ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа № 909/564/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів Л.С. Данко

ОСОБА_1

при секретарі Угриновська І. А.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Вигодське лісове господарство, б/н від 31.07.2015

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.07.2015

у справі № 909/564/15

за позовом: Державного підприємства Вигодське лісове господарство, смт. Вигода Долинського району Івано-Франківської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Вектор-Долина, смт. Вигода Долинського району Івано-Франківської області

про визнання договору №08 від 28.02.2013 недійсним

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (довіреність в матеріалах справи );

відповідача ОСОБА_3М (довіреність в матеріалах справи)

Апеляційну скаргу прийнято до провадження 19.08.2015 колегією суддів у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Зварич О.В., Юрченка Я.О.

У звязку з перебуванням судді Зварич О.В. у відпустці розпорядженням в.о. голови суду від 01.09.2015 до складу колегії суддів замість судді Зварич О.В. введено суддю Данко Л. С.

ВСТАНОВИВ

У травні 2015 року ДП «Вигодське лісове господарство» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Вектор- Долина» про визнання недійсним договору №08 від 28.02.2013 про передачу тварин на тимчасове утримання.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області( далі ДФІ) було проведено виїзну позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 06.12.2010 по 23.06.2014. За результатами ревізії складено акт № 07-21/15 від 31.10.2014. При проведенні ревізії виявлено в матеріально-відповідальних осіб Ільмянського та Свічівського лісництв - лісничого ОСОБА_4 та лісничого ОСОБА_5 надлишки 16 та 19 диких звірів (оленів, ланів, зубрів), надлишки будинку та огорожі. Згідно з поясненнями бувшого директора ДП «Вигодське лісове господарство» ОСОБА_6Я дикі звірі перебувають на тимчасовому утриманні на підставі договору № 08 від 28.02.2013, укладеного з ТОВ «Вектор Долина». Такого договору ДП «Вигодське лісове господарство» не має, в журналі реєстрації договорів підприємства відсутній запис щодо укладення цього договору та про його реєстрацію. Також відсутні будь-які первинні документи, що підтверджують придбання, передачу та утримання диких звірів, операції по утриманні диких звірів не відображена за даними бухгалтерського обліку підприємства.

Договір підприємство отримало від ДФІ, якій він був наданий товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 -Долина» при проведенні ДФІ зустрічної перевірки товариства.

Позивач стверджує, що договір №08 суперечить інтересам підприємства та створює для нього несприятливі наслідки, оскільки діяльність підприємства не спрямована на утримання диких звірів, підприємство не має відповідних дозволів на утримання диких тварин на своїй території, підприємству завдаються матеріальні збитки, повязані з витратами на догляд, годівлю та ветеринарне обслуговування тварин, кошти на ці витрати у підприємства не передбачені, а за умовами договору дикі тварини передані на тимчасове утримання на безоплатній основі.

Позивач вважає, що договір №08 укладений внаслідок зловмисної домовленості бувшого директора ДП «Вигодське лісове господарство» ОСОБА_6Я з відповідачем та просить визнати договір недійсним на підставі ст. 232 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.07.2015 у справі № 909/564/15 (суддя Фрич М.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване положеннями ст.ст. 203, 232, ч.1, 3 ст. 215, ст. 627, ч.1 ст. 638 ЦК України, п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п.2.10, п. 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

При відмові в задоволенні позову суд виходив з того, що відповідно до умов договору №08 від 28.02.2013 договір від імені ДП «Вигодське лісове господарство» укладений директором ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту підприємства. Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що в спірному випадку договір №08 від 28.02.2013 укладено не представником ДП «Вигодське лісове господарство», а органом юридичної особи директором підприємства, що виключає можливість визнання договору недійсним на підставі ст. 232 ЦК України.

Крім того суд вказав, що за відсутності такої умови для кваліфікації правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, як участь представника в укладенні договору, дослідження інших умов (умисел, несприятливі наслідки для особи, яку представляють, причинний звязок між зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють) є недоцільним, оскільки такі умови можуть мати суттєве значення для вирішення спору лише тоді, коли договір укладається представником.

Позивач не погодився з прийняти рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, просить його скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник вказує, що 22.11.2013 підприємством та ОСОБА_6Я був укладений контракт, пунктом 3 якого встановлено, що керівник, який уклав цей контракт, є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обовязків, передбачених актами законодавства, статутом чи положенням про обєднання, підприємство, установу, організацію. Відтак вважає, що при укладенні оспорюваного договору ОСОБА_6Я діяв як повноважний представник підприємства у розумінні ст. 232 ЦК України.

