ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р.Справа № 922/5307/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ОСОБА_2" м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" м. Харків , Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод", м. Лозова
про стягнення 2 263 920,48грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, дов. 23-12/14-34 від 23.12.2014р.;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" 2 263 920,48грн. заборгованості за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу № LC4119-09/10 від 24.09.2010р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник першого відповідача у призначене судове засідання не з'явився, звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з врегулюванням спору шляхом укладення мирової угоди, неможливістю забезпечити явку свого повноважного представника та необхідністю підготовки документів в обґрунтування своїх доводів по суті спору.

Представник позивача проти відкладення розгляду справи заперечує.

Розглянувши клопотання першого відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Про час та місце розгляду справи перший відповідач був повідомлений судом своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Перший відповідач двічі не забезпечив явку свого повноважного представника у судові засідання та не надав на вимогу суду витребуваних документів. Посилання відповідача на неможливість забезпечити явку свого повноважного представника не приймається судом, оскільки перший відповідач не позбавлений можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника (ч.1-5 ст.28 Господарського процесуального кодексу України) з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

В обґрунтування заявленого клопотання про відкладення розгляду справи, перший відповідач неодноразово посилається на можливість укладення мирової угоди, однак доказів врегулювання спору мирним шляхом останнім до теперішнього часу суду не надано, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Нез'явлення представника першого відповідача у судові засідання, ненадання витребуваних судом документів розцінюється судом як зