельного кодексу України визначає зміст угод про перехід права власності на земельні ділянки, а саме, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються (ч.1 вказаної статті). Угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім'я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) права та обов'язки сторін; ж) кадастровий номер земельної ділянки; з) момент переходу права власності на земельну ділянку.

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до норм статті 187 Господарського кодексу України судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору, які не суперечать положенням цього кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Частина 1 ст.628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.ч.2,3 ст.180 ГК України).

Загальний порядок укладання господарських договорів встановлено статтею 181 Господарського кодексу України. Зокрема, ч.1 ст.181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до змісту ч.ч.2-8 ст.181 Господарського кодексу України, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Однак, як встановлено судом, маючи правову підставу - обов'язкове до виконання рішення органу місцевого самоврядування щодо укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивач, однак, не вжив заходів для дотримання загального порядку укладення господарських договорів: проект договору купівлі-продажу земельної ділянки у встановленому законом порядку підприємець відповідачу не надавав, що підтвердив представник позивача в засіданні суду.

За відсутності пропозиції позивача щодо укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки з наданням проекту даного договору (ч.2 ст.181 ГК України), відповідач не міг погодити умови останнього чи оформити протоколом розбіжностей свої заперечення щодо окремих його умов (ч.3 ст.181 ГК України).

При цьому, суд зауважує, що відповідно до вимог ст.84 Господарського процесуального кодексу України, у спорі, що виник при укладенні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Пленум Вищого господарського суду України у п.9.9 Постанови від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" роз'яснив, що у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначити, у рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині.

Проте, у даному випадку, проекту договору купівлі-продажу земельної ділянки, який позивач просить зобов'язати відповідача укласти, тобто, документа, який би містив всі істотні умови, наявність яких необхідна для договорів даного виду та на яких можливо було б визнати укладеним договір між сторонами, на даний момент не існує і такий проект відповідачу до звернення до суду з даним позовом не надсилався. Вказані обставини унеможливлюють задоволення заявлених у справі позовних вимог.

Окрім того, позивачем сформульовано позовну вимогу щодо зобов'язання відповідача укласти саме нотаріально посвідчений договір, в той час як нормативно-правового підґрунтя такої вимоги та можливого способу її задоволення чинним законодавством не встановлено.

Законодавчо передбачена можливість вирішення спору щодо саме нотаріального посвідчення договору в порядку ст.220 ЦК України, за вимогою про визнання договору дійсним, однак, лише якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення (у разі визнання судом такого договору дійсним наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається).

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, у відповідності до вимог ст.43 ГПК України, та керуючись законом, суд вважає передчасним, відповідно до наявних у справі доказів, заявлений у справі позов, що, однак, не виключає можливого звернення підприємця ОСОБА_2, в подальшому, до суду за захистом своїх порушених прав, за наявності у тому потреби та за наявності доказів дотримання загального порядку укладення договорів.

Таким чином, з огляду на вищевикладені встановлені судом обставини справи та положення чинного законодавства України, підстави для задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (Житомирська обл., м.Малин) до Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області (Житомирська обл., Радомишльський р-н, с.Потіївка) про зобов'язання укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0242 га - відсутні, у позові суд відмовляє.

Відповідно до положень ст.49 ГПК України, судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.10.15

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2,3 - сторонам (реком.)