ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.10.15р. Справа № 904/8484/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м. Добропілля, Донецька обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромтранс", м. Дніпропетровськ

про тлумачення умов п.4.7. Договору № ДУ-2014/479-КП від 09.12.14р.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № ББУ/ДУ303/СЛ/14 від 23.12.14р.,

представник;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ДТЕК Добропіллявугілля звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про тлумачення п. 4.7. Договору № ДУ-2014/479-КП від 09.12.2014 р., в якому просить визначити, що датою поставки продукції вважається дата, вказана на видатковій накладній особисто представником покупця.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач подав позов про тлумачення змісту Договору після початку його виконання, що унеможливлює його тлумачення. Крім того, вимоги позивача щодо тлумачення пункту договору є спробою останнього змінити його умови, що суперечить вимогам законодавства.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подавши клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із зайнятістю останнього в іншому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

З огляду на викладене, суд не обмежує коло осіб, які можуть бути представниками юридичних осіб у судовому засіданні.

15.10.15 р. в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2014 р. Товариством з обмеженою відповідальністю „ДТЕК Добропіллявугілля (Покупець; позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агропромтранс (Відповідач; постачальник) укладено Договір поставки № 09-2014/479-КП (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. вище зазначеного Договору, в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, постачальник зобовязується поставити у власність Покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, в строки, за ціною та якісними характеристиками, узгодженими Сторонами в Договорі та Специфікаціях, які є невідємною частиною Договору.

Згідно п. 1.2. Договору, Покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію, яка поставляється у його власність, у відповідності з умовами Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору, поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до Договору.

Згідно Специфікації від 09.12 14 р. до Договору, відповідач зобовязаний поставити товар в строк до 26.12.14 р.

Виконуючи умови договору, відповідач здійснив на адресу позивача поставку товару на загальну суму 199 002 грн., про що свідчить копія видаткової накладної № 47 від 29.12.14 р. (а.с 18).

В зазначеній вище Специфікації сторони узгодили, що розрахунок за поставлену Постачальником продукцію здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальник після 60-ти календарних днів з моменту поставки відповідної партії продукції.

В п. 4.7. Договору, сторонами встановлено, що датою поставки вважається дата, зазначена представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником.

При поставці товару автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником Покупця на видатковій накладній.

Звертаючись із даним позовом, позивач зазначає, що між сторонами виник спір щодо змісту умов зазначеного вище Договору, а саме, визначення моменту поставки товару, від якого відраховується строк оплати, передбачений Специфікацією. Так, позивач вважає, що відповідно до п. 4.7. Договору, датою поставки продукції слід вважати дату, вказану на видатковій накладній особисто представником Покупця, в той час, як відповідач вважає датою поставки - дату видаткової накладної.

Зазначене вище позивач вважає невизначеністю та незрозумілістю буквального значення понять, викладених в спірному пункті Договору, у зв'язку з чим просить суд здійснити тлумачення вказаного пункту, визначивши, що датою поставки продукції вважається дата, вказана на видатковій накладній особисто представником покупця.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначені в частинах 3, 4 ст. 213 ЦК України, згідно з якими при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Отже, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Відповідно до зазначеної вище статті тлумаченню підлягає саме зміст правочину, а не його конкретні терміни в окремих пунктах договору.

Відповідно до пункту 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 № 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту правочину має бути наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто, потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Зазначене вище узгоджується із позиціями, викладеними в постановах Вищого господарського суду України (№ 3/245 від 26.04.2012 р. та № 5006/25/130пд/2012 від 12.02.2014 р.).

Як вже було зазначено вище, спірний договір фактично почав виконуватись сторонами, про що свідчить залучена до матеріалів справи копія видаткової накладної.

Вказана накладна, яка відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним документом , що фіксує здійснення господарської операції, підтверджує факт передачі Постачальником (відповідачем у даній справі) Покупцю (позивачу) товару, який останнім повинен бути оплачений, відповідно до умов спірного договору.

Невиконання зобовязання щодо оплати отриманого товару, стало причиною спору в суді, при розгляді якого сторони наводили свої аргументи відносно надання правової оцінки реквізитів оформленої сторонами накладної, підтверджуючої отримання товару за договором.

Отже, і вимоги заявлені у даному позові, фактично стосуються не тлумачення умов договору, а зводяться до надання оцінки реквізитів на товаросупровідних документах, зважаючи на те, що зміст позовних вимог не містить будь-яких посилань відносно наявності у п. 4.7 спірного договору, укладеного сторонами, не зрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги зясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 ЦК України.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 213, 533, 627, 628 Цивільного кодексу України, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 21.10.15 р.

Суддя ОСОБА_2