КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа№ 927/955/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача 1 не з'явився.

від позивача 2 Голована О.Г.

від відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

від прокуратури - не з'явився.

Розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Чернігівської області від 21.08.2015 року у справі № 927/955/15 (суддя: Оленич Т.Г.)

за позовом: Військового прокурора Чернігівського гарнізону Центрального регіону в інтересах держави

в особі позивачів: 1. Міністерства оборони України

2. Квартирно-експлуатаційного відділу

до відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_5,

про стягнення 144505грн.64 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2015 року в задоволенні позову щодо Міністерства оборони України відмовлено.

Позовні вимоги на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів задоволено частково.

Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_5, АДРЕСА_1; фактична адреса: АДРЕСА_3 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, адреса: м. Чернігів, вул. Любченка, 19 (ідентифікаційний код 08351733, р/р 04169 в ГУДКС України у Чернігівській області, МФО 853592) 56379грн.08коп. неустойки.

Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_5, АДРЕСА_1; фактична адреса: АДРЕСА_3 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України (рахунок 3002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, отримувач: УК у м. Чернігові/м.Чернігів/22030001, , код бюджетної класифікації доходів 22030001, призначення платежу: "судовий збір, код 03500068 (код ГСЧО) пункт 2") 1127 грн.58 коп. судового збору.

Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, адреса: м. Чернігів, вул. Любченка, 19 (ідентифікаційний код 08351733, р/р 04169 в ГУДКС України у Чернігівській області, МФО 853592) в доход Державного бюджету України (рахунок 3002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, отримувач: УК у м. Чернігові/м.Чернігів/22030001, , код бюджетної класифікації доходів 22030001, призначення платежу: "судовий збір, код 03500068 (код ГСЧО) пункт 2") 1762 грн. 53 коп. судового збору.

В решті позову на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 21.08.2015 року скасувати в частині стягнення неустойки в сумі 56379,08 грн. та судового збору в сумі 1127,58 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 р. апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2015 року прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

В судове засідання 13.10.2015 року представники позивача 1 та прокуратури не з'явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача 1 та прокуратури, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 року у справі № 927/749/13 за позовом заступника Чернігівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів до приватного підприємця ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, встановлено факт укладення 12.06.2002 року строком дії 10 років з 12.06.2002 року до 12.06.2012 року між Міністерством оборони України в особі Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (орендодавець за договором) та приватним підприємцем ОСОБА_5 (орендар за договором) договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ нерухомого військового майна розташованого в Прилуцькому гарнізоні за адресою: АДРЕСА_2, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно частини нежитлового приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 313,56 м.кв., що знаходиться на балансі Лубенської КЕЧ району, вартість якої визначена згідно з актом оцінки і становить за експертною оцінкою 21809 грн., для розміщення кафе - 100 м.кв., магазину промислових товарів - 25 м.кв., надання побутових послуг - 32,84 м.кв., та підсобні приміщення - 155,72 м.кв..

Вищевказаним рішенням також встановлено, що 06.06.2002 року між Лубенською КЕЧ району та ПП ОСОБА_5 був підписаний акт прийому передачі, згідно якого Лубенською КЕЧ району було передано, а ПП ОСОБА_5 прийнято в оренду нежитлове приміщення АДРЕСА_2, площею 313,56 кв.м., вартістю 21809 грн. Акт затверджений начальником КЕУ ПОК 10.06.2002 року.

Рішенням від 03.09.2013 року у справі №927/749/13 також встановлено, що:

- згідно із витягом із наказу №7 від 16.09.2005 начальника Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління "Про призначення комісії по передачі фондів Конотопської та Лубенської квартирно-експлуатаційних частин (району), які розформовуються", згідно Директиви Міністра оборони України від 10.01.2005 № Д-322/1/01 "Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України у 2005 році" підлягають розформуванню Конотопська квартирно-експлуатаційна частина (району) (м. Конотоп, Сумська область), Лубенська квартирно-експлуатаційна частина (району) (м. Лубни, Полтавська область);

- 18 жовтня 2005 року між Лубенською КЕЧ району та Чернігівською КЕЧ району був складений акт прийому-передачі казарменно-житлового фонду, комунальних споруд та обладнання, квартирного майна, палива та території військових містечок № 6, 11, 12, 14, 16, 17, 19 м. Прилуки, згідно якого Лубенська КЕЧ району передала, а Чернігівська КЕЧ району прийняла: казарменно-житловий фонд згідно опису № 1, який додається до цього акту; комунальні споруди, обладнання та об'єкти благоустрою військового містечка, згідно опису №2, який додається до цього акту; меблі, казармений інвентар, пожежне обладнання і майно, паливо згідно опису № 3, який додається до цього акту; земельні ділянки; технічну документацію на казарменно-житловий фонд, комунальні споруди та обладнання, документи на землекористування та інші згідно опису №4, який додається до цього акту. Територія військових містечок №6, 11, 12, 14, 16, 17, 19 знаходиться в задовільному стані;

