РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015Справа №910/19055/15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНО"

до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг»

про визнання поруки за договором поруки №185 від 20.08.2007 року припиненою

Представники сторін:

від позивача: Курбак Ж.Б. - представник за довіреністю № б/н від 04.06.2015 року;

від відповідача1:Оленко Н.О. - представник за довіреністю № 3-243110/17959 від 22.09.2015 року.

від відповідача 2: не з'явився.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНО" до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання поруки за договором поруки №185 від 20.08.2007 року припиненою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.08.2007 року між позивачем та ВАТ "Фінанси та Кредит" (правонаступником якого є ПАТ "Фінанси та Кредит") укладений договір поруки № 185. Зазначеним договором забезпечувалось виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг» перед ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» за договором відновлювальної кредитної лінії № 44-01-07.

Як стало відомо представнику ТОВ «РЕНО» в 2014 році, під час розгляду справи в Центрально-Міському суді м. Кривого Рогу за позовом ПАТ "Фінанси та Кредит" до ТОВ «Агрохолдинг», ТОВ «РЕНО», ОСОБА_4., ОСОБА_5 про стягнення заборгованості між ТОВ «Агрохолдинг» та ПАТ "Фінанси та Кредит" була укладена додаткова угода № 27 від 27.06.2014 року, відповідно до якої були внесені зміни щодо строку повернення коштів до 29.06.2018 року. Вказане призвело до збільшення періоду нарахування процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого збільшився обсяг зобов'язань ТОВ «РЕНО» як поручителя.

На підставі вказаного вище позивач звернувся до суду з вимогою про визнання поруки за договором поруки №185 від 20.08.2007 року припиненою.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.07.2015 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 14.09.2015 року.

14.09.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву, клопотання про залучення ТОВ «Агрохолдінг» в якості співвідповідача.

У судове засідання 14.09.2015 року з'явились представники сторін.

Представник відповідача підтримав подане клопотання про залучення ТОВ «Агрохолдінг» в якості співвідповідача.

Представник позивача заперечував проти клопотання відповідача про залучення співвідповідача.

Суд задовольнив клопотання відповідача про залучення ТОВ «Агрохолдінг» в якості співвідповідача.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.09.2015 року розгляд справи відкладено на 29.09.2015 року.

28.09.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі та додаткові письмові пояснення.

28.09.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав письмові пояснення по справі.

У судове засідання 29.09.2015 року з'явились представники позивача та відповідача 1.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду від 14.09.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

20.08.2007 року між позивачем та ВАТ "Фінанси та Кредит" (правонаступником якого є ПАТ "Фінанси та Кредит") укладений договір поруки № 185.

Відповідно до п. 1.1. договору поручитель зобов'язується перед кредитором (ПАТ «Банк Фінанси та Кредит») відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником та відповідачем 2 (Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг») зобов'язань по договору відновлювальної кредитної лінії № 44-01-07 від 20.08.2007 року.

До договору поруки укладені додаткові угоди № 1 від 01.02.2008 року, № 2 від 18.02.2008 року, № 3 від 11.08.2008 року, № 4 від 29.12.2008 року, № 5 від 23.12.2009 року, № 6 від 14.09.2012; № 7 від 21.03.2013 року; № 8 від 30.10.2013 року.

Як вбачається з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як зазначає ТОВ «РЕНО» - в 2014 році, під час розгляду цивільної справи в Центрально-Міському суді м. Кривого Рогу за позовом ПАТ "Фінанси та Кредит" до ТОВ «Агрохолдинг», ТОВ «РЕНО», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості між ТОВ «Агрохолдинг» та ПАТ "Фінанси та Кредит" була укладена додаткова угода № 27 від 27.06.2014 року, відповідно до якої були внесені зміни щодо строку повернення коштів до 29.06.2018 року. Позивач зазначає, що вказане призвело до збільшення періоду нарахування процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого збільшився обсяг зобов'язань ТОВ «РЕНО» як поручителя.

Судом встановлено, що між ТОВ «Агрохолдинг» та ПАТ "Фінанси та Кредит" була укладена додаткова угода № 27 від 27.06.2014 року відповідно до якої банк відкриває позичальникові не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 2 310 000,00 дол. США, а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 29.06.2018 року згідно з графіком погашення кредиту і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору.

У додатковій угоді № 27 змінено п. 3.1. , відповідно до якого позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками за користування кредитними коштами, які обліковуються на рахунках: 10% ; 12,7 % з 30.10.2013 року до строку повернення кредиту, зазначеного в п. 1.1. цього договору та 25,4 % річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1. цього договору, а також у випадках порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п. 4.5, 6.1 цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 1.3. договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений з кредитним договором і згоден з його умовами.

Згідно з п. 4.4. договору поруки внесення змін та доповнень в кредитний договір, внаслідок чого збільшується об'єм відповідальності поручителя, не допускається без згоди з поручителем.

П. 2.2. договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі що є боржник, в.т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, оплаті комісійного збору, оплати неустойки по основному боргу і процентах, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Відповідно до п. 2.5 договору поруки виконання зобов'язань поручителя по даному договору є безумовним.

Відповідачем 1 не заперечується про те, що банк скористався своїм правом на дострокове стягнення та пред'явив позов до Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу за позовом ПАТ "Фінанси та Кредит" до ТОВ «Агрохолдинг», ТОВ «РЕНО», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості.

Таким чином, фактичного збільшення дії кредитного договору не відбулось, як і не відбулось фактичного збільшення обсягу відповідальності.

Окрім того, згідно додаткової угоди № 8 від 30.10.2013 року до договору поруки позивач свідчить, що ознайомлений з додатковою угодою № 16 від 30.10.2013 року до кредитного договору якою врегульовано розмір процентів. Ідентичний розмір процентів зазначено в додатковій угоді № 27.

Таким чином, відповідно до додаткової угоди № 16 до кредитного договору вказані проценти (10% та 12,7%) розраховуються до 30.06.2014 року (дня повернення кредиту відповідно до цієї угоди), в подальшому, у випадку неповернення коштів до фактичного погашення нараховується 25,4 %.

Відповідно до додаткової угоди № 27 до кредитного договору вказані проценти (10% та 12,7%) розраховуються до 29.06.2018 року (дня повернення кредиту відповідно до цієї угоди)

Таким чином, відповідно до додаткової угоди № 27 до кредитного договору з'явилась можливість сплачувати по меншій процентній ставці більш тривалий період. Вказане свідчить про те, що обсяг відповідальності поручителя не збільшився.

Відповідно до п. 4.1.6 Постанови пленуму ВГСУ від 24.11.2014 р. №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано будь-яких допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві щодо збільшення обсягу відповідальності, а натомість відповідачем надано документи що їх спростовують, тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання поруки за договором поруки №185 від 20.08.2007 року, укладеним між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «РЕНО» припиненою.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 19.10.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий