КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа№ 910/9898/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача Мунько О.М. дов. від 31.12.2014 б/н

відповідача Давиденко Ю.К. дов. від 05.01.2015 №03/2015

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова

компанія "Інкомстрах"

на Рішення Господарського суду міста Києва

від 17.06.2015

у справі № 910/9898/15-г ( суддя: Цюкало Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова

компанія "Інкомстрах"

до відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро

України

про визнання частини договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2015 року позивач ПрАТ "Страхова компанія "Інкомстрах" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України про визнання Розділу 5 Договору про співробітництво № 108 від 28.12.2012 року недійсним з дати його укладення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний Розділ Договору є недійсним оскільки суперечать вимогам ч.1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України.

02 червня 2015 року через канцелярію місцевого господарського суду від позивача в порядку ст. 22 ГПК України надійшла Заява б/н від 26.05.2015 "Про зміну предмету позову". В названій Заяві про зміну предмету позову позивач просив, як і заявлено у первісному позові, визнати недійсним Розділ 5 Договору про співробітництво № 108 від 28.12.2012 року з дати укладення правочину, а також визнати недійсним та скасувати Рішення Координаційної ради МТСБУ № 5.1, оформлене Протоколом № 32/2012 від 26.12.2015 року. При цьому, позивачем було зазначено, що в результаті прийняття оскаржуваного рішення, останній позбавлений можливості отримати залишок гарантійного внеску з Фонду захисту потерпілих.

Суд першої інстанції відмовив у прийнятті до розгляду вказану Заяву, оскільки позовна вимога про скасування Рішення Координаційної ради МТСБУ № 5.1 по суті є додатковою вимогою з додатковими обставинами в її обґрунтування, що є одночасною зміною предмету та підстав позову. Оскільки ця Заява протирічила вимогам ст. 22 ГПК України, суд першої інстанції залишив її без задоволення.

17.06.2015 представником відповідача в порядку ст. 27 ГПК України було подано Клопотання про залучення третіх осіб (потерпілих осіб, яким було виплачено страхове відшкодування на підставі пп. ґ) п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за рахунок коштів позивача), у задоволенні якого було судом першої інстанції було відмовлено, оскільки в межах спору по справі не вирішуються питання про права та обов'язки вказаних осіб.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 № 910/9898/15-г в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, як заявлених необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ПрАТ"Страхова компанія "Інкомстрах" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 № 910/9898/15-г скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким задовольнити позов, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України у своєму Відзиві на апеляційну скаргу від 08.10.2015 вих. № 4-3-06/28107 просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 № 910/9898/15-г залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 20.08.2015 № 910/9898/15-г порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.).

22.09.2015 через канцелярію КАГС в порядку ст. 27 ГПК України надійшла Заява про залучення до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фізичну особу ОСОБА_8.

Відповідно до Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що при вирішенні про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

За результатом розгляду вищеназваного Клопотання, колегія суддів, ухвалила відмовити в його задоволенні, оскільки в даному випадку, за прийнятим судовим рішення жодним чином не вирішуються питання про права та інтереси фізичної особи ОСОБА_8.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ПрАТ "Страхова компанія "Інкомстрах" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 між Моторним (транспортним) страховим бюро України (далі - бюро) та ПрАТ "Страхова компанія "Інкомстрах" (надалі - Страховик) (разом - сторони) було укладено Договір про співпрацю № 108 між МТСБУ та страховиком у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за внутрішніми договорами (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, предметом Договору є співробітництво сторін у сфері організації та провадження обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за внутрішніми договорами страхування.

