ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 915/1266/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2 довіреність №260 від 19.06.2015,

представника відповідача: ОСОБА_3, довіреність №2508/1 від 25.08.2015

ОСОБА_4, довіреність №809/1 від 08.09.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_5 Русь»

(04071, м. Київ, вул. Хорива, 11-А; 54050, м.Миколаїв, вул..Металургів, 36),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрексім»

(54030, АДРЕСА_1),

про: стягнення 4628741,90 грн., -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрексім» заборгованості по кредитному договору №134520-46 від 03.12.2014 в загальній сумі 4628741,90 грн., з яких: 3061000,0 грн. заборгованості за кредитом, 320272,85 грн. заборгованості за відсотками, 518273,42 грн. пені по кредиту, 27679,28 грн. пені по несплаченим відсоткам, 13839,64 грн. 30% річних за несвоєчасне погашення відсотків, 259136,71 грн. 30% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 428540,0 грн. простроченої заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем було отримано від Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_5 Русь» по кредитному договору №134520-46 від 03.12.2014 (із змінами внесеними додатковими угодами) кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на суму 3061000,0 грн., проте відповідач кредит та відсотки за користування кредитними коштами, у визначені кредитним договором строки, а саме - 31.03.2015, не погасив, що стало підставою для звернення банку з вимогою про повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за договором у повному обсязі.

Відповідач у відзиві (а.с.51-57) не заперечує факт отримання кредиту та неповернення його та суми нарахованих процентів у визначений договором термін. Одночасно, відповідач зазначає, що на виконання умов кредитного договору сторони уклали договір застави майнових прав за договором банківського вкладу №134522-46 від 03.12.2014, підписанням якого сторони домовились, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється у позасудовий спосіб і визначили умови його здійснення. Так, після настання умови, визначеної у п.5.1.1 договору застави, а саме: неповернення кредиту та несплати відсотків в обумовлений кредитним договором термін (у даному випадку - 31.03.2015), з наступного дня, тобто з 01.04.2015, позивач набув, а відповідач втратив право вимоги до банку з виплати грошових коштів за договором банківського вкладу у сумі, яка становила 130642,88 дол. США (разом з нарахованими на вклад процентами). За рахунок предмета застави позивач задовольнив свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі, який існував на момент звернення стягнення на предмет застави (на 01.04.2015), у звязку з цим зобовязання за кредитним договором припинилося. Водночас, набувши 01.04.2015, внаслідок звернення стягнення на предмет застави, прав кредитора у зобовязанні за договором банківського вкладу, у якому позивач (банк) є боржником, позивач (банк) поєднав в своїй особі боржника і кредитора. Внаслідок цього, зобовязання за договором банківського вкладу припинилося на підставі ст.606 ЦК України та ч.2 ст.204 ГК України. При цьому, припинення зобовязань за кредитним договором та договором банківського вкладу за вищевикладених обставин не є зарахуванням зустрічних однорідних вимог, тобто не порушує приписів п.4 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Під час розгляду справи, представники сторін підтримав доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судових засіданнях 09.09.2015 та 14.09.2015 судом оголошувались перерви.

У судовому засіданні 06.10.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

03.12.2014 року між ПАТ «ОСОБА_5 Русь» та ТзОВ «Укрексім» було укладено кредитний договір на відкриття відновлювальної кредитної лінії під заставу майнових прав за договором банківського вкладу №134520-46 (надалі - Кредитний договір) (арк. 7-10), відповідно до умов якого позивач (банк) відкриває відповідачу (позичальнику) відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобовязується надавати йому кредитні кошти у розмірі ліміту кредитної лінії 2838750,0 грн., а відповідач (позичальник) зобовязується повернути кредит у кінцевий термін - 15.12.2014 та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 33,0 % та інші платежі.

Договором про внесення змін №1 від 15.12.2014 до Кредитного договору сторони погодили збільшення ліміту кредитної лінії до 3061000,0 грн., встановлення процентної ставки за користування кредитом у розмірі 23,0% річних та кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 19.01.2015 (а.с.11).

