ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р.Справа № 916/1237/15-г

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю від 02.02.2015р.

Від відповідача:. ОСОБА_3 за довіреністю від 16.12.2014р.

Від третіх осіб:

- товариства з обмеженою відповідальністю „Блек сі Партнерс: ОСОБА_4 за довіреністю від 01.04.2015р.

- дочірнього підприємства „Маккенлі: не зявився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку „Порто-Франко до товариства з обмеженою відповідальністю „Нотлексінвест, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: дочірнього підприємства „Маккенлі, товариства з обмеженою відповідальністю „Блек сі Партнерс, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк „Порто-Франко (далі по тексту ПАТ АБ „Порто-Франко), від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ „Порто-Франко ОСОБА_5, звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Нотлексінвест (далі по тексту ТОВ „Нотлексінвест), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача дочірнього підприємства „Маккенлі (далі по тексту ДП „Маккенлі) про застосування наслідків недійсності нікчемного договору, а саме: договору, посвідченого 17.03.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 524, про розірвання (відмову) від іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28.04.2012р. за реєстровим № 1042, а також про визначення способу виконання рішення суду із встановленням, що вказане рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у вигляді заборони на наступний обєкт: майнові права, які випливають з договору купівлі-продажу майнових прав №№ 1/Н/Ц, 2/Н/Ц, 3/Н/Ц, 4/Н/Ц, 5/Н/Ц, від 03.04.2012., укладених між дочірнім підприємством „Маккенлі та Іпотекодавцем згідно якого Іпотекодавець за рахунок своїх коштів фінансує, а дочірнє підприємство „Маккенлі здійснює будівництво: нежитлового приміщення під будівельним № 1 на цокольному поверсі, орієнтовною загальною площею 42,9 кв.м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, 25, корпус 4; нежитлового приміщення під будівельним № 2 на цокольному поверсі, орієнтовною загальною площею 51,3 кв.м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, 25, корпус 4; нежитлового приміщення під будівельним № 3 на цокольному поверсі, орієнтовною загальною площею 33,4 кв.м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, 25, корпус 4; нежитлового приміщення під будівельним № 4 на цокольному поверсі, орієнтовною загальною площею 33,2 кв.м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, 25, корпус 4; нежитлового приміщення під будівельним № 5 на цокольному поверсі, орієнтовною загальною площею 40,7 кв.м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, 25, корпус 4.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстави, передбаченої ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, для кваліфікації спірних угод як нікчемних, оскільки в результаті вчинення спірного правочину позивач як банк відмовився від власних майнових вимог протягом річного терміну, що передував введенню в ПАТ АБ „Порто-Франко тимчасової адміністрації, а також необхідності визнання нікчемного спірного договору недійсним в судовому порядку з метою забезпечення відновлення прав позивача.

Ухвалою від 20.05.2015р. судом в порядку ст. 27 ГПК України було залучено товариство з обмеженою відповідальністю „Блек Сі Партнерс (далі по тексту ТОВ „Блек Сі Партнерс) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В порядку ст. 79 ГПК України судом було зупинено провадження по даній справі до вирішення по суті господарським судом міста Києва справи № 910/27914/14 за позовом ПАТ АБ „Порто-Франко до ТОВ „Фінансова компанія „ТОП Фінанс, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ „Блек сі Партнерс про визнання недійсними договорів та застосування наслідків недійсності правочинів, а також за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Одеській області до ПАТ АБ „Порто-Франко, ТОВ „Фінансова компанія „ТОП Фінанс про визнання договору недійсним, про що було постановлено ухвалу від 08.06.2015р.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.07.2015р. ухвалу господарського суду Одеської області від 08.06.2015р. по даній справі було скасовано, а справу передано для подальшого розгляду до місцевого господарського суду. У звязку із викладеним, ухвалою від 08.09.2015р. дану справу було призначено до подальшого розгляду.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, згідно із поясненнями (вх. № 22893/15 від 06.09.2015р.) ПАТ АБ „Порто-Франко доповнило підстави предявленого позову фактом нікчемності договору факторингу № 1 від 16.08.2014р., укладеного між ПАТ АБ „Порто-Франко та ТОВ „Фінансова компанія „Топ Фінанс.

