ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 р. Справа № 917/1721/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" вул. Фрунзе, 40, м. Київ, 04080

до Фізичної особи - підприємця Головко Івана Васильовича, вул.Леніна, 54, кв.204, м.Комсомольськ, Полтавська область, 39800

про стягнення грошових коштів у сумі 3 860 грн. 79 коп.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 3860, 79 грн.

Представник позивача в засідання суду не з'явився та надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та долучення документів до матеріалів справи.

Відповідач представника в судове засідання не направив та 10.09.2015 р. подав до суду заяву б/н від 07.09.2015 р. про залишення позовної заяви без розгляду в зв'язку з тим, що довіреність №2388 від 17.09.2014 р. на оформлення позовної заяви надана позивачем Стовіку Ігорю Олеговичу, а позовна заява підписана представником за довіреністю Дорошенко О.С.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позовна заява підписана представником за довіреністю Дорошенко О.С.. Довіреність №2386 від 17.09.2014 р. видана позивачем Дорошенко О.С. додана до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи (а.с. - 23). За даних обставин, суд вважає клопотання відповідача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Інших заперечень, які б спростовували вказані в позовній заяві обставини, відповідачем до суду не надано.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

11.01.2013 року між позивачем та Головко І.В. (страхувальник) укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0258101 (далі - Договір, а.с. 15).

За умовами Договору сторонами погоджено, зокрема, страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, що складає за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн.; забезпечений транспортний засіб: тип С2, марка (модель) DAF 430XF 95, номерний знак ВІ9244ВН, 2003 року випуску, а також особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу; базовий і страховий платежі та коефіцієнти, що застосовувалися для розрахунку розміру страхового платежу.

Строк дії Договору (полісу) з14.01.2013 р. по 13.01.2014 р.

Договір (поліс) підписаний сторонами, не оскаржувався, в судовому порядку недійсним або неукладеним не визнавався.

З матеріалів справи слідує, що 06.09.2013 р. о 8-35 год. по вул. Куйбашева м. Донецька сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю двох автомобілів: 1) «ДАФ» д.н. ВІ 9244 ВН, який належить ФОП Головко І.В. (відповідач) під керуванням Заболотного В.С.; 2) «Опель» д.н. АР 1282 АХ, який належить Плескуну Михайлу Миколайовичу (потерпілий) під керуванням Тюмнєва В.С..

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ, відомістю №9261852 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. -9-10).

Постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 25.12.2013 року у справі №534/3933/13-п Заболотного Вадима Степановича визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2014 року власник легкового автомобіля «Опель» д.н. АР 1282 АХ, який належить Плескуну Михайлу Миколайовичу (потерпілий) звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Згідно ремонтної калькуляції №11888 від 01.04.2014 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Опель» д.н. АР 1282 АХ, внаслідок пошкодження становить 9209,88 грн.

Відповідно до страхового акту № ОЦ/036/000/14/0740 від 26.05.2014року, розмір страхового відшкодування складає 3860,79коп.

На підставі страхового акту № ОЦ/036/000/14/0740 від 26.05.2014 року та заяви Плескуна М.М., на виконання своїх зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0258101, укладеним між сторонами, позивачем було перераховано потерпілому страхову виплату в сумі 3860,79 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 583 від 28.05.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що всупереч приписами ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем, як страхувальником за полісом № АЕ/0258101. обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не було повідомлено страховика про настання страхового випадку, в результаті чого, на думку позивача, у останнього виникло право регресної вимоги до ФОП Головка І.В у сумі 3860,79 грн.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За приписами ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Дорожньо-транспортною пригодою за вказаним нормативно-правовим актом визнається подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Згідно із ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з ч.1 ст.36 вказаного нормативно-правового акту страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06.09.2013 р., було виплачено страхове відшкодування Плескуну М.М. в результаті настання страхового випадку.

Статтею 287 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

За приписами ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підпунктом «ґ» п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього Закону.

Таким чином, вказана правова норма передбачає у випадку неповідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди наявність у нього права на пред'явлення регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 11.08.2014р. та від 19.11.2014р. Вищого господарського суду України по справах №910/2843/14 та №910/5973/14.

Згідно з пп.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

За твердженнями позивача, всупереч вимогам ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем не було повідомлено страховика про настання страхового випадку.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3860,79 грн. суми страхового відшкодування в порядку регресу правомірними, такими, що підтверджується належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. Відповідач правами, наданими йому ГПК України, не скористався, жодних заперечень, що стосуються суті спору суду не надав.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір відповідно до приписів ст.49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,75,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Головко Івана Васильовича (вул.Леніна, 54, кв.204, м.Комсомольськ, Полтавська область, 39800, ІПН ) на користь приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія (вул. Фрунзе, 40, м. Київ, 04080, ) 3860,79 коп. виплаченого страхового відшкодування та 1827 грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.10.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя