ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.10.2015 Справа № 920/1270/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне

науково-виробниче об'єднання», м. Суми, Україна,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-Турбогаз»,

м. Пермь, Російська Федерація,

про стягнення 20 055 600,00 рублів (що еквівалентно 6 611729 грн. 65 коп.)

Суддя Заєць С. В.

За участю представників сторін:

Від позивача: не прибув,

Від відповідача : не прибув,

при секретарі судебного засідання Даніловій Т. А.

Суть спору: позивач відповідно до поданного позову просить суд стягнути з відповідача 20055600,00 рублів РФ (що еквівалентно 6 611729 грн. 65 коп.) заборгованості за товар, поставлений відповідно до умов укладеного між сторонами договору № 4/1436115 від 03.10.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору поставки позивач поставив товар, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті за поставлений товар не виконав, у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 20055600,00 руб. РФ.

Ухвалою Господарського суду від 12.08.2015 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 03.09.2015 року.

В дане судове засідання представник позивача не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Виходячи з того, що повноважний представник позивача був присутній в попередньому судовому засіданні, що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом судового засідання від 03.09.2015 року., господарський суд дійшов висновку про належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи. За змістом п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України ), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, однак надав відзив на позовну заяву, в якому не має заперечень проти задоволення позовних вимог.

Таким чином, беручи до уваги, що сторони про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини нез'явлення суду не повідомили, враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно з приписами статті 3 Господарського процесуального кодексу України мова господарського судочинства визначається ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Відповідно до частин першої та п`ятої ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої ст. 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами). Слідчі і судові документи складаються державною мовою.

Статтею 9 Конституції України закріплено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 р. N1906-IV чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно частин першої та третьої ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 123 ГПК України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктами 1-3 частини першої ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 N 2709-IV (надалі - Закон) встановлено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Відповідно до ст. 3 Закону якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Згідно ст.ст. 1, 2 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності (надалі - Угода) ця Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб'єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними. Для цілей цієї Угоди під господарюючими суб'єктами розуміються підприємства, їх об'єднання, організації будь-яких організаційно-правових форм, а також громадяни, які мають статус підприємця згідно із законодавством, що діє на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та їх об'єднань.

Відповідно до ст. 6 Угоди документи, видані або засвідчені закладом або спеціально уповноваженою особою в межах їх компетенції за встановленою формою і скріплені офіційною печаткою на території однієї з держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, приймаються на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, які на території однієї з держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядаються як офіційні документи, мають на території інших держав - учасниць Співдружності доказову силу офіційних документів.

Згідно зі ст. 124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої ст. 75 та п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст.76 цього Закону. Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Відповідно до абз.1 ч. 2 ст. 4 Угоди компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду.

У відповідності до приписів пункту 8.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 3, всі спори, що виникають між сторонами при виконанні договору вирішуються у господарському суді Сумської області відповідно до процесуального права України, з застосуванням матеріального права Російської Федерації.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 1, 2, 12, 13 ГПК України, суд доходить висновку, що дана справа підвідомча та підсудна господарському суду Сумської області.

Як вбачається з матеріалів справи 13.10.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іскра-Турбогаз» був укладений Договір № 4/1436115 на поставку теплообмінників.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичниї осіб-підприємців Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М. В. Фрунзе" перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ".

Відповідно до п. 1.1 Договору, позивач зобов'язався поставити теплообмінники Е3003, Е3005, Е3305, а відповідач прийняти та оплатити в кількості, якості, асортименті у відповідності до специфікації № 1, яка є Додатком № 1 до Договору (далі - специфікація № 1).

Згідно з п. 2.2. Договору, а також п. 1 Специфікації № 1 загальна вартість договору складає 25055600 рублів РФ.

Відповідно до п. 9.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 10.03.2015 року договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору.

Згідно до вимог пункту 2 Специфікації № 1 обладнання постачається на умовах FCA, м. Суми.

Відповідно до п. 3 Специфікації № 1 строк поставки складає 120 календарних днів з дати підтвердження позивачем факту забезпечення матеріалами для виготовлення трубних решіток та сердечників.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору позивачем було здійснене постачання відповідачеві обладнання на загальну суму 25055600 рублів РФ.

Факт поставки обладнання вартістю 25055600 рублів РФ. підтверджується матеріалами справи, а саме вантажними митними деклараціями та рахунками-фактури:

- рахунок фактура № 90007749 від 28.01.2015 на суму 5160100 рублів,

- рахунок фактура № 90008230 від 04.02.2015 на суму 7768200 рублів,

- рахунок фактура № 90008257 від 04.02.2015 на суму 12127300 рублів

Відповідачем частково оплачено поставлене обладнання у розмірі 5000 000,00 руб., що підтверджується світ-повідомленням від 14.04.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого обладнання, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 25055600 рублів РФ.

Відповідно до ч. 1 ст. 506 Цивільного кодексу Російської Федерації, за договором поставки постачальник - продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати в обумовлений термін чи строки вироблені або закуповувані ним товари покупцю для використання у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.

Згідно з ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу Російської Федерації, покупець оплачує товари, що поставляються з дотриманням порядку і форми розрахунків, передбачених договором поставки. Якщо угодою сторін порядок і форма розрахунків не визначені, то розрахунки здійснюються платіжним дорученням.

Відповідно до ст. ст. 309, 310 Цивільного кодексу Російської Федерації зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судом встановлено, що факт отримання відповідачем товару від позивача підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, проте в порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач не виконав зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати отриманого товару, у зв'язку з чим, його заборгованість перед позивачем складає 20055600 рублів РФ.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Як вбачається з відзиву відповідача він визнає факт наявності заборгованості за отриманий товар в розмірі 20055600 рублів РФ..

Згідно з приписів статті 78 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно оплати отриманого товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 20055600 рублів РФ заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-Турбогаз» (614014, Російська Федерація, м. Пермь, вул. Новозвягінська, 57, код ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, код 05747991) заборгованість у розмірі 20 055 600,00 рублів (що еквівалентно 6 611729 грн. 65 коп.) та судовий збір у розмірі 73080 грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Дата складання повного рішення 19.10.2015 р.

Суддя С.В. Заєць