донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

19.10.2015 справа №913/173/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів при помічнику суддіСгара Е.В Агапова О.Л., М'ясищева А.М. Фенченко Б.М.

за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача:Сидоренко А.С. - довір. не прибув
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від10 серпня 2015 р.
у справі№ 913/173/15 (суддя Драгнєвіч О.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк Луганської області
простягнення 1843368 грн 76 коп.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Луганської області від 10.08.2015р. по справі №913/173/15:

- частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" про стягнення 1843368 грн. 76 коп.;

- стягнуто з Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (м. Сєвєродонецьк, Луганська область, Сєвєродонецька ТЕЦ, 93403, ідентифікаційний код 00131050) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) 55345 грн. 17 коп. - 3% річних, 250190 грн. 30 коп. - інфляційні нарахування, 6110 грн. 71 коп. - судовий збір;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 10.08.2015р. по справі № 913/173/15 в частині відмови у стягненні 95660,47 грн. 3% річних та 970 829,46 грн. інфляційних витрат та прийняти в оскаржуваній частині нове рішення про задоволення позовних вимог у зазначеній частині.

Скаржник вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи. Зазначив, що оскільки договір №928/30 було укладено 30.10.2014р., він не може розповсюджувати свою дію на відносини, що виникли між сторонами в період з 14 грудня 2013р. по 18.12.2014р.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 28.08.2015р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Мартюхіна Н.О., Кододова О.В.

Розпорядженням голови Донецького апеляційного господарського суду від 17.09.2015р. у зв'язку із знаходженням судді Кододової О.В. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Агапов О.Л., Мартюхіна Н.О.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. у зв'язку із знаходженням судді Мартюхіної Н.О. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Агапов О.Л., М'ясищев А.М.

Позивач у судовому засіданні 19.10.2015р. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, надав клопотання, яким просив не здійснювати технічну фіксацію судового процесу. Зазначене клопотання було розглянуто та задоволено судом.

Відповідач у судове засідання 19.10.2015р. не прибув, причини неявки не повідомив.

Фіксування судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку, встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Із матеріалів справи вбачається, що 28.12.2012р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (надалі Продавець) та Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоеллектроцентраль» (надалі покупець) укладено договір №07-13-БО-20 про купівлю-продаж природного газу (надалі договір), згідно п. 1.1 якого Продавець (позивач) зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору - Продавець передає Покупцю в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року природний газ обсягом до 6757 тис. куб.м.

Згідно п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 договору визначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м. газу становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3884 грн 78 коп., крім того ПДВ - 20% - 776 грн 96 коп., всього з ПДВ - 4661 грн 74 коп.

Загальна вартість договору на дату його укладення становить 31499350,15 грн разом з ПДВ (п.5.5. договору).

Згідно п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до основного договору.

Зокрема, 04 жовтня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №07-13-БО-20 від 28.12.2012, якою були внесені зміни щодо вартості природного газу. Зокрема, п.5.2 договору був викладений у наступній редакції: "Ціна за 1000 куб.м. газу становить 3459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ = 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральним та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 59,12 грн, всього з ПДВ 354,72 грн. (триста п'ятдесят чотири гривні 72 коп).

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3823 грн 78 коп., крім того ПДВ - 20% - 764 грн 76 коп., всього з ПДВ - 4588 грн 54 коп. (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят вісім гривень, 54 коп.),

Пункт 5.5 договору був викладений у наступній редакції: "Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу" (а.с. 17).

З матеріалів справи вбачається, що Позивач в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року належним чином виконав умови договору, поставив природний газ відповідачеві за договором №07-13-БО-20 від 28.12.2012р.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення зобов'язань за договором.

Відповідач свої зобов'язання за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу виконав не своєчасно, що і стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних за період прострочення виконання зобов'язань щодо оплати природного газу з 14.12.2013р. по 24.12.2014р. за поставлений природний газ у листопаді - грудні 2013р.