Зазначає, що судом не надано правової оцінки діям керівника при укладенні договору, не досліджено наявності та розмір завданої матеріальної шкоди, правомірності укладення договору та порушення інтересів підприємства. Крім того скаржник вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що укладення оспорюваного договору суперечить ч.5 ст. 75 ГК України, оскільки за умовами договору тварини передаються на тимчасове утримання на безоплатній основі, в той час як витрати на утримання тварин не були включені до фінансового плану підприємства, що директор підприємства ОСОБА_6 не одержав від Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства, до сфери управління якого належить ДП «Вигодське лісове господарство», погодження на укладення договору. З огляду на відсутність на підприємстві договору, актів прийому-передачі, відсутність відомостей про них в журналі реєстрації договорів та інших первинних документів, які б підтверджували фактичне виконання господарських операцій за даним договором, вважає, що договір укладений значно пізніше, ніж вказана в договорі дата його укладення. Також вказує, що для дослідження та встановлення даних обставин позивач подав суду першої інстанції клопотання про призначення судової експертизи, у задоволенні якого місцевий суд відмовив з тих підстав, що директор ДП «Вигодське лісове господарство» не був його представником при укладенні даного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скаржника та зазначає, що ОСОБА_6 при укладенні договору діяв як директор підприємства, а не як його представник, тому посилання позивача на ст.232 ЦК України є безпідставними. При цьому відповідач посилається на постанову пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 та постанови Вищого господарського суду України у справах № 910/15906/14, 3 17/320 та 1 №16/216 та вказує, якщо керівник юридичної особи діяв всупереч інтересам цієї особи, то порушення керівником юридичної особи добросовісності представництва не є підставою для недійсності договорів, а може бути підставою для стягнення завданих юридичній особі збитків, що вбачається з ч.4 ст. 92 ЦК України.

Спростовує доводи позивача про порушення укладенням договору ч.5 ст. 75 ГК України та зазначає, що за змістом ця норма стосується безоплатної передачі майна державного підприємства іншій особі, а в даному випадку навпаки, державне підприємство прийняло на утримання тварин.

Щодо доводів скаржника про те, що місцевим судом незаконно відмовлено у призначенні судової експертизи, відповідач вказує, що призначення експертизи, про яку клопотав позивач, не стосується суті спору та підстав позову. Вважає, що її призначення було б незаконним та зумовило б безпідставне затягування розгляду спору.

12.10.2015 та 13.10.2015 від сторін надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

В судовому засіданні 13.10.2015 представники сторін підтримали свої доводи та заперечення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДФІ в Івано-Франківській області було проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Вигодське лісове господарство» за період з 06.12.2010 по 23.06.2014, за результатами якої виявлено ряд порушень, які відображені в акті №07-21/15 від 31.10.2014. При проведенні ревізії виявлено в матеріально-відповідальних осіб Ільмянського та Свічівського лісництв - лісничого ОСОБА_4 та лісничого ОСОБА_5 надлишки 16 та 19 диких звірів (оленів, ланів, зубрів), надлишки будинку та огорожі, які в обліку підприємства не рахуються.

Згідно з довідкою зустрічної звірки щодо документального та фактичного підтвердження у ТОВ "Вектор-Долина" виду, обсягу, якості операції та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку ДП "Вигодське лісове господарство" від 21.10.2014 № 07-21/71 ДП "Вигодське лісове господарство" (новий утримувач) та ТОВ "Вектор-Долина"( попередній утримувач) уклали договір про передачу тварин на тимчасове утримання від 28.02.2013 №08, за яким попередній утримувач передає, а новий утримувач безоплатно приймає та утримує в Ільмянському та Свічівському лісництвах тварин, вказаних в актах приймання-передачі, які є невідємною частиною договору. За актами приймання-передачі від 28.02.2013 та від 12.04.2013 передано на утримання: олені благородні-19, олені плямисті -4, лань європейська -8, бізони -8, муфлони європейські -15.

За твердженнями позивача, договір про передачу тварин на тимчасове утримання від 28.02.2013 №08, укладений ДП "Вигодське лісове господарство" та ТОВ "Вектор-Долина", та акти приймання -передачі від 28.02.2013 та від 12.04.2013 йому були надані Державною фінансовою інспекцією після проведення зустрічної звірки у ТОВ "Вектор-Долина".

Згідно з договором про передачу тварин на тимчасове утримання від 28.02.2013 №08, ТОВ "Вектор-Долина" (попередній утримувач) в особі директора ОСОБА_7, який діє на підставі статуту, з однієї сторони, та ДП "Вигодське лісове господарство" (новий утримувач), в особі директора ОСОБА_6, який дії на підставі статуту, з другої сторони, уклали цей договір про наступне: попередній утримувач передає по акту передачі, що є невідємною частиною договору, на безоплатній основі з 28.02.2014 по 31.07.2016, а новий утримувач приймає та утримує в Ільмянському та Свічівському лісництвах тварин, вказаних в актах приймання-передачі, які є невідємною частиною договору. Термін дії договору до 31.07.2016.

Відповідно до ОСОБА_2 приймання-передачі тварин на тимчасове утримання від 28.02.2013 у Ільмянське лісництво відповідачем передано 4 самки оленя благородного, 5 самців оленя благородного, 1 самка оленя плямистого, 3 самці оленя плямистого, всього 13 штук загальною вартістю 365 100, 00 грн.

Згідно з ОСОБА_2 приймання-передачі тварин на тимчасове утримання від 12.04.2013 у Свічівське лісництво відповідачем передано 9 самок оленів благородних, 1 самець оленя благородного, 5 самок лані європейської, 3 самці лані європейської, 4 самки бізона, 4 самці бізона, 12 самок муфлона європейського та 3 самці муфлона європейського, всього 41 штук загальною вартістю 913 400, 00 грн.

Названі вище договір та акти приймання-передачі від 28.02.2013 та від 12.04.2013 підписані директорами двох сторін та скріплені їх печатками.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2014 року Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області проведено перевірку ДП «Вигодське лісове господарство» щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства при утриманні диких тварин у неволі та напіввільних умовах, якою встановлено відсутність у підприємства дозволів на утримання та розведення оленів благородних, муфлонів, зубрів.

ДФІ в Івано-Франківській області надіслала позивачу вимогу №09-07-14-14/8156 від 05.12.2014 про усунення порушень, виявлених ревізією, зокрема зобовязала ДП «Вигодське лісове господарство» відобразити в бухгалтерському обліку вартість неоприбуткованих диких звірів, будинків (споруд), які встановлено під час проведення інвентаризації.

Відповідно до преамбули статуту ДП «Вигодське лісове господарство», зареєстрованого 10.01.2008, в редакції змін, зареєстрованих 12.07.11, підприємство засноване на державній власності та належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України (далі орган управління майном) і входить до сфери управління Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі Управління).

Майно підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві господарського відання( п.5.2 статуту).

Органом управління підприємства є його директор. Наймання директора здійснюється Державним агентством лісових ресурсів України шляхом укладення з ним контракту в установленому законодавством порядку. Директор самостійно вирішує всі питання діяльності підприємства, за винятком тих, що віднесені до компетенції Державного агентства лісових ресурсів України. Директор має право розпоряджатися коштами та майном відповідно до чинного законодавства, укладати договори та представляти без довіреності інтереси підприємства в органах державної влади та органах місцевого самоврядування ( пункти 7.1, 7.2.,7.3,7.4 статуту).

Наказом № 368-к від 23.06.2014 Державного агентства лісових ресурсів України припинено контракт з ОСОБА_6 від 22.11.2013 та звільнено його з посади директора ДП «Вигодське лісове господарство» на підставі пункту 8 ст.36 КЗпП.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) на момент вчинення правочину вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Згідно з ч.1ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до п.3.10постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11, з наступними змінами і доповненнями, у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

За змістом положень ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У постанові пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 вказано, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю ( п.22).

З аналізу названих норм закону та положень постанов пленумів Верховного Суду України та Вищого господарського суду України випливає, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника, а саме: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи.

Матеріалами справи підтверджено, що оспорюваний договір №08 від 28.02.2013 про передачу тварин на тимчасове утримання укладений ТОВ "Вектор-Долина" ( попередній утримувач) в особі директора ОСОБА_7, який діє на підставі статуту, з однієї сторони, та ДП "Вигодське лісове господарство"( новий утримувач), в особі директора ОСОБА_6, який діє на підставі статуту.

Згідно з пунктами 7.1,7.4 статуту ДП "Вигодське лісове господарство" директор є органом управління підприємства. Директор без довіреності діє від імені підприємства, представляє підприємство в органах державної влади, місцевого самоврядування, інших організаціях, укладає договори тощо.

Отже, при укладенні оспорюваного договору № 08 директор ДП "Вигодське лісове господарство" ОСОБА_6 діяв не як представник в розумінні ст. 232 ЦК України, а діяв як орган управління підприємством, що виключає можливість визнання договору №08 недійсним на підставі ст. 232 ЦК України.

Таким чином апеляційний погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника.

Слід також зазначити, що контракт, на який посилається скаржник в апеляційній скарзі, був укладений з ОСОБА_6, як директором підприємства, 22.11.2013, в той час як оспорюваний договір укладений 28.02.2013, тобто контракту від 22.11.2013 на момент укладення оспорюваного договору не існувало. Крім того, наймання особи на посаду директора підприємства шляхом укладення з цією особою контракту, не свідчить про те, що особа, яка обіймає посаду директора підприємства та діє від імені підприємства як його директор на підставі статуту, не є органом управління підприємства.

З огляду на викладене, інші доводи скаржника (що судом не досліджено наявності та розмір завданої матеріальної шкоди, правомірності укладення договору та порушення інтересів підприємства, що укладення оспорюваного договору суперечить ч.5 ст. 75 ГК України, що витрати на утримання тварин не були включені до фінансового плану підприємства, що директор підприємства ОСОБА_6 не одержав від Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства, до сфери управління якого належить ДП «Вигодське лісове господарство», погодження на укладення договору тощо) не можуть братися до уваги, оскільки ці доводи не спростовують правомірного висновку суду першої інстанції, покладеного в основу оскаржуваного рішення, про відсутність правових підстав для задоволення позову та визнання недійсним договору №08 на підставі ст. 232 ЦК України.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.07.2015 у справі № 909/564/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 16.10.2015

ОСОБА_8 Хабіб

Суддя Л.С. Данко

Суддя Я.О. Юрченко