Договором про внесення змін №2 від 19.01.2015 до Кредитного договору сторони внесли зміни, якими процентну ставку за користування кредитом встановлено у розмірі 26,5% річних, а кінцевим терміном повернення кредиту встановлено 23.02.2015 (а.с.12).

Договором про внесення змін №3 від 24.02.2015 сторони знову внесли до Кредитного договору зміни, якими процентну ставку за користування кредитом узгодили у розмірі 28,5% річних, а кінцевий термін повернення кредиту встановили не пізніше 30.03.2015 (а.с.13).

Відповідно до приписів ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязаний надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірах та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Факт виконання з боку банку своїх обовязків по Кредитному договору в частині відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 3061000,0 грн. підтверджений матеріалами справи та визнаний відповідачем у відзиві на позов.

Відповідно до п.4.1 Кредитного договору повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Остаточне повернення Кредиту (заборгованості за всіма отриманими відповідно до Договору окремими частинами кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій) позичальник зобовязаний здійснити не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 1.1.2 Договору.

Відповідно до п.4.3 Кредитного договору у випадку порушення позичальником встановлених п.п.4.1, 4.2 договору строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного робочого дня переноситься Банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом.

Відповідно до п.4.4 Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються банком з дня надання кредиту по дату кінцевого терміну повернення кредиту, зазначену в п.1.1.2 договору. Проценти нараховуються на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (метод факт/факт).

Відповідно до п.4.6 Кредитного договору проценти, нараховані за останній (неоплачений) період користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з остаточним поверненням кредиту. У випадку порушення позичальником встановлених цим пунктом договору строків сплати процентів, сума несплачених в строк процентів вважається простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів не пізніше наступного робочого дня після встановленого строку сплати процентів.

Відповідно до п. 5.2.8 Кредитного договору банк має право нараховувати штрафні санкції, передбачені договором, за весь час прострочення виконання позичальником своїх зобов'язань за договором, починаючи з дня, наступного за днем коли зобов'язання мало бути виконане до дня його фактичного виконання.

Відповідно до п.6.1.3 Кредитного договору позичальник зобовязаний своєчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування ним та винагороди банку в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до п.8.1 Кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п.8.2 Кредитного договору у випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з Договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Відповідно до п.8.5 Кредитного договору позичальник зобовязаний сплатити нараховані штрафні санкції за весь час прострочення ним виконання своїх зобов'язань за договором, починаючи з дня, наступного за днем коли зобовязання мало бути виконане до дня його фактичного виконання.

Крім того, умовами Кредитного договору сторони передбачили забезпечення виконання позичальником взятого зобовязання з повернення коштів (кредиту, процентів тощо) за ним.

Так., згідно п.2.5 Кредитного договору, кредит надається банком тільки після виконання вимог розділу 3 договору щодо умов забезпечення виконання позичальником зобовязань за договором.

Відповідно до п.3.1 Кредитного договору виконання позичальником зобовязань за договором (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним, винагород, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених договором) забезпечується: заставою майнових прав за Договором банківського вкладу; неустойкою згідно з умовами Договору; всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до п.6.1.1 Кредитного договору позичальник зобовязаний в день укладення договору укласти договір застави майнових прав за Договором банківського вкладу.

03.12.2014, на виконання умов Кредитного договору, між ПАТ «ОСОБА_5 Русь» та ТзОВ «Укрексім» було укладено договір застави №134522-46 (надалі Договір застави) (а.с.14-16), відповідно до умов якого відповідач (заставодавець) з метою забезпечення належного виконання основного зобовязання за Кредитним договором передає в заставу, а позивач (заставодержатель) приймає в заставу в порядку та на умовах, ви значених договором застави, майнові права за договором банківського вкладу, які, зокрема, полягають у праві відповідача (заставодавця, вкладника, кредитора за договором банківського вкладу) вимагати від позивача (банку, заставодержателя, боржника за договором банківського вкладу) повернення вкладу в сумі 217528,75 дол. США та сплати нарахованих на вклад процентів в порядку та в строки, визначені договором банківського вкладу (предмет застави).

Відповідно до п.2.1.2 Договору застави на підставах, передбачених чинним законодавством та цим Договором, на предмет застави без жодних обмежень може бути звернене стягнення.

Відповідно до п.3.1.10 Договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави в порядку і випадках, передбачених цим Договором.

Відповідно до п.3.1.12 Договору застави заставодержатель має право вимагати від заставодавця виконання основного зобовязання незалежно від настання строку його виконання у разі порушення зобовязань за Кредитним договором та цим договором, а у разі невиконання такої вимоги заставодержателя звернути стягнення на предмет застави.

Відповідно до п.4.1 Договору застави застава виникає з моменту укладення цього договору. Пріоритет права заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави відносно вимог інших осіб на предмет застави виникає з моменту державної реєстрації обтяження предмета застави заставою в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У випадку невиконання чи неналежного виконання заставодавцем основного зобовязання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках передбачених цих договором, заставодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет застави у порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до п.5.1.1 Договору застави заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави у будь-який час незалежно від настання строку виконання основного зобовязання, зокрема, у разі, якщо у момент настання строку виконання основного зобовязання воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (або його частини) та/або при повній або частковій несплаті процентів, винагороди, неустойки, невідшкодуванні витрат та збитків заставодержателя у встановлені Кредитним договором строки.

Відповідно до п.5.3 Договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за Договором про відступлення права вимоги, міститься у п. 5.4 цього Договору.

Відповідно до п. 5.4 Договору застави сторони встановлюють, що положення цього пункту, разом з іншими положеннями Договору, являють собою укладений Сторонами Договір з відкладальною умовою про відступлення заставодавцем на користь заставодержателя права вимоги за Договором банківського вкладу, з метою звернення стягнення на Предмет застави в позасудовому порядку. Такою відкладальною умовою є факт настання будь-якого з випадків, зазначених у п.5.1 цього Договору. Факт відступлення права вимоги предмета застави заставодержателю не підлягає підтвердженню додатковим договором (угодою) сторін. З моменту переходу прав (відступлення права вимоги) заставодавця за Договором банківського вкладу до заставодержателя заставодержатель вправі здійснювати розпорядження Вкладним (депозитним) рахунком на правах вкладника за Договором банківського вкладу без будь-якої додаткової згоди/погодження/розпорядження з боку заставодавця.

Відповідно до п.5.4.1 Договору застави за Договором про відступлення права вимоги заставодавець відступає, а заставодержатель приймає право вимоги від ПАТ «Банк «ОСОБА_5 Русь» (боржник за договором банківського вкладу) виплату грошових коштів в сумі, яка складається з суми вкладу в розмірі 217528,75 дол. США та процентів, нарахованих на вклад згідно Договору банківського вкладу.

Відповідно до п.5.4.2 Договору застави загальна сума уступленої вимоги визначається як сума невиконаного основного зобовязання, збитків, завданих заставодержателю порушенням умов кредитного договору та/або цього Договору, суми витрат, здійснених заставодержателем у звязку з вжиттям заходів для захисту предмета застави від посягань з боку третіх осіб, а також витрат, повязаних зі зверненням стягнення на предмет застави та штрафних санкцій за цим договором.

Відповідно до п.5.4.3 Договору застави з моменту виникнення права звернення стягнення на предмет застави (відповідно до п.5.1 Договору) заставодержатель набуває, а заставодавець втрачає право вимоги до ПАТ «Банк «ОСОБА_5 Русь» щодо виплати коштів в сумі, передбаченій п.5.4.2., та зобовязання ПАТ «Банк «ОСОБА_5 Русь» з повернення заставодавцю коштів в сумі, передбаченій п.5.4.2, припиняються відповідно до ст. 606 Цивільного кодексу України (поєднання боржника і кредитора в одній особі). Після уступки (відступлення) права вимоги заставодержатель виконує основне зобовязання в порядку, визначеному Кредитним договором.