Відповідач та треті особи повністю заперечують проти позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

20.12.2011р. між ПАТ АБ „Порто-Франко (Банк) та ТОВ „Нотлексінвест (Позичальник) було укладено кредитний договір (відзивна кредитна лінія) № 573/1-11, у відповідності до п. 1.1, 1.3 якого Банк на умовах даного договору надає Позичальнику кредит у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії з лімітом в сумі 8 285 000 грн. на строк з 20.12.2011р. по 19.12.2012р. зі сплатою 20% річних для здійснення поточної діяльності. Позичальник зобовязується належним чином використовувати та повернути Банку кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії у відповідності до умов договору та тарифів Банку, а також виконувати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. Протягом всього періоду дії цього договору максимальна заборгованість Позичальника перед Банком не може перевищувати розміру максимального ліміту, вказаного в п. 1.1 даного договору.

Згідно з п.п. 3.1-3.3 кредитного договору № 573/1-11 від 20.12.2011р. нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за методом „факт/факт, який визначається шляхом ділення фактичної кількості днів в періоді, за який здійснюється нарахування процентів на фактичну кількість днів у році. Проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, щомісячно в останній робочий день місяця, за період з першого числа (з дня видачі кредиту в перший місяць нарахування) по останнє число поточного місяця, а також в день повного погашення кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом в поточному місяці. При розрахунку процентів враховується день видачі та не враховується день погашення кредиту. Оплата процентів здійснюється не пізніше строку, зазначеного в п. 1.1 договору та при повному погашенні кредиту, від суми фактичної заборгованості по кредиту на рахунок Позичальника № 001, відкритий в АБ „Порто-Франко. У випадку, якщо число оплати процентів припадає на вихідний день, проценти сплачуються в перший, наступний за ним робочий день.

В подальшому, між сторонами було укладено низку додаткових угод до кредитного договору (відзивна реверсивна кредитна лінія) № 573/1-11 від 20.12.2011р., направлених на зміну його наступних істотних умов:

- на підставі додаткової угоди № 1 від 23.12.2012р. сторонами було погоджено збільшення кредитного ліміту до суми 14 000 000 грн.

- на підставі додаткової угоди № 2 від 13.07.2012р. сторонами було збільшено кредитний ліміт до суми 15 650 000 грн.;

- на підставі додаткової угоди № 3 від 19.07.2012р. сторонами було збільшено кредитний ліміт до суми 18 150 000 грн.;

- на підставі додаткової угоди № 4 від 24.07.2012р. сторонами було збільшено кредитний ліміт до суми 19 000 000 грн.;

- на підставі додаткової угоди № 5 від 19.12.2012р. сторонами було збільшено кредитний ліміт до суми 22 000 000 грн. та продовжено термін кредитування до 17.05.2013р., а також змінено порядок сплати відсотків за користування кредитом (п. 3.3 кредитного договору): Оплата процентів здійснюється щомісячно в період з 1 го по 25 число місяця, наступного за звітним та при повному погашенні кредиту, від суми фактичної заборгованості по кредиту на рахунок Позичальника № 001, відкритий в АБ „Порто-Франко. У випадку, якщо число оплати процентів припадає на вихідний день, проценти сплачуються в перший, наступний за ним робочий день.

- на підставі додаткової угоди № 6 від 17.05.2013р. сторонами було продовжено термін кредитування до 18.11.2013р.;

- на підставі додаткової угоди № 7 від 10.06.2013р. сторонами було змінено порядок нарахування відсотків у наступний спосіб (п. 3.3 кредитного договору): Оплата процентів здійснюється щомісячно в період з 1-го по 25 число місяця, наступного за звітним та при повному погашенні кредиту, від суми фактичної заборгованості по кредиту на рахунок Позичальника № 001, відкритий в АБ „Порто-Франко. Проценти за травень 2013 року сплачується в термін до 25.07.2013р. У випадку, якщо число оплати процентів припадає на вихідний день, проценти сплачуються в перший, наступний за ним робочий день.