- Міністерством оборони України в особі начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України, що діє на підставі Положення про Головне КЕУ Збройних сил України (пункт 7), затвердженого наказом Міністра оборони України від 02.02.2005 року №91, враховуючи отримані з 29.03.2007 року по 18.05.2007 року погодження регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області розрахунків орендної плати до додаткових договорів, на виконання статті 118 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 №1846 "Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна", було надано дозвіл начальнику КЕВ м. Чернігів, який діє на підставі Свідоцтва про реєстрацію КЕВ суб'єктом господарської діяльності у Збройних силах України від 02.06.2003 №768, на укладення додаткових договорів до вже існуючих договорів оренди, зокрема, до договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 року.

- 01 січня 2007 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігова, який є балансоутримувачем спірного державного майна, та приватним підприємцем ОСОБА_5 до договору оренди №101/2002 ГоловногоКЕУ від 12.06.2002 року було укладено додатковий договір №15. Згідно з додатковим договором №15 від 01.01.2007 року до договору оренди від 12.06.2002 року були внесені зміни, у тому числі до пункту 10.1. основного договору та викладено його у такій редакції, договір діє з 01.01.2007 року по 12.06.2012 року.

За результатом перегляду рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 у справі №927/749/13 в апеляційному порядку постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2013 року дане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Доказів перегляду рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 року у справі №927/749/13 в касаційному порядку та його скасування або зміни в ході розгляду справи учасниками судового процесу не надано.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.11.2012 року у справі №5028/2/66-2/71/2012 за первісним позовом Чернігівської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова до приватного підприємця ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом приватного підприємця ОСОБА_5 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова про визнання договору оренди продовженим також встановлено факт укладення 12.06.2002 року договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ нерухомого військового майна розташованого в Прилуцькому гарнізоні за адресою: АДРЕСА_2, факт надання Міністерством оборони України дозволу КЕВ м. Чернігова на укладення додаткового договору до договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 року, а також встановлено факт припинення дії договору оренди 12 червня 2012 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2013 року рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.11.2012 року у справі №5028/2/66-2/71/2012 залишено без змін.

Доказів перегляду рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.11.2012 року у справі №5028/2/66-2/71/2012 в касаційному порядку та його скасування або зміни в ході розгляду справи учасниками судового процесу не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч.5 ст.85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

За змістом ч. 3 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Таким чином, в силу норм господарського процесу рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.11.2012 року у справі №5028/2/66-2/71/2012 набрало законної сили 16 квітня 2013 року, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 у справі №927/749/13 -12 грудня 2013 року.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обов'язку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України факти, обставини, встановлені рішенням суду, зокрема у господарській справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що у справах №5028/2/66-2/71/2012, №927/749/13 та у даній справі беруть участь ті самі сторони, факти, які встановлені рішеннями господарського суду у справах №5028/2/66-2/71/2012, №927/749/13 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Таким чином, факт укладення договору оренди від 12.06.2002 року №101/2002/ГоловКЕУ нерухомого військового майна розташованого в Прилуцькому гарнізоні за адресою: АДРЕСА_2, факт передачі в оренду та прийняття орендарем об'єкта оренди, факт розформування Лубенської КЕЧ району, факт передачі Лубенською КЕЧ району та прийняття Чернігівською КЕЧ району спірного об'єкта оренди, факт укладення додаткового договору №15 від 01.01.2007 року до договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002, правомірність укладення вказаного додаткового договору, а також факт припинення договору оренди 12 червня 2012 року не підлягають доведенню знов в межах даної справи.

Також, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги, що дійсність додаткового договору №15 від 01.01.2007 року до договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 року була предметом судового розгляду у справі №927/370/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова про визнання недійсним договору. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2015 року у справі №927/370/15 у позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2015 року рішення місцевого господарського суду від 12.05.2015 року у справі №927/370/15 залишено без змін.