Відповідно до п.5.5 Договору застави у випадках, коли коштів, отриманих заставодержателем після уступки (відступлення) йому права вимоги за договором банківського вкладу, недостатньо для повного погашення заборгованості за основним зобовязанням та відшкодуванням витрат, зазначених у п.4.2 цього Договору, заставодержатель має право одержати суму, якої не вистачає для повного погашення основного зобовязання та витрат, з іншого майна заставодавця.

Відповідно до п.7.2 Договору застави з укладенням цього договору заставодержатель предявляє вимогу заставодавцю, яка набуває чинності з моменту повернення коштів з вкладного (депозитного) рахунку заставодавця за Договором банківського вкладу на його поточний рахунок №003, про перерахування коштів, які знаходяться на вказаному поточному рахунку, в рахунок виконання основного зобов'язання при порушенні заставодавцем умов Кредитного договору та/або при настанні будь-якого з випадків, передбачених п.5.1 цього Договору.

Відповідно до п.7.3 Договору застави виконання заставодавцем зобовязань щодо погашення суми кредиту, сплати процентів за користування ним, сплати пені, штрафів, збитків та виконання інших зобовязань, передбачених кредитним договором та цим договором, здійснюється відповідно до ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» шляхом договірного списання заставодержателем коштів з поточного рахунку, зазначеного в п.7.2. Договору, у сумі заборгованості заставодавця за кредитним договором та/або за цим Договором.

Відповідно до п.7.4 Договору застави зазначене у п.7.2 право заставодержателя на договірне списання коштів виникає при невиконанні заставодавцем зобовязань, передбачених Кредитним договором, та /або при настанні будь-якого з випадків, передбачених п. 5.1 цього Договору.

У разі, якщо валюта основного зобовязання та валюта рахунку, зазначеного в п.7.2 Договору, є різними, списання коштів здійснюються заставодержателем в сумі, еквівалентній сумі заборгованості заставодавця за Кредитним договором та/або за цим договором, розрахованої заставодержателем на дату проведення договірного списання коштів за курсом Національного банку України.

На виконання умов Договору застави, 03.12.2014 позивач (заставодержатель) зареєстрував за №14668408 обтяження щодо предмету застави у Державному реєстрі, що підтверджується Витягом з державного реєстру обтяжень рухомого май на №47794546 від 07.09.2015 року (а.с.74-77).

В подальшому, відповідно до постанови Правління Національного банку України №190 від 19.03.2015 ПАТ «Банк «ОСОБА_5 Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі вищевказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №61 від 19.03.2015 про запровадження в ПАТ «Банк «ОСОБА_5 Русь» з 20.03.2015 строком на три місяці тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Банку. 15.06.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №116, яким продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ОСОБА_5 Русь» до 19.07.2015. Постановою Правління Національного банку України №460 від 16.07.2015 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ОСОБА_5 Русь». Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №138 від 17.07.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «ОСОБА_5 Русь» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_6 строком на 1 рік з 17.07.2015 по 16.07.2016 включно (а.с.25, 32, 33).

08.06.2015 відповідачу була направлена вимога №825/46.3 року про дострокове погашення кредитної заборгованості у загальній сумі 4239027,79 грн. (а.с.17), яка була залишена відповідачем без задоволення.

Позивач зазначає, що у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ним, банком нараховані штрафні санкції, передбачені кредитним договором. Несплата відповідачем станом на 15.07.2015 заборгованості за Кредитним договором стала підставою звернення позивача до суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони та їх представників суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобовязань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про заставу» заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобовязаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1, 2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги.

Відповідно до ч.1-4 ст.32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобовязаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

Протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж права, можуть письмово заявити обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, про свій намір отримати задоволення своїх забезпечених обтяженням вимог за рахунок предмета забезпечувального обтяження.

Після закінчення строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, обтяжувач з вищим пріоритетом, який висловив намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, надсилає письмове повідомлення всім особам, які повинні виконати вимоги за відповідним правом грошової вимоги боржника, яке є предметом забезпечувального обтяження. У цьому документі зазначаються: 1) повідомлення про відступлення права грошової вимоги; 2) посилання на підставу для відступлення права грошової вимоги обтяжувачу; 3) реєстраційний номер забезпечувального обтяження; 4) дані про особу обтяжувача, включаючи найменування, адресу та банківський рахунок; 5) вимога про виконання відповідної грошової вимоги на користь обтяжувача; 6) черговість пріоритетів інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження і які вимагають задоволення своїх забезпечених обтяженням вимог за рахунок відповідного права грошової вимоги.

З дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобовязанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобовязанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги.

Виходячи зі змісту цієї норми положення частин третьої та четвертої статті 32 Закону щодо необхідності направлення письмового повідомлення підлягають застосуванню тільки в разі наявності інших обтяжувачів із відповідним пріоритетом.

Отже, на банк як на обтяжувача в розумінні Закону не покладено обовязок надсилати письмове повідомлення, передбачене статтею 32 цього Закону, оскільки відповідач є єдиною особою, яка повинна виконати вимоги за відповідним правом грошової вимоги боржника (постанова Верховного Суду України від 31.10.2011 по справі № 6-47цс11).

Судом встановлено, що на виконання умов Кредитного договору позивач (кредитор) надав від повідачу (позичальнику) кредит у сумі 3061000,0 грн. Відповідач (позичальник) не повернув вказану суму кредиту у визначений договором в редакції Додаткової угоди №3) термін до 30.03.2015. Нараховані за користування кредитом проценти також сплачені відповідачем не в повному обсязі; розмір невідшкодованих процентів становить 232006,28 грн. У звязку з чим, станом на 01.04.2015 у відповідача (позичальника) перед позивачем (банком) виникла прострочена заборгованість за Кредитним договором.

Відповідно до п.5.3 Договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за Договором про відступлення права вимоги, міститься у п.5.4 цього Договору.

Відповідно до п. 5.4 Договору застави сторони встановлюють, що положення цього пункту, разом з іншими положеннями Договору, являють собою укладений сторонами Договір з відкладальною умовою про відступлення заставодавцем на користь заставодержателя права вимоги за Договором банківського вкладу, з метою звернення стягнення на Предмет застави в позасудовому порядку. Такою відкладальною умовою с факт настання будь-якого з випадків, зазначених у п.5.1 цього договору. Факт відступлення права вимоги предмета застави заставодержателю не підлягає підтвердженню додатковим договором (угодою) сторін. З моменту переходу прав (відступлення права вимоги) заставодавця за Договором банківського вкладу до заставодержателя заставодержатель вправі здійснювати розпорядження вкладним (депозитним) рахунком на правах вкладника за Договором банківського вкладу без будь-якої додаткової згоди/погодження/розпорядження з боку заставодавця.

Договір банківського вкладу укладений між ПАТ «Банк «ОСОБА_5 Русь» та ТзОВ «Укрексім» 02.12.2014 (а.с.58-60)..

Відповідно до умов вказаного договору, відповідач (вкладник) надав позивачу (банку), а позивач (банк) прийняв від відповідача (вкладника) грошові кошти в сумі 217528,75 дол. США із терміном повернення вкладу 16.12.2014.

Відповідно до п.2.1 Договору банківського вкладу відповідач (вкладник) перераховує зі свого власного поточного рахунку грошові кошти у безготівковій формі на вкладний (депозитний) рахунок №002 в ПАТ «Банк «ОСОБА_5 Русь», а позивач (банк) приймає грошові кошти вкладника в сумі, визначеній в п. 1.1 цього Договору. Відповідно до п.2.3 Договору банківського вкладу дострокове повне або часткове повернення вкладу не допускається.