Позивач наголошував, що оспорюваний Розділ 5 Договору про співробітництво № 108 від 28.12.2012 року є недійсним з дати укладення вказаного правочину на підставі ч. 1, 2 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України, у зв'язку з тим, що п.п. 5.1., 5.2. зазначеного розділу договору суперечать п. 51.9. ст. 51, пп. ґ) п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідно, крім того, п.п. 5.3.-5.6. цього ж розділу договору передбачають права і обов'язки сторін, які не передбачені зазначеним законом.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначав, що за укладеним сторонами у справі Договором про співпрацю від 28.12.2012 № 108, а саме п. 5.1 ст. 5 вказаного Договору, визначене право відповідача прийняти рішення про повернення гарантійного внеску шляхом врегулювання страхових випадків у разі, якщо за страховиком після припинення членства в МТСБУ наявні неврегульовані події, що мають ознаки страхових випадків. МТСБУ, реалізуючи таке право, діє від імені та за рахунок гарантійного внеску такого страховика (п. 5.2 ст. 5 Договору про співпрацю). За доводами відповідача здійснення МТСБУ виплат за страховими випадками за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених страховиком, який припинив членство у МТСБУ, але відносно якого не здійснюється процедура ліквідації/банкрутства, є виконанням МТСБУ перед таким страховиком своїх повноважень за Договором про співпрацю.

Як встановлено судом першої інстанції, 28.12.2012 між сторонами було укладено Договір про співпрацю № 108 між МТСБУ та страховиком у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за внутрішніми договорами, відповідно до п. 1.1. якого, предметом договору є співробітництво сторін у сфері організації та провадження обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за внутрішніми договорами страхування.

Відповідно до п. 5.1. Договору, у разі припинення членства страховика в бюро та наявності не врегульованих страховиком подій, що мають ознаки страхових випадків за його внутрішніми договорами страхування, дирекція бюро має право прийняти рішення про повернення страховику залишку гарантійного внеску у фонді захисту потерпілих шляхом врегулювання таких подій.

Для здійснення повернення гарантійного внеску шляхом врегулювання подій, що мають ознаки страхових випадків за укладеними страховиком внутрішніми договорами страхування, бюро від імені страховика та за рахунок його гарантійного внеску у фонді захисту потерпілих має повноваження приймати та опрацьовувати повідомлення про страхові випадки, заяви на виплату страхового відшкодування, рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування, сплачувати страхове відшкодування (п. 5.2. Договору).

Пунктами 5.3.-5.6. Договору закріплено права відповідача для виконання повноважень, зазначених у пункті 5.2. Договору.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Під час вирішення даного спору суд першої інстанції виходив з того, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом першої інстанції зазначено, що за пов'язаним Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 № 910/7630/15-г, встановлено, що 07.03.2001 позивача було внесено до Державного реєстру фінансових установ. В подальшому, а саме 03.03.2011 позивач отримав ліцензію на здійснення страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із вимогами п. 39.1 ст. 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач набув статусу асоційованого члена Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Протягом перебування у статусі асоційованого члена МТСБУ позивачем на виконання вимог абз. 3 п. 51.1 ст. 51 Закону здійснювалося перерахування премій за внутрішніми договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а одночасно із вступом у МТСБУ сплачено гарантійний внесок.

Гарантійний внесок та премії, сплачені позивачем, використовувалися відповідачем у справі як джерела формування фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах. 04.02.2014 позивач був позбавлений членства у МТСБУ.

Відповідно до п. 51.9. ст. 51 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", гарантійні внески, сплачені страховиком до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, з урахуванням інвестиційного доходу, отриманого від розміщення таких внесків, та з вирахуванням коштів, сплачених МТСБУ, підлягають поверненню страховику за умови, що стосовно нього не здійснюється процедура ліквідації та/або банкрутства. Строк такого повернення з фонду захисту потерпілих становить три роки з дня припинення асоційованого членства страховика в МТСБУ, з фонду страхових гарантій - п'ять років з дня припинення його повного членства в МТСБУ, але не раніше наступного дня після виконання зобов'язань за договорами міжнародного страхування та перестрахування або передачі зобов'язань іншому страховику - повному члену МТСБУ. У разі якщо стосовно страховика здійснюється процедура ліквідації та/або банкрутства, а також у разі його ліквідації зазначені кошти не підлягають поверненню.