А відтак не приймається до уваги заперечення відповідача щодо правомірності укладення додаткового договору №15 від 01.01.2007 року до договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 року.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 року у справі №927/749/13 позовні вимоги задоволенні повністю, та зокрема, присуджено витребувати від приватного підприємця ОСОБА_5 та повернути в користування Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів орендоване нерухоме майно - нежитлове приміщення АДРЕСА_2.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось жодною із сторін, об'єкт оренди був повернутий Квартирно-експлуатаційному відділу м. Чернігів в межах процедури з примусового виконання рішення суду на підставі наказу №927/749 від 11.02.2014 року за актом державного виконавця 31 березня 2015 року.

В межах даної справи вирішується спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати, нарахованої за період після припинення дії договору та до моменту фактичного повернення орендованого майна, про стягнення штрафу, пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за прострочення сплати орендної плати за спірний період, а також неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна з оренди.

За своєю правовою природою договір №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 року є договором оренди (найму), а тому відносини, які виникли між сторонами у зв'язку з його укладенням, підпадають під регулювання норм параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України та глави 58 Цивільного кодексу України.

Крім того, враховуючи, що передане в оренду за договором №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 нерухоме майно є об'єктом державної власності, до спірних відносин також підлягають застосуванню норми спеціального щодо даного виду правовідносин Закону України "Про оренду державного та комунального майна" з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України".

В силу ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як зазначено судом вище, факт передачі в оренду відповідачу майна: частини нежитлового приміщення АДРЕСА_2, встановлено в судових рішеннях Господарського суду Чернігівської області у справах №5028/2/66-2/71/2012 та №927/749/13, в яких брали участь ти ж самі сторони.

При цьому, приймається до уваги, що відповідно до п.4 наказу Начальника Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 16.09.2005 №7 "Про призначення комісії по передачі фондів Конотопської та Лубенської квартирно-експлуатаційних частин (району), які розформовуються" казармено-житловий фонд, комунальні споруди військових частин та установ, незавершене будівництво, які відносилися до фондів Конотопської та Лубенської квартирно-експлуатаційних частин (району), розташовані на території Чернігівської області передаються до Чернігівської квартирно-експлуатаційної частини (району). Факт передачі відповідних фондів Чернігівській КЕЧ підтверджується Актом прийому-передачі казармено-житлового фонду, комунальних споруд та обладнання, квартирного майна, палива та території військових містечок №6,11,12,14,16,17,19 м.Прилуки від 18.10.2005 року, що також встановлено рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 року у справі №927/749/13.

Відповідно до листа Фонду державного майна України від 06.06.2014 року №15/16 державне майно війського містечка АДРЕСА_2 перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо державного майна, органом управління яким є Міністерство оборони України.

Як зазначено у Положенні про квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернігів, затвердженого 20.01.2006 року Начальником Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління, Квартирно-експлуатаційний відділ керує квартирно-експлуатаційною службою в/частин, підприємств і організацій МО України і веде забезпечення всіма видами квартирного забезпечення військових частин, розташованих на території Чернігівської області, що утримуються на квартирному забезпеченні КЕВ, згідно кошторису доходів і видатків на поточний рік, де формою фінансового забезпечення являється держбюджет.

Рішеннями Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 року у справі №927/749/13, яке набрало законної сили з 12.12.2013 року та від 12.05.2015 року у справі №927/370/15, яке набрало законної сили з 04.08.2015 року, встановлено, що Міністерством оборони України в особі начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України, що діє на підставі Положення про Головне КЕУ Збройних сил України (пункт 7), затвердженого наказом Міністра оборони України від 02.02.2005 року № 91, враховуючи отримані з 29.03.2007 року по 18.05.2007 року погодження регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області розрахунків орендної плати до додаткових договорів, на виконання статті 118 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1846 "Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна", було надано дозвіл начальнику КЕВ м. Чернігів, який діє на підставі Свідоцтва про реєстрацію КЕВ суб'єктом господарської діяльності у Збройних силах України від 02.06.2003 року № 768, на укладення додаткових договорів до вже існуючих договорів оренди, зокрема, до Договору оренди № 101/2002/ГоловКЕУ.

Отже, як встановлено в рішенні від 12.05.2015 року, позивачем-2 правомірно на підставі дозволу Міністерства оборони України в особі начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України, наданого начальнику КЕВ м. Чернігів на укладення додаткових договорів до вже існуючих договорів, зокрема до Договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 року, укладено додатковий договір №15 від 01.01.2007 року. А відтак, орендодавцем за договором оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 року в редакції додаткового договору №15 від 01.01.2007 року є позивач-2.

З огляду на вищевикладене, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо відсутності у позивача-2 прав на розпорядження орендованим майном та прав і обов'язків орендодавця.

Судовими рішеннями Господарського суду Чернігівської області у справах №5028/2/66-2/71/2012 та №927/749/13, в яких брали участь ти ж самі сторони, та які набрали законної сили, встановлено факт припинення дії договору оренди з 12.06.2012 року.

За змістом ч.4 ст.291 Господарського кодексу України припинення договору оренди тягне правові наслідки, які визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Правові наслідки припинення договору найму передбачені у ст.785 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, з моментом припинення договору оренди пов'язується настання передбачених ст.785 Цивільного кодексу України правових наслідків, зокрема виникнення у наймача обов'язку негайно повернути наймодавцеві річ, а у разі невиконання наймачем такого обов'язку - виникнення у наймодавця право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

В п.5.8. договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 року визначений обов'язок орендаря у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу.

Як встановлено вищевказаним рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 року по справі №927/749/13, яке набрало законної сили з 12.12.2013, відповідач своєчасно орендоване ним майно не повернув, в зв'язку з чим орендоване нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 313,56кв.м, розташоване за адресою, АДРЕСА_2 було витребувано від відповідача та повернуто в користування Квартирно-експлуатаційному відділу м.Чернігів.

На примусове виконання вказаного рішення було видано наказ від 11.02.2014 року, який 16.05.2014 року Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернігів (позивач-2 у даній справі) направлений до Прилуцького відділу державної виконавчої служби.

02.06.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як свідчать матеріали справи, фактично орендоване майно - нежитлове приміщення загальною площею 313,56кв.м, розташоване за адресою, АДРЕСА_2 передано КЕВ м.Чернігів 31 березня 2015 року, про що складено Акт державного виконавця від 31.03.2015 року.

02 квітня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано належним чином передбачений п.5.8. договору оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 року обов'язок щодо повернення орендованого майна, а тому у орендодавця - позивача-2 - виникло право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як вбачається із доданого до позовної заяви розрахунку неустойки за неповернення орендованого майна (т. 1, а.с. 61) неустойка обчислена за період з червня 2012 року по березень 2015 року і складає суму 56379 грн.08 коп.

Проте, суд приймає до уваги, що відповідно до абз.2 п.2.5. договору оренди, який не змінювався після укладення додаткового договору №15 від 01.01.2007 року, приймання-передача майна з оренди мало бути проведено протягом одного місяця після припинення договору, що не суперечить приписам ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним Законом щодо правовідносин оренди державного та комунального майна. А відтак, право вимоги сплати неустойки за час прострочення повернення орендованого майна з оренди у позивача-2 виникло лише з 13.07.2012 року. Отже, обчислення суми неустойки з урахуванням сум орендної плати за червень (після 12.06.2012 року) та до 12.07.2012 року є неправомірним, і фактична сума неустойки за період з 13.07.2012 року по 31.03.2015 року становить 61657 грн. 46 коп. Водночас, як вбачається із розрахунку неустойки, доданого до позовної заяви, позивачем-2 неустойка нарахована в сумі 56379 грн.08 коп., яка і заявлена до стягнення. Розрахунок неустойки, доданий позивачем-2 до матеріалів справи 11.08.2015 року, судом до уваги не приймається, оскільки ані прокурором, ані позивачами клопотання про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення неустойки не заявлено.

Отже, при зверненні до суду першої інстанції позивач самостійно визначає обсяг порушення свого права та спосіб його захисту, а суд лише оцінює наявність підстав для захисту в межах заявленої вимоги. Оскільки позивачем не подано клопотання про вихід суду за межі позовних вимог та/або клопотання про збільшення розміру позовних вимог, тому, з огляду на принцип рівності сторін перед судом та законом, суд не вправі самостійно змінювати розмір неустойки, який підлягає стягненню.

Передбачена ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України неустойка є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у випадках невиконання орендарем обов'язку повернути орендоване майно. Приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язання по поверненню орендованого майна після припинення договору оренди, тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та задовольняються судом в сумі, заявленої до стягнення в позовній заяві, а саме - 56379 грн. 08 коп.

Заперечення відповідача про відсутність його вини у несвоєчасному поверненню орендованого майна судом до уваги не приймається з огляду на таке.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України норма щодо обов'язку орендаря повернути наймодавцеві об'єкт оренди у разі припинення договору є імперативною нормою, яка підлягає безумовному виконанню саме орендарем.