Договором про внесення змін №1 від 19.02.2015 до Договору банківського вкладу змінено та узгоджено, що терміном (датою) повернення вкладу є 16.12.2014 (а.с.61).

Договором про внесення змін №2 від 20.12.2014 до Договору банківського вкладу змінено та узгоджено, що терміном (датою) повернення вкладу є 20.01.2015 (а.с.62).

Договором про внесення змін №3 від 19.01.2015 до Договору банківського вкладу змінено та узгоджено, що терміном (датою) повернення вкладу є 25.02.2015 (а.с.63).

Договором про внесення змін №4 від 24.02.2015 до Договору банківського вкладу змінено та узгоджено, що розмір вкладу становить 130000,0 дол. США з терміном (датою) повернення вкладу є 01.04.2015 (а.с.63).

Відповідно до п.7.2 Договору застави, з укладенням цього договору заставодержатель предявляє вимогу заставодавцю, яка набуває чинності з моменту повернення коштів з вкладного (депозитного) рахунку заставодавця за Договором банківського вкладу на його поточний рахунок № 003, про перерахування коштів, які знаходяться на вказаному поточному рахунку, в рахунок виконання основного зобов'язання при порушенні заставодавцем умов Кредитного договору та/або при настанні будь-якого з випадків, передбачених п.5.1 цього Договору.

Тобто, сторони у договорі застави погодили, що укладенням договору застави банк (заставодержатель) предявляє вимогу заставодавцю, яка набуває чинності 01.04.2015 (момент повернення депозитних коштів), про перерахування депозитних коштів в рахунок погашення кредитних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Судом встановлено, що станом на 01.04.2015 у предмета застави за договором застави не було інших обтяжувачів з вищим пріоритетом, крім позивача (банку, заставодержателя), що підтверджується Витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна, а укладенням договору застави сторони погодили предявлення банком (заставодержателем) вимоги 01.04.2015.

Позивач (банк, заставодержатель) після настання обумовлених договором обставин (неповернення в обумовлений кредитним договором строк суми кредиту та несплати в повному обсязі процентів за його користування) 01.04.2015, тобто в день, що слідує за днем, в який мала відбутися, але не відбулася оплата за кредитним договором, набув право вимоги отримання грошових коштів за договором банківського вкладу.

Крім того, відповідно до п.7.3 Договору застави та п.5.2.7, п.4.10 Кредитного договору з моменту відступлення права вимоги на користь заставодержателя останній самостійно здійснює списання з рахунків позичальника грошових коштів з метою задоволення своїх вимог.

Відповідно до п.1.38 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Враховуючи вищевикладене, 01.04.2015 ПАТ «Банк «ОСОБА_5 Русь» автоматично, тобто без будь-якого додаткового погодження вкладника та без укладення з ним додаткових угод, набув право на депозитний вклад ТзОВ «Укрексім» шляхом здійснення договірного списання депозитних грошових коштів в рахунок погашення заборгованості позичальника за Кредитним договором, що призвело до погашення кредиторських вимог банку в межах вартості предмету застави. Тобто, перехід права вимоги грошових коштів на користь позивача за договором банківського вкладу привів до припинення зобовязань за кредитним договором та фактичної реалізації права застави шляхом задоволення вимог позивача за Кредитним договором.

Відповідно із ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто вказана стаття ЦК України передбачає захист лише порушеного права.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки зобовязання відповідача за Кредитним договором припинилось внаслідок відступлення з 01.04.2015, на підставі Договору застави права грошової вимоги за договором банківського вкладу і, відповідно, відбулось задоволення вимог позивача за Кредитним договором, то станом на дату подання позову права позивача не були порушені.

За вказаних обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 12 жовтня 2015 року.

Суддя М.В.Мавродієва