РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015Справа №910/21146/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства "Бонвояж" до товариства з обмеженою відповідальністю "Корса" про стягнення 42267,44 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Шилова К. В. (довіреність № б/н від 16.02.2015);

від відповідача - Іржевська О. Я. (довіреність № б/н від 08.09.2015)

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року приватне підприємство "Бонвояж" (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Корса" (далі по тексту - відповідач) про стягнення 17143,42 грн основного боргу, 771,34 грн 3% річних, 10242,79 грн пені, 6617,24 грн інфляційних, 7492,65 грн штраф.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем договору постачання теплової енергії № ТЕ/13-14/4 від 23.09.2013, у зв'язку чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 17143,42 грн основного боргу. А також за прострочення оплати за поставлений товар позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, 3% річних, штраф та пеню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 09.09.2015 року.

Ухвалою суду від 09.09.2015 відкладено розгляд справи на 07.10.2015.

Ухвалою суду від 07.10.2015 продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 19.10.2015.

19.10.2015 до Господарського суду міста Києва від товариства з обмеженою відповідальністю "Корса" надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсною додаткову угоду від 01.03.2015 № 4 до договору про постачання теплової енергії від 23.09.2015 за № ТЕ/13-14/4, укладену між ПП «Бонвояж» та ТОВ «Корса».

Ухвалою суду від 19.10.2015 суд відмовив у прийнятті зустрічної позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Корса", так як зустрічну позовну заяву подано після початку розгляду господарським судом справи № 910/21146/15 по суті заявлених позовних вимог, що зафіксовано в протоколі судового засідання від 09.09.2015 у справі № 910/21146/15.

Представник позивача в судовому засіданні 19.10.2015 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.10.2015 заперечив проти заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 19.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши представників позивача та відповідача, проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

23 вересня 2013 року між приватним підприємством «Бонвояж» (енергопостачальна організація) та товариством з обмеженою відповідальністю "Корса" (абонент) було укладено договір на постачання теплової енергії №ТЕ/13-14/4 (надалі по тексту - договір), за змістом п. 1.1 якого енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання поставити абонентові теплову енергію у гарячій воді в потрібних йому обсягах в будівлю за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21, а абонент зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) та в терміни, передбачені цим договором. Теплова енергія постачається на підставі Ліцензії на виробництво теплової енергії (серія АГ № 596094), Ліцензії на транспортування теплової енергії магістральними та місцевим трубопроводами.

Згідно з п. 2.1 договору теплова енергія постачається абонентові в обсягах, визначених додатком №1 до цього договору та температурним графіком у вигляді гарячої води.

Відповідно до п. 3.2.2 договору абонент зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Пунктом 6.2 договору визначено, що оплата за теплову енергію проводиться у безготівковому порядку з поточного рахунку абонента на поточний рахунок енергопостачальної організації на умовах 100% оплати заявлених місячних обсягів, вказаних у додатку №1 до цього договору не пізніше 15 числа місяця, який передує місяцю поставки. У випадку отримання обсягу теплової енергії вище заявленого доплата різниці проводиться у термін, що не перевищує 7 днів з моменту проведення звірки показників лічильників кількості спожитої теплової енергії. У випадку, якщо фактичне споживання теплової енергії менше запланованих, то сума різниці в оплаті підлягає заліку в рахунок наступних платежів.

За змістом п. 9.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 20.10.2014 року цей договір укладений на опалювальний період 2013-2015 років.

На виконання умов договору, власником мереж за період з листопада 2013 року по квітень 2015 року були надані послуги на загальну суму 1171231,73 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): № ОУ-0000118 від 30.11.2014, № ОУ-0000136 від 31.12.2014, № ОУ-0000010 від 01.01.2015, № ОУ-000001 від 31.01.2015, № ОУ-0000028 від 28.02.2015, № ОУ-0000047 від 31.03.2015, № ОУ-0000062 від 30.04.2015, підписаними сторонами у вказаний період та відомостями обліку споживання теплової енергії.

Відповідач частково оплатив надані послуги на суму 1029000,00 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку: від 20.11.2014, від 19.12.2014, від 29.12.2014, від 22.01.2015, від 23.02.2015, від 19.03.2015.

Однак, відповідач у порушення умов договору, не виконав в повному обсязі свої зобов'язання перед позивачем відповідно до умов договору, плату за надані послуги не вніс, у результаті чого виникла заборгованість, яка за розрахунками позивача складає 17143,42грн.

Оцінивши в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги, підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Умовами статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання перед позивачем, про що свідчить розрахунки та акти виконаних робіт (послуг) (належним чином засвідчені копії документів міститься в матеріалах справи).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Представник позивача на виконання вимог ухвали суду надав акт звірки розрахунків, який підписаний уповноваженими представниками сторін та згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 17143,42 грн.