Посилання відповідача на умови договору оренди, зокрема пункти 2.4.,2.5.,2.6., в яких визначається порядок повернення майна з оренди, та твердження відповідача, що позивачем-2 не складались акт приймання-передачі майна та акт оцінки майна, до уваги не приймаються, оскільки невиконання орендодавцем умов договору в цій частині не позбавляло відповідача права в будь-який час протягом одного місяця з моменту припинення договору оренди скласти відповідний акт приймання-передачі майна та повідомити позивача-2 про день здійснення повернення майна з оренди. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, які б підтверджували факт вчинення відповідачем відповідних дій, направлених на своєчасне повернення орендованого майна. Навпаки, як вбачається із матеріалів справи, відповідач ухилявся від повернення орендованого майна, що також встановлено в рішенні Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2013 у справі №927/749/13.

Також не підлягає застосуванню позовна давність в частині вимог про стягнення неустойки, оскільки право вимоги сплати неустойки у позивача-2 виникло саме з 13.07.2012 року, а позов поданий до Господарського суду Чернігівської області 13.07.2015 року, тобто в межах встановленого законом трьохрічного строку.

Залишається поза увагою твердження відповідача, що неустойка може бути застосована лише у разі, якщо така санкція передбачена безпосередньо в договорі, оскільки визначена в ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України неустойка за своєю правовою природою не є забезпечувальним засобом, а є самостійною майновою відповідальністю лише в сфері орендних правовідносин, і тому не може ототожнюватися з неустойкою, передбаченою ст. 549 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги в частині стягнення 28189 грн. 55 коп. боргу по орендній платі, 21590 грн. 91 коп штрафу, 15091 грн. 01 коп. пені, 2366 грн. 64 коп. трьох процентів річних, 20888 грн. 45 коп. інфляційних нарахувань не можуть бути задоволені з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

За приписами ч.ч.1, 4 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

В силу ч.ч.1, 3, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Прокурор в позовній заяві, обґрунтовуючи вимоги про стягнення орендної плати за період з 13 червня 2012 року по 31.03.2015 року, посилався на п.10.2. договору оренди та стверджував, що даний пункт регламентує сплату орендної плати до моменту повернення балансоутримувачу згідно з актом приймання-передачі орендованого майна.

Аналіз змісту п. 10.2. договору оренди свідчить, що в ньому відсутні умови щодо обов'язку орендаря сплачувати орендну плату до повернення майна з оренди за весь час користування орендованим приміщенням.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі господарського договору, існують впродовж часу дії господарського договору. Аналогічні приписи містяться у ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України. Отже, здійснення прав та виконання обов'язків за договором обмежується виключно строком дії такого договору. Оскільки в договорі оренди №101/2002/ГоловКЕУ від 12.06.2002 року відсутні умови щодо продовження нарахування та сплати орендної плати після закінчення договору оренди за фактичне користування майном до моменту підписання акта приймання-передачі об'єкту оренди орендодавцеві, тому у позивача-2 відсутні підстави для її нарахування. Відповідна правова позиція викладена у п. 5.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції правомірно вважає безпідставність нарахування позивачем-2 орендної плати за період після припинення договору оренди - 12.06.2012 року, а відтак в цій частині позовні вимоги є необгрунтованими. При цьому, в даному випадку не належить до застосування положення ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України, оскільки момент припинення конкретного договору оренди №101/2002/Головку від 12.06.2002 року встановлений рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.11.2012 року у справі №5028/2/66-2/71/2012 та не спростований матеріалами справи.

Оскільки у позивача-2 відсутні підстави для нарахування орендної плати після припинення договору оренди, у відповідача відсутні підстави для її сплати. Отже, нарахування пені, штрафу, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за прострочення сплати орендної плати, нарахованої після припинення договору, є необґрунтованим та безпідставним.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення 28189 грн. 55коп. боргу по орендній платі, 21590 грн. 91 коп штрафу, 15091 грн.01 коп. пені, 2366 грн. 64 коп. трьох процентів річних, 20888 грн. 45 коп. інфляційних нарахувань.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги належить задовольнити в частині стягнення з відповідача 56379 грн. 08 коп. неустойки.

В позовній заяві прокурором в якості позивача-1 зазначено Міністерство оборони України, при цьому прав та інтересів цієї особи, які порушені у спірних правовідносинах та можуть бути захищені в судовому порядку в межах даного позову, не зазначено і в ході розгляду справи суду не повідомлено. Борг, який заявлений до стягнення в межах даного позову, виник перед балансоутримувачем - позивачем-2, який є юридичною особою та в силу ст. 80 Цивільного кодексу України та ст.1 Господарського процесуального кодексу України вправі самостійно звернутись до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З огляду на вищевикладене, в задоволенні позову щодо позивача-1 має бути відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та правомірним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2015 року у справі № 925/955/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 925/955/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Копію постанови направити сторонам та прокурору.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 15.10.2015 року.