- на підставі додаткової угоди № 8 від 01.07.2013р. сторонами було зменшено ставку відсотків за користування кредитом із 20% річних на 12% річних;

- на підставі додаткової угоди № 9 від 18.11.2013р. сторонами було продовжено термін кредитування до 18.03.2014р.;

- на підставі додаткової угоди № 10 від 30.12.2013р. сторонами було викладено п. 1.1 кредитного договору № 573/1-11 від 20.12.2011р. в наступній редакції: Банк на умовах даного договору надає Позичальнику кредит у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії із лімітом в сумі 22 000 000 грн. на строк з 20.12.2011р. по 18.03.2014р. для здійснення поточної діяльності із сплатою процентів: з 20.12.2011р. по 30.06.2013р. в розмірі 20% річних; з 01.07.2013р. по 31.12.2013р. в розмірі 12% річних; з 01.01.2014р. по 18.03.2014р. в розмірі 22% річних. Позичальник зобовязується належним чином використовувати та повернути Банку кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії у відповідності до умов договору та тарифів Банку, а також виконувати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором;

- на підставі додаткової угоди № 11 від 18.03.2014р. сторонами було продовжено термін кредитування до 18.06.2014р. із сплатою 22% річних за користування кредитом;

- на підставі додаткової угоди № 12 від 18.06.2014р. сторонами було продовжено термін кредитування до 17.07.2014р.;

- на підставі додаткової угоди № 13 від 17.07.2014р. сторонами було викладено п. 1.1 кредитного договору № 573/1-11 від 20.12.2011р. в наступній редакції: Банк на умовах даного договору надає Позичальнику кредит у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії із лімітом для здійснення поточної діяльності в сумі 22 000 000 грн. на строк з 20.12.2011р. по 15.08.2014р. із сплатою процентів: з 20.12.2011р. по 30.06.2013р. в розмірі 20% річних; з 01.07.2013р. по 31.12.2013р. в розмірі 12% річних; з 01.01.2014р. по 15.08.2014р. в розмірі 22% річних. Позичальник зобовязується належним чином використовувати та повернути Банку кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії у відповідності до умов договору та тарифів Банку, а також виконувати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором.

В подальшому, 28.04.2012р. між ПАТ АБ „Порто-Франко (Іпотекодержатель) та ТОВ „Нотлексінвест (Іпотекодавець та/або Боржник) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1042 (далі по тексту договір іпотеки від 28.04.2012р. № 1042), у відповідності до п.п. 1.1, 1.2, 1.8 якого цей договір іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя за кредитним договором № 573/1-11 від 20.12.2011р. та додатковою угодою № 1 до нього від 23.04.2012р., укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому (далі Кредитний договір, стосовно повернення Іпотекодержателю грошових коштів (далі кредит) в сумі, передбаченим кредитним договором. Предметом іпотеки за цим договором складається з всіх майнових прав Іпотекодавця, які існують на момент укладання цього договору. Майнові права, що зазначені в цьому договорі, це ті майнові права, які випливають з договорів купівлі-продажу майнових прав № 1/Н/Ц, 2/Н/Ц, 3/Н/Ц, 4/Н/Ц, 5/Н/Ц від 03.04.2012р., укладених між ДП „Маккенлі та Іпотекодавцем згідно якого Іпотекодавець за рахунок всіх своїх коштів фінансує, а ДП „Маккенлі здійснює будівництво:

- нежитлового приміщення під будівельним номером 1 (ОСОБА_3) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 42,9 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4 та стане власністю Іпотекодавця після відбудування будинку, а саме: з моменту одержання Іпотекодавцем свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення та його державної реєстрації в КП „БТІ та РОН Комінтернівського району Одеської області. Право Іпотекодавця на набуття ним у власність вищезазначеного нежитлового приміщення підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 1/Н/Ц від 03.04.2012р.;

- нежитлового приміщення під будівельним номером 2 (Два) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 51,3 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4 та стане власністю Іпотекодавця після відбудування будинку, а саме: з моменту одержання Іпотекодавцем свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення та його державної реєстрації в КП „БТІ та РОН Комінтернівського району Одеської області. Право Іпотекодавця на набуття ним у власність вищезазначеного нежитлового приміщення підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 2/Н/Ц від 03.04.2012р.;