При цьому, акт звірки взаємних розрахунків, хоча і не є доказом виникнення прав і обов'язків, може і має оцінюватись судами у випадку сумнівів щодо існування правовідносин та виконання зобов'язання.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що наявні у матеріалах справи документи є первинними документами бухгалтерського обліку, належними та допустимими письмовими доказами, що підтверджують існування між сторонами спору зобов'язальних правовідносин, виконання позивачем зобов'язань за договором.

Підписавши акт звірки взаємних розрахунків без зауважень, відповідач вчинив дії, що підтверджують існування правовідносин та виконання зобов'язання за договором.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України у справі №920/1782/13 від 15.04.2014 року.

Судом встановлено, що відповідач виконав свої зобов'язання з оплати послуг на суму 17143,42 грн з порушення строків визначених в п. 6.2 договору, тобто після звернення з даним позовом, що підтверджується випискою з банківського рахунку за 26.08.2015, тобто.

За таких обставин, провадження у справі в частині стягнення 17143,42 грн підлягає припиненню, відповідно до п.1-1 ст. 80 ГПК України, судові витрати в цій частині покладаються на відповідача.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 771,34 грн 3% річних, 10242,79 грн пені, 6617,24 грн інфляційних, 7492,65 грн штрафу підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Викладене підтверджується постановами Верховного Суду України від 28.02.2011 р. у справі №23/225 та 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011.

Пунктом 7.6 договору передбачено, що у разі порушення строків оплати теплової енергії, встановлених пунктом 6.2 договору, абонент у безспірному порядку зобов'язується сплатити енергопостачальній організації суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми, пню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення без обмеження строками давності, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити 10% від суми простроченого платежу.

Таким чином, умовами договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем при розрахунку пені включено в період прострочення дату оплати відповідачем наданих послуг.

Таким чином, суд наводить власний розрахунок пені.

Розрахунок пені

Сума боргу (грн)Період простроченняЗагальна сума пені
24589,8716.10.2014-19.11.2014603,63
215114,7516.11.2014-19.11.2014660.08
5295,38 9549,6216.11.2014-19.11.2014 16.11.2014-18.12.2014258,00
308450,38 9010,5816.12.2014-18.12.2014 16.12.2014-28.12.2014799,11
203653,0216.01.2015-21.01.2015937,36
106000,00 23643,6216.02.2015-22.02.2015 16.02.2015-18.03.20151754,15
26356,38 17143,4216.03.2015-18.03.2015 16.03.2015-14.08.2015173,3 4283,51
З огляду на зазначене, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 9296,45 грн, відповідно до розрахунку суду.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням факту прострочення відповідачем по оплаті вартості наданих йому позивачем послуг за договором, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 7492,65 грн штрафу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та збитків від інфляції, судом встановлено, що позивачем при розрахунку 3% річних та збитків від інфляції включено в період прострочення дату оплати відповідачем наданих послуг.

Таким чином, суд наводить власний розрахунок 3% річних та інфляційних.

Розрахунок 3% річних

Сума боргу (грн)Період простроченняЗагальна сума 3% річних
24589,8716.10.2014-19.11.201470,74
215114,7516.11.2014-19.11.201470,72
5295,38 9549,6216.11.2014-19.11.2014 16.11.2014-18.12.20141.74 25,90
308450,38 9010,5816.12.2014-18.12.2014 16.12.2014-28.12.201476.04 9,63
203653,0216.01.2015-21.01.2015100,43
106000,00 23643,6216.02.2015-22.02.2015 16.02.2015-18.03.201560,99 60,24
26356,38 17143,4216.03.2015-18.03.2015 16.03.2015-14.08.20156,71 214,18
Розрахунок інфляційних

Сума боргу (грн)Період простроченняЗагальна сума інфляційних
24589,8716.10.2014-19.11.2014467,21
9549,6216.11.2014-18.12.2014286,49
23643,62 16.02.2015-18.03.20152553,51
17143,4216.03.2015-14.08.20152708,24

З огляду на зазначене, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 697,32 грн та збитків від інфляції в розмірі 6015,87 грн, відповідно до розрахунку суду.

Пунктом 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 9296,45 грн пені, 7492,65 грн штрафу, 6015,87 грн індексу інфляції, 697,32 грн 3% річних.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Корса» (05107, м. Київ, вулиця Багговутівська, 17-21, код 31927867) на користь Приватного підприємства «Бонвояж» (02140, м.Київ, ВУЛ. Б. ГМИРІ, будинок 3, квартира 7, код 32660669) пеню - 9296,45 грн. (дев'ять тисяч двісті дев'яносто шість гривень 45 копійок), штраф - 7492,65 грн. (сім тисяч чотириста дев'яносто дві гривні 65 копійки), індекс інфляції - 6015,87 грн. (шість тисяч п'ятнадцять гривень 87 копійки), 3% річних - 697,32 грн. (шістсот дев'яносто сім гривень 32 копійок) та судовий збір - 1756,90 грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят шість гривень 90 копійки).

3.Видати наказ.

4. В частині стягнення 17143,42 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію провадження у справі припинити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 23.10.2015.

Суддя Я.А. Карабань