ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 жовтня 2015 р. Справа № 918/1108/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: ДП "Рівненський облавтодор" Філія "Любомирський асфальтобетонний завод"

про стягнення заборгованості в сумі 478 292 грн. 12 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю від 22 травня 2012 року № б/н;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 5 січня 2015 року № 17 - 15.

У судовому засіданні 12 жовтня 2015 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача ДП "Рівненський облавтодор" Філія "Любомирський асфальтобетонний завод", в якій просив суд стягнути заборгованість в сумі 557 276 грн. 15 коп., з яких 438 800 грн. 12 коп. основна сума боргу, 118 476 грн. 03 коп. 36 % річних.

Ухвалою суду від 18 вересня 2015 порушено провадження у справі розгляд якої призначено на 29 вересня 2015 року.

23 вересня 2015 року ухвалою суду виправлено описку в ухвалі суду від 18 вересня 2015 року та призначено розгляд справи на 6 жовтня 2015 року.

28 вересня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання, в додатках до якого долучив частину документів, які витребовувалися ухвалою суду від 18 вересня 2015 року.

6 жовтня 2015 року у судовому засіданні оголошено перерву по справі до 12 жовтня 2015 року.

12 жовтня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав заяву, в якій просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 478 292 грн. 12 коп.

Вищезазначена заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи те, що заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду і вона подана в передбачений ГПК України порядок та спосіб, відтак суд її задовольняє, а тому має місце нова ціна позову - 478 292 грн. 12 коп.

Представник позивача у судовому засіданні 12 жовтня 2015 року підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, з підстав викладених у позовній заяві, наполягав на її задоволенні, в свою чергу уповноважений представник відповідача у судовому засіданні визнав позов в повному обсязі, просив суд врахувати заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд визнав достатніми наявні в матеріалах справи докази для прийняття рішення та в порядку статті 75 ГПК України розглядає справу за наявними в ній матеріалами. Відтак, суд

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2014 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1, постачальник) та ДП "Рівненський облавтодор" Філія "Любомирський асфальтний завод" (надалі - філія, покупець) було укладено договір поставки № 22-10/14 (надалі - договір, а.с. 7 - 9).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця нафтопродукти, а саме бітум БНД 60/90, БНД 90/130, БНД 50/70, БНД 70/100 (надалі - товар) партіями, за найменуванням, у кількості, асортименті та по ціні, які вказуються в товарних (видаткових) накладних, які є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього грошову суму на умовах цього договору.

Згідно пункту 3.1 договору сума цього договору складається із сум всіх виписаних видаткових накладних, які розраховуються з урахуванням податку на додану вартість і є невідємною частиною цього договору.

Платежі за цим договором за кожну окрему партію товару здійснюються покупцем на умовах 100 % попередньої оплати або впродовж 7 (семи) календарних днів від дати отримання товару за домовленістю сторін по кожній партії товару окремо (пункт 3.5 договору).

Пунктом 3.6 договору визначено, що оплата за товар здійснюється згідно наданих постачальником рахунків або видаткових накладних.

Згідно пункту 3.7 договору визначено, що зобовязання покупця щодо оплати партії товару вважаються виконаними в повному обсязі з моменту зарахування на поточний рахунок постачальника суми вартості партії товару, вказаної у рахунках-фактурах та в накладних до цього договору.

У відповідності до пункту 4.2 договору датою поставки вважається дата виписки розхідної накладної на товар.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2014 року, але у будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань (пункт 11.1 договору).

Вказаний договір підписаний уповноваженим представником постачальника та покупця, а також скріплений печатками зазначених суб'єктів господарювання.

Статтею 204 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) презумується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання договору поставки від 22 жовтня 2014 року № 22-10/14, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, господарському суду не надано.

Судом встановлено, що на виконання умов договору у період з 24 жовтня 2014 року по 11 листопада 2014 року ФОП ОСОБА_1 було поставлено та передано для філії товар, на загальну суму 752 800 грн. 12 коп., що стверджується видатковими накладними, зокрема:

- видаткова накладна від 24 жовтня 2014 року № 49 на суму 260 100 грн. 00 коп. (а.с. 19);

- видаткова накладна від 6 листопада 2014 року № 58 на суму 208 214 грн. 12 коп. (а.с. 11);

- видаткова накладна від 11 листопада 2014 року № 62 на суму 284 486 грн. 00 коп. (а.с. 15).

Крім того, в підтвердження факту отримання відповідачем товару матеріал справи містять рахунки на оплату (а.с. 10, 14, 18), акти здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей до договору (а.с. 12, 16), податковими накладними (а.с. 13, 17, 20) та товарно транспортною накладною (а.с. 21), копії зазначених доказів містяться в матеріалах справи.

Зазначені товаророзпорядчі документи були підписані уповноваженими представниками постачальника та покупця і скріплені печатками даних юридичних осіб.

Також, у судовому засіданні 12 жовтня 2015 року, уповноважений представник покупця підтвердив факт отримання товару від постачальника згідно вищезазначених видаткових накладних.

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором поставки від 22 жовтня 2014 року № 22-10/14, також свідчить відсутність в матеріалах справи претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

Проте, в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідачем зазначені вище поставки не були оплачені в повному обсязі у строки передбачені пунктом 3.5 договору.

Як свідчать матеріали справи відповідач у період з листопада 2014 року по січень 2015 року оплатив позивачу 314 000 грн. 00 коп., що стверджується наявними в матеріалах справи виписками з банку (а.с. 22, 36 - 37).

1 вересня 2015 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату боргу в сумі 438 800 грн. 12 коп. (а.с. 23, докази надіслання а.с. 24).

Матеріали справи не містять відповіді на вищезазначену претензію, також не містять докази оплати відповідачем боргу, крім того останнім такі не надані в судові засідання.

Відтак, станом на 17 вересня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 438 800 грн. 12 коп.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно пункту 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень частини 1 та частини 2 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищезазначені норми права, умови договору та те, що сума основного боргу відповідача за договором поставки від 22 жовтня 2014 року № 22-10/14 у розмірі 438 800 грн. 12 коп. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог ФОП ОСОБА_1 до філії в частині стягнення 438 800 грн. 12 коп. суми основного боргу, у звязку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач покликаючись на пункт 5.6 договору нарахував відповідачу 36 % річних за 9 місяців, що з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог становить 39 492 грн. 00 коп.

Згідно пункту 5.6 договору при доведенні спору до розгляду в господарському суді, покупець, окрім неустойки, встановленої в пункті 5.5 даного договору, відшкодовує понесені постачальником збитки: розмір інфляції, в разі прострочки оплати товару покупець сплачує постачальнику 36 % відсотків річних від суми поставлено, але не оплаченого товару, за весь період користування чужими грошовими коштами, упущену вигоду та витрати по оплаті юридичних послуг.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, сторони договору погодили більший відсоток річних ніж передбачений статтею 625, та встановили його на рівні 36 процентів річних.

Судом встановлено, боржник прострочив виконання зобов'язання, у зв'язку з чим постачальник правомірно нарахував відсотки річних від простроченої суми для відповідача.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що він зроблений арифметично вірно у відповідності з нормами чинного законодавства та договору, відтак вимога ФОП ОСОБА_1 до філії в частині стягнення з 39 492 грн. 00 коп. тридцять шість процентів річних є правомірною, у звязку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також судом враховано, що у судовому засіданні уповноважений представник відповідача визнав позов в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, крім того останній надав усні пояснення, в яких зазначив, що борг виник через відсутність коштів у відповідача.

Враховуючи усе вищенаведене, суд визнає позов ґрунтовним, розрахунки арифметично вірними, відтак позов задовольняє в повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

У відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог в сумі 478 292 грн. 12 коп. на ДП "Рівненський облавтодор" філія "Любомирський асфальтобетонний завод" покладаються судові витрати в розмірі 7 174 грн. 38 коп.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32 - 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ДП "Рівненський облавтодор" Філія "Любомирський асфальтобетонний завод" (35321, Рівненська область, Рівненський район, село Нова Любомирка, вулиця промислова, будинок 2, ідентифікаційний код: 31994540) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (35700, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 438 800 (чотириста тридцять вісім тисяч вісімсот) грн. 12 коп. основного боргу, 39 492 (тридцять дев'ять тисяч чотириста дев'яносто дві) грн. 00 коп. тридцять шість відсотків річних та 7 174 (сім тисяч сто сімдесят чотири) грн. 38 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "15" жовтня 2015 року.

Суддя Торчинюк В.Г.