При розгляді вищезазначених вимог, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено що, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.216- 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.п.1,3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В п.7.2 сторони встановили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору, покупець зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи наведене, позивач під час звернення до суду першої інстанції просив стягнути з відповідача пеню в сумі 471 343,16 грн. за період з 14.12.2013 р. по 24.12.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Луганської області від 03.01.2013р. у справі №913/40/13-г за заявою Публічного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" порушено справу про банкрутство Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.54-56).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) (в редакції Закону, що діяла станом на момент порушення провадження у справі про банкрутство відповідача) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з ч. 7 ст. 12 Закону про банкрутство дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

З бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" на момент прийняття рішення по справі №913/173/15 не припинено.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлену законом заборону нараховування пені під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 471343,16 грн. за вищевказаний період.

Крім того, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних в сумі 1221019,76 грн. та 3 % річних в сумі 151005,84 грн.

При розгляді вищезазначених вимог колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2014 р. між сторонами у справі, Територіальним органом Казначейства у Луганської області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Сєвєродонецької міської ради укладено договір №928/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - договір №928/30).

Предметом договору є організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року №30 "Про затвердження порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, то затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування".

Положеннями пункту 8 договору №928/30 передбачено, що відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 4412196 грн 00 коп., для погашення заборгованості за природний газ за грудень 2013 року згідно з договором купівлі-продажу природного газу №07-13-БО-20 від 28.12.2012.

За змістом пункту 11 договору №928/30 сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Таким чином, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений в грудні 2013 року на суму 4412196 грн. відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, про що було вірно зазначено судом першої інстанції.

Отже, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором №928/30, який діяв, та виконувався сторонами, і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору №928/30, в рахунок погашення заборгованості за поставлений газ у грудні 2013р., платіжним дорученням №4293 від 24.11.2014р. було перераховано на користь позивача 4 412 196 грн. Зазначену оплату було проведено банком 18.12.2014р.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на зміну порядку і строку проведення розрахунків за природний газ, поставлений в грудні 2013 року на суму 4412196 грн., відсутні підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань у зазначеній частині, про що було вірно зазначено судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 09.09.2014 року у справі № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 16.09.2014 року у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 23.09.2014 року у справі № 5011-35/1271-2012, від 30.09.2014 року від 5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 30.09.2014 року у справі № 922/2339/13.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що не вся заборгованість увійшла в договір №928/30 про організацію взаєморозрахунків (зобов'язання з оплати поставленого газу за листопад 2013р. на суму 2412528,34 грн. та частково за грудень 2013р.).

Позивач, під час звернення до суду із позовом, просив стягнути з відповідача:

- за зобов'язаннями листопада 2013р. 3% річних в сумі 21415 грн. 32 коп. за період з 14.12.2013 по 31.03.2014 2013р. та інфляційні в сумі 85256,83 грн. за грудень 2013 року - березень 2014 року;

- за зобов'язаннями грудня 2013р. 3% річних в сумі 129590 грн. 52 коп. за період з 14.01.2014 по 24.12.2014 та інфляційні в сумі 1135762 грн. 93 коп. за січень 2014 року - грудень 2014 року.

Матеріали справи свідчать, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов'язання щодо оплати отриманого газу і розрахувався із позивачем 31.03.2014р. в повному обсязі за листопад 2013р., а за грудень 2013р. частково на суму 1051300,04 грн.

Залишкова сума за отриманий газ у грудні 2013р. в розмірі 4 412 196 грн. увійшла до договору про організацію взаєморозрахунків №928/30, на яку, як вже зазначалось вище, не нараховуються заявлені інфляційні та 3% річних.

Враховуючи наведене, перевіривши розрахунок позивача, взявши до уваги, що день фактичної сплати не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних та 3% річних, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача за зобов'язаннями листопада 2013р.: 3% річних в сумі 21217 грн. 03 коп. за період з 14.12.2013 р. по 30.03.2014р. та інфляційних в сумі 85256,83 грн. за грудень 2013 року - березень 2014 року; за зобов'язаннями грудня 2013р.: 3% річних в сумі 34128 грн. 14 коп. за період з 14.01.2014р. по 30.03.2014р. та інфляційних в сумі 164933 грн. 47 коп. за січень - березень 2014р.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оспорюваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Луганської області від 10.08.2015 р. по справі №913/173/15 підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення господарського суду Луганської області від 10.08.2015р. по справі № 913/173/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 10.08.2015р. по справі № 913/173/15 - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: О.Л. Агапов

А.М. М'ясищев