Згідно з п.п. ґ) п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 3.12.2 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо -транспортних пригодах у разі, якщо страховик не врегулював усі відомі йому події, що мають ознаки страхових випадків за його внутрішніми договорами страхування, а саме: не прийняв рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у такій виплаті чи не виконав усі рішення про виплату страхового відшкодування за такими договорами, строк повернення чергової частини залишку гарантійних внесків розпочинається не раніше дати отримання Бюро документального підтвердження повного врегулювання таких подій. За відсутності такого підтвердження повернення залишку гарантійного внеску здійснюється протягом останнього місяця строку, встановленого Законом для такого повернення. Дострокове повернення залишку гарантійного внеску можливе на підставі договору зі страховиком шляхом врегулювання подій, що мають ознаки страхових випадків за внутрішніми договорами страхування такого страховика.

Місцевим господарським судом зазначено, що За Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 № 910/7630/15-г встановлено, що у період часу після позбавлення позивача членства у МТСБУ, останнім здійснювалися виплати страхових відшкодувань за заявами про здійснення страхового відшкодування за внутрішніми договорами ПрАТ "Страхова компанія "Інкомстрах" за рахунок коштів останнього у Фонді захисту потерпілих на загальну суму 2 260 362,52грн. Станом на 06.04.2015 неврегульованими залишилася 451 вимога потерпілих.

Здійснення МТСБУ дій, пов'язаних з виплатами за страховими випадками за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених ПрАТ "Страхова компанія "Інкомстрах", яке припинило членство у МТСБУ, але до якого не застосована процедура ліквідації або банкрутства, відповідає положенням Договору про співпрацю та Закону.

МТСБУ було дотримано норми законодавства при врегулюванні відносин, які виникають з приводу подій, які мають ознаки страхових випадків, прийнятті рішень і здійсненні страхового відшкодування за рахунок гарантійного внеску страховика у фонді захисту потерпілих.

У відповідності до приписів ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Колегія суддів, враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що здійснення МТСБУ виплат за страховими випадками за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених страховиком, який припинив членство у МТСБУ, але до якого не застосована процедура ліквідації або банкрутства, відповідає положенням Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення Розділу 5 Договору про співробітництво № 108 від 28.12.2012 року, якими закріплено повернення гарантійного внеску страховика шляхом врегулювання страхових випадків, не суперечать вимогам названого Закону, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач ПрАТ "Страхова компанія "Інкомстрах" у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 № 910/9898/15-г прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним дослідженням всіх фактичних обставин справи, а тому підлягає скасуванню. При цьому скаржник посилається на ч. 5 п. 43.4 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за яким, забороняються будь-які стягнення з централізованих резервних фондів МТСБУ, крім пов'язаних з регламентованими виплатами, що проводяться відповідно до цього закону за рахунок такого фонду. Позивач стверджує, що за період з 12.02.2014 по 09.12.2014 МТСБУ було здійснено виплату страхових відшкодувань за рахунок коштів товариства, які містяться в Фонді захисту потерпілих на загальну суму 2 260 362,52 грн.. Скаржник звертає увагу колегії суддів на Довідку від 07.04.2015, за якою кошти в сумі 2 260 362,52 грн. були виплачені МТСБУ на підставі пп. «г» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За наведених обставин, на думку позивача, відповідач без виконання обов'язкових умов, передбачених вказаним Законом, здійснив неправомірну виплату третім особам, що призвело до позбавлення позивача права на повернення коштів з Фонду захисту потерпілих. При цьому, пояснював позивач, єдиною підставою для таких незаконних виплат, відповідач вбачав положення Розділу 5 оскаржуваного Договору. Серед іншого, скаржник наголошував і на тому, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено йому в задоволенні Заяви про зміну предмету позову від 25.05.2015, за якою позивач просив, визнати недійсним Розділ 5 Договору про співробітництво № 108 від 28.12.2012 року з дати укладення правочину, а також визнати недійсним та скасувати Рішення Координаційної ради МТСБУ № 5.1, оформлене Протоколом № 32/2012 від 26.12.2015.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне зазначити, що наведені доводи апеляційного оскарження позивача базуються на тих же доказах та поясненнях, що надавалися у суді першої інстанції, та яким вже надана належна правова оцінка за оскарженим Рішенням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ПрАТ"Страхова компанія "Інкомстрах" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ПрАТ"Страхова компанія "Інкомстрах" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 № 910/9898/15-г залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 № 910/9898/15-г набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 № 910/9898/15-г може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/9898/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов