РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/23186/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Київські електричні мережі"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Спеціальне науково-реставраційне проектно-будівельно-виробниче акціонерне товариство "Україна-реставрація"

про стягнення заборгованості в сумі 32 364,43 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: Круподер С.А. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 13 жовтня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Київські електричні мережі", 02.09.2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 030/93/13-5756 від 28.08.2015 року до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Спеціальне науково-реставраційне проектно-будівельно-виробниче акціонерне товариство "Україна-реставрація", про стягнення заборгованості в сумі 32 364,43 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем всупереч умов укладеного договору № 890/16 від 28.12.2007 року на оперативно-технічне обслуговування не було оплачено надані позивачем послуги, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 04.09.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/23186/15, призначено розгляд справи на 22.09.2015 року.

В судовому засіданні 22.09.2015 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, а також заявив клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів.

Представник відповідача у судове засідання 22.09.2015 року не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено до 13.10.2015 року.

В судове засідання 13.10.2015 року представник позивача з'явився, дав усні пояснення по суті спору. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимог ухвали не виконав, правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу, не скористався.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2007 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" в особі філіалу «Кабельні мережі «Київенерго», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Київські електричні мережі" (далі - позивач, виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Спеціальне науково-реставраційне проектно-будівельно-виробниче акціонерне товариство "Україна-реставрація" (далі - відповідач, замовник) (разом - сторони), укладено Договір на оперативно-технічне обслуговування № 890/16 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір), відповідно до п. 1.1 виконавець проводить оперативно-технічне обслуговування електрообладнання (далі - послуги), яке знаходиться на балансі Замовника в обсягах згідно з "Методикою визначення та встановлення плати на виконані роботи з оперативно-технічного обслуговування електричних мереж напругою до 110 кВ для АК "Київенерго", затвердженою Постановою НКРЕ від 26.02.02 № 197, а Замовник своєчасно приймає та сплачує послуги на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 договору об'єктом, що підлягає обслуговуванню, є електрообладнання трансформаторної підстанції 6770 з двома масляними трансформаторами, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська ,12; та кабельні лінії 10 кВ з кінцевими муфтами термоусаджувальними: ПС Радіотехнічна - ТП 6770 (1578м); ПС Радіотехнічна - ТП 6770 (ІІ с.ш.) (1556м). Всього КЛ-10 кВ: 3134 м.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що відповідно до "Методики визначення та встановлення плати на виконані роботи з оперативно-технічного обслуговування електричних мереж напругою до 110 кВ для АК "Київенерго", затвердженої Постановою НКРЕ від 26.02.02 № 197, вартість послуг з оперативно-технічного обслуговування, передбачених п. 1.1. цього Договору, згідно з Додатками до цього Договору, які є невід'ємною його частиною, складає:

-На рік: 7 319,00 грн. (сім тисяч триста дев'ятнадцять грн. 00 коп.) без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20% - 1 463,80 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят три грн. 80 коп.). Разом з ПДВ - 8 782,80 грн. (вісім тисяч сімсот вісімдесят дві грн.80 коп.).

-На місяць: 609,92 грн. (шістсот дев'ять грн. 92 коп.) без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20% - 121,98 грн. (сто двадцять одна грн. 98 коп.). Разом з ПДВ - 731,90 грн. (сімсот тридцять одна грн. 90 коп.).

Умовами п 4.2. договору Замовник зобов'язується протягом 3 робочих днів з дати підключення електрообладнання до мереж електропостачання оплатити вартість послуг, передбачених п.1.1. цього Договору, що надаватимуться в першому місяці у розмірі, передбаченому п.4.1.2 цього Договору. Вартість послуг, наданих у кожному наступному місяці, сплачується Замовником шляхом 100% авансового платежу в термін до 6 числа місяця, в якому надаватимуться послуги.

Як визначено в п. 9.1 договору, цей договір набуває чинності з дати підписання його обома сторонами і діє до 20.10.2008 року.

В подальшому до вказаного договору було укладено низку додаткових угод.