- нежитлового приміщення під будівельним номером 3 (Три) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 33,4 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4 та стане власністю Іпотекодавця після відбудування будинку, а саме: з моменту одержання Іпотекодавцем свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення та його державної реєстрації в КП „БТІ та РОН Комінтернівського району Одеської області. Право Іпотекодавця на набуття ним у власність вищезазначеного нежитлового приміщення підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 3/Н/Ц від 03.04.2012р.;

- нежитлового приміщення під будівельним номером 4 (Чотири) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 33,2 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4 та стане власністю Іпотекодавця після відбудування будинку, а саме: з моменту одержання Іпотекодавцем свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення та його державної реєстрації в КП „БТІ та РОН Комінтернівського району Одеської області. Право Іпотекодавця на набуття ним у власність вищезазначеного нежитлового приміщення підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 4/Н/Ц від 03.04.2012р.;

- нежитлового приміщення під будівельним номером 5 (Пять) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 40,7 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4 та стане власністю Іпотекодавця після відбудування будинку, а саме: з моменту одержання Іпотекодавцем свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення та його державної реєстрації в КП „БТІ та РОН Комінтернівського району Одеської області. Право Іпотекодавця на набуття ним у власність вищезазначеного нежитлового приміщення підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 5/Н/Ц від 03.04.2012р..

Будівництво багатоквартирного будинку, де знаходиться предмет іпотеки, здійснюється на земельній ділянці площею 1,678 га згідно договору оренди земельної ділянки, укладеного між ДП „Маккенлі та Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області.

Право іпотеки за цим договором поширюється на обєкт будівництва та всі його складові частини і після завершення будівництва, прийняття до експлуатації Обєкта будівництва, реєстрації права власності на Обєкт будівництва та його складові частини в Бюро технічної інвентаризації, а також оформлення права власності Іпотекодавця на обєкт будівництва та його складові частини незалежно від внесення змін до цього договору, повязаними із завершенням будівництва. За погодженням сторін вартість Предмета іпотеки складає 604 500 грн.

В подальшому, 17.03.2014р. між ПАТ АБ „Порто-Франко (Іпотекодержатель) та ТОВ „Нотлексінвест (Іпотекодавець) було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 524, (далі по тексту договір про розірвання від 17.03.2014р. № 524), у відповідності до умов якого сторони дійшли згоди розірвати (відмовитись) від іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28.04.2012р. за реєстровим номером № 1042, із зазначенням про відсутність будь-яких претензій один до одного з питань, повязаних із виконанням своїх обовязків за вищезазначеним іпотечним договором.

Згідно з ч.ч. 1 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

В свою чергу, положеннями ст. 17 Закону України „Про іпотеку передбачено, що іпотека припиняється у разі зокрема припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору та з інших підстав, передбачених цим Законом.

Таким чином, в результаті розірвання договору іпотеки від 28.04.2012р. № 1042, відповідні зобовязання та забезпечувальне обтяження, встановлене цим договором, є такими, що припинились.

Проте, відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 103 від 26.09.2014р., що було прийняте на підставі постанови Правління Національного банку України від 26.09.2014р. № 610 „Про віднесення публічного акціонерного товариства акціонерного банку „Порто-Франко до категорії неплатоспроможних, було розпочато з 29.09.2014р. процедуру виведення ПАТ АБ „Порто-Франко з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 29.09.2014р. по 29.12.2014р. включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АБ „Порто-Франко провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5.

