ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року Справа № 903/263/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Борденюк Є.М., Вовк І.В., Могил С.К. (доповідач),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Цуманське лісове господарство" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 та рішення господарського суду Волинської області від 12.05.2015 у справі № 903/263/15 господарського суду Волинської області

за позовомдержавного підприємства "Цуманське лісове господарство"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Ресурс"
простягнення 60 962, 35 грн.,
(представники сторін у судове засідання не з'явились),

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року державне підприємство "Цуманське лісове господарство" звернулось до господарського суду Волинської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Ресурс" про стягнення 60 962, 35 грн. заборгованості за поставлений товар посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань з оплати одержаного за видатковою накладною від 03.07.2009 товару (дизпалива) в кількості 12 700 літрів.

Рішенням господарського суду Волинської області від 12.05.2015, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.07.2015, у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, постановою про прийняття до виконання виконавчого провадження від 03.10.2012 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області прийнято до виконання виконавче провадження № 11541342 з примусового виконання наказу № 01/145/16-1 від 10.02.2009 господарського суду Волинської області про стягнення з державного підприємства "Цуманське лісове господарство" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Імідж Ресурс" 60 962, 35 грн. заборгованості.

Відповідно до усної домовленості між сторонами у справі на виконання зазначеного наказу господарського суду Волинської області на підставі видаткової накладної від 03.07.2009 позивач відпустив відповідачеві товар (дизпаливо в кількості 12 700 літрів на загальну суму 60 962, 35 грн.), прийнятий відповідачем на підставі довіреності на отримання матеріальних цінностей № 17 від 03.07.2009.

Вважаючи, що відповідач всупереч усної домовленості отримане дизпаливо не зарахував як погашення заборгованості згідно з наказом господарського суду Волинської області № 01/145/16-1 від 10.02.2009 та не оплатив поставлений за видатковою накладною товар, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач звернувся до суду з заявою від 29.04.2015 про застосування строку позовної давності до вимог позивача та про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, виходив з того, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності щодо стягнення спірної суми заборгованості, у зв'язку з чим, з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками попередніх судових інстанцій з огляду на таке.

Судами обох інстанцій встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом державне підприємство "Цуманське лісове господарство" послалося на те, що 29.01.2013 звернулося до відповідача з претензією про сплату боргу, залишену останнім без відповіді. Відтак, на думку позивача, обов'язок відповідача здійснити оплату товару виник після спливу семиденного строку від дня пред'явлення йому цієї вимоги, як це передбачено ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

При вирішенні спору суди виходили із того, що між державним підприємством "Цуманське лісове господарство" та товариством з обмеженою відповідальністю "Імідж Ресурс" склалися правовідносини купівлі-продажу.

За визначенням ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто, якщо строк оплати товару не встановлений укладеним між сторонами у справі договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання з оплати отриманого товару починається з моменту його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

За приписами ст. 256 Цивільного кодексу України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Колегія суддів погоджується з висновками попередніх судових інстанцій, що загальні положення ст. 530 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього (див. постанову Верховного Суду України від 30.09.2014 у справі № 3-121гс14).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відпуск дизпалива за накладною від 03.07.2009 здійснено позивачем 03.07.2009, а тому відповідач мав здійснити його оплату 04.07.2009.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку, що позивач дізнався про порушення свого права у липні 2009 року, але з даним позовом звернувся 13.03.2015, тобто після спливу строку позовної давності, у зв'язку з чим, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України та заяви відповідача про застосування строку позовної давності, обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

Інші доводи скаржника вичерпно спростовані апеляційним господарським судом.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішень господарських судів у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а викладені у касаційній скарзі доводи зводяться до вільного тлумачення норм матеріального права скаржником на власний розсуд.

Керуючись ст.ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 - без змін.

Головуючий суддяБорденюк Є.М.
Судді:Вовк І.В.
Могил С.К.