У відповідності до додаткової угоди № 5 від 25.10.2011 року внесено зміни до пункту 9.1 щодо строку дії договору, яким в новій редакції передбачено, що цей договір набуває чинності з дати підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як зазначив позивач, на виконання умов договору виконавцем надано послуги з оперативно-технічного обслуговування електрообладнання, проте замовник не оплатив отримані послуги, а відтак заборгованість замовника перед виконавцем за період з вересня по грудень 2012 року та з січня по вересень 2013 року становить 11 165,44 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вже було встановлено судом, 28 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено Договір на оперативно-технічне обслуговування № 890/16 відповідно до п. 1.1 виконавець проводить оперативно-технічне обслуговування електрообладнання, яке знаходиться на балансі Замовника в обсягах згідно з "Методикою визначення та встановлення плати на виконані роботи з оперативно-технічного обслуговування електричних мереж напругою до 110 кВ для АК "Київенерго", затвердженою Постановою НКРЕ від 26.02.02 № 197, а Замовник своєчасно приймає та сплачує послуги на умовах цього Договору.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до актів виконання робіт з оперативно-технічного обслуговування за період з вересня 2012 року по вересень 2013 року, які підписані представниками сторін та посвідчені печатками обох сторін, виконавцем було надано послуги, а замовником прийнято вищезазначені послуги в розмірі 11 165,44 грн.

Як зазначав виконавець, на момент звернення з відповідним позовом, відповідачем не була погашена заборгованість за надані послуги по оперативно-технічному обслуговуванню обладнання по договору в сумі 11 165,44 грн. за період з вересня 2012 року по вересень 2013 року, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 11 165,44 грн. основного боргу за договором зберігання боєприпасів.

Нормами ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як визначено нормами ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності пункту 5.1 Договору у випадку наявності боргу на 1 число м'ясця наступного за звітним, замовник зобов'язується сплатити на користь виконавця пеню у в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення починаючи з першого дня місяця, наступного за звітним.

Відповідач жодних обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що за прострочення відповідачем виконання зобов'язання за Договором, в межах заявленого періоду нарахування (тобто шести місяців відповідно до вимог ст. 232 Господарського кодексу України) стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 555,51 грн. пені.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
11165.4401.02.2015 - 05.02.2015514.0000 %0.077 %*42.83
11165.4406.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*310.19
11165.4404.03.2015 - 01.07.201512030.0000 %0.164 %*2202.50
За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за Договором щодо оплати товару, в межах заявленого періоду нарахування стягненню з замовника, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, на користь виконавця підлягає 921,38 грн. 3% річних. Окрім того, судом було встановлено, що інфляційні втрати позивач арифметично розрахував правильно, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 6 651,17 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
11165.4401.10.2012 - 01.07.201510043 %921.38
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, не з'явився у судове засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (які наявні в матеріалах справи), доказів на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Таким чином, беручи до уваги невиконання обов'язку замовником (відповідачем) щодо сплати заборгованості за надані послуги (позивачу), суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 11 165,44 грн. основного боргу, пені в розмірі 2 555,51 грн., 3% річних 921,38 грн. та інфляційних втрат в розмірі 6 651,17 грн. а отже, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Господарський суд, враховуючи загальну суму ціни позову в розмірі 32 364,43 грн., а також фактичний розмір позовних вимог, що підлягає стягненню, в розмірі 21 293,50 грн., дійшов висновку, що судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1 202,04 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Спеціальне науково-реставраційне проектно-будівельно-виробниче акціонерне товариство "Україна-реставрація" (код ЄДРЮОФОП 21616277; адреса: 04071, м. Київ, пров. Ярославський, 7/9) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Київські електричні мережі" (код ЄДРЮОФОП 00131305; адреса: 01001, м. Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, основний борг в розмірі 11 165,44 грн. (одинадцять тисяч сто шістдесят п'ять гривень 44 копійки), 2 555,51 грн. (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят п'ять гривень 51 копійка) пені, 3% річних 921,38 грн. (дев'ятсот двадцять одна гривня 38 копійок), інфляційні втрати в розмірі 6 651,17 грн. (шість тисяч шістсот п'ятдесят одна гривня 17 копійок) та судовий збір в розмірі 1 202,04 грн. (одна тисяча двісті дві гривні 04 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію рішення направити відповідачу у справі № 910/23186/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 20.10.2015 року.

Суддя О.С. Комарова