Відповідно до ст.ст. 34, 35 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Здійснюючи покладені законом повноваження, за результатами перевірки договорів, укладених позивачем протягом одного року до моменту введення тимчасової адміністрації, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка призначена на проведення тимчасової адміністрації у ПАТ АБ „Порто-Франко, було виявлено факт укладення банком із відповідачем договору про розірвання від 17.03.2014р. № 524, який було визнано нікчемним згідно наказу ПАТ АБ „Порто-Франко № 52 від 17.11.2014р. Приймаючи до уваги встановлення уповноваженою особою Фонду наявності визначених законом підстав для кваліфікації зазначеного правочину як нікчемного, оскільки в результаті укладення спірного договору позивач у річний термін, що передував введенню у ньому тимчасової адміністрації, відмовився від власних майнових вимог, з метою застосування юридичних наслідків його нікчемності позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених вимог, господарський суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При цьому, у відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У п.п. 2.1, 2.5.2, 2.9, 2.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

При цьому, суд зауважує, що ст. 203 ЦК України передбачає загальну підставу для визнання нікчемності правочину і застосовується лише в тому випадку, якщо в ЦК України або іншому законі немає спеціальної підстави (норми) для цього.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і, з урахуванням припису частини першої статті 58 ГПК, бути об'єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе). В разі заявлення вимоги про повернення одержаного за правочином відповідач має право подати зустрічний позов (стаття 60 ГПК) про витребування належного йому майна або відшкодування вартості останнього. Якщо такий позов не подано, господарський суд з огляду на припис частини п'ятої статті 216 ЦК України та з урахуванням конкретних обставин справи може з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину також і щодо позивача.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, господарський суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а має дати належну оцінку відповідним доводам позивача.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову кваліфікацію спірним правочинам на предмет їх відповідності вимогам закону, господарський суд виходить із обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та які становлять підставу позову. В даному випадку позов обґрунтований посиланням на обставини, визначені спеціальною норму закону, яка містить підстави для визнання правочину нікчемним виключно за умови вчинення його банком, в якому в подальшому запроваджено тимчасову адміністрацію.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (в редакції Закону України від 4 липня 2014 року N 1586-VII, який набрав чинності з 11.07.2014р. та на положення якої посилається ПАТ АБ „Порто-Франко в обґрунтування предявленого позову) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

В той же час, згідно зі ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином, оскільки згідно з імперативними вимогами ст. 215 ЦК України недійсність будь-якого правочину визначається згідно із положеннями закону, що діяли на час його вчинення, при вирішенні питання про наявність підстав для визнання договору про розірвання від 17.03.2014р. № 524 нікчемним, не підлягають застосуванню положення ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (в редакції Закону України від 4 липня 2014 року N 1586-VII), що набрали чинності після вчинення спірного правочину, оскільки це призведе до надання зворотної сили нормам закону, які не помякшуються відповідальність особи, тобто буде суперечити вимогам Основного Закону України та загальним засадам цивільного законодавства.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2 розділу „ІI. Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи від 04 липня 2014 року N 1586-VII (яким зокрема було внесено зміни до ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року N 4452-VI та доповнено перелік підстав для визнання правочинів, вчинених протягом року до введення у банку тимчасової адміністрації, нікчемними) до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативні акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Проте, наведена норма не впливає на правила застосування норм закону у часі з огляду на наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що в процесі прийняття Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи від 04 липня 2014 року N 1586-VII Верховною Радою України не розглядались та не приймались зміни до Конституції України та Цивільного кодексу України щодо порядку дії у часі положень закону, якими врегульовані питання визнання нікчемними договорів, вчинених банком протягом року до моменту запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Таким чином, наведене, з огляду на приписи ст. 4 ЦК України, додатково свідчить про неправомірність застосування нової редакції ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб до спірних правовідносин, оскільки в такому випадку норми спеціального закону, яким є закон щодо системи гарантування вкладів, не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства.

Правова позиція суду з цього питання підтверджується багаточисельною судовою практикою щодо застосування ст. 4 ЦК України, в тому числі і постановою судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 30.10.2013р.

В той же час, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (в редакції Закону України від 16 травня 2013 року N 245-VII, яка була чинною на час вчинення спірних договорів) протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв: 1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій; 2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов; 3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів; 4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку; 5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку; 6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком. Договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується.

Тобто, попередня редакція ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року N 4452-VI, що була чинна на час вчинення спірного правочину, не передбачала такої підстави для визнання нікчемними правочину, вчиненого банком протягом року до введення у ньому тимчасової адміністрації, як відмова банку від власних майнових вимог. В той же час, проаналізувавши зміст оспорюваної угоди, господарський суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обставин, з якими ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб в чинній на момент укладення договору про розірвання від 17.03.2014р. № 524 редакції повязувала можливість кваліфікації цих угод як нікчемних.

Сукупній правовий аналіз приписів ст.ст. 202 236 ЦК України, якими встановлено загальні та універсальні вимоги щодо правочинів та підстав їх визнання недійсними, дозволяють дійти висновку, що недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти субєктного складу; дефекти волі невідповідність волі та волевиявлення (узагальнення Верховного Суду України від 24.11.2008р. «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

За результатами перевірки договору про розірвання від 17.03.2014р. № 524 на предмет наявності у них вищезазначених дефектів, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку зміст правочинів не суперечить вимогам закону, оскільки наявність обставин, підтверджуючих зворотнє, матеріалами справи не підтверджена та прямо не випливає із вимог закону. Вчиняючи спірний правочин, сторони керувались принципом свободи договору, передбаченим ст.ст. 6, 627 ЦК України, вільно обираючи модель своєї поведінки виходячи із встановлених меж здійснення цивільних та господарських прав.

Форма спірного правочину письмова із нотаріальним посвідченням, цілком відповідає як вимогам ст. 19 Закону України „Про іпотеку, у відповідності до яких зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню, так і приписам ст. 654 ЦК України, якими передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається.

За субєктним складом спірні договори були вчинені належними сторонами, доказів, підтверджуючих відсутність у представників сторін повноважень на вчинення оспорюваньої угоди в матеріалах справи відсутні. Крім того, матеріалами справи не підтверджено наявність дефектів волі і волевиявлення жодної із сторін спірних угод, які мали місце при їх вчиненні.

У звязку з викладеним, господарський суд доходить висновку, що на момент укладення договору про розірвання від 17.03.2014р. № 524 сторонами не було допущено порушень вимог закону, наявність яких є підставою для визнання їх нікчемними та/або недійсними, в той час як обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги про визнання цієї угоди нікчемною, виникли внаслідок внесення змін до ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, у звязку з чим, не можуть застосовуватись до спірних договорів. Таким чином, спірні договори не можуть бути кваліфіковані як нікчемні.

Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В силу приписів ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто, наслідки недійсності (нікчемності) правочину можуть бути застосовані виключно у випадку підтвердження судом відповідного юридичного факту, в той час як його відсутність унеможливлює застосування відповідних наслідків.

Викладене свідчить про необгрунтованість позовних вимог ПАТ АБ „Порто-Франко щодо застосування наслідків недійсності договору про розірвання від 17.03.2014р. № 524, що є підставою для відмови у задоволенні заявленого позову у повному обсязі.

Крім того, у п. 7.1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17 жовтня 2012 року N 9 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне. Статтею 121 ГПК не передбачено подання і розгляд заяв про встановлення способу та/або порядку виконання рішення. Такі спосіб і порядок визначаються державним виконавцем на підставі Закону України "Про виконавче провадження" та виходячи зі змісту резолютивної частини рішення господарського суду. Відтак суд має відмовляти в прийнятті відповідних заяв згідно з пунктом 1 частини першої статті 62 ГПК (якщо в заяві одночасно не порушується питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення; в такому разі вона приймається та розглядається судом у відповідній частині).

Отже, предявлення вимог про встановлення порядку та способу виконання рішення суду є некоректним з юридичної точки зору, що додатково свідчить про необгрунтованість позовних вимог у названій частині.

Підсумовуючи всі вищевикладені обставини, відповідно до ст. 58 Конституції України, ст.ст. 5, 6, 203, 215, 216, 512, 599, 627, 654, 1077, 1078, 1080 ЦК України, ст.ст. 34, 35 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (з наступними змінами та доповненнями), ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (в редакції Закону України від 4 липня 2014 року N 1586-VII), ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (в редакції Закону України від 16 травня 2013 року N 245-VII), позов АТ АБ „Порто-Франко задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 12.10.2015р.

Суддя С.П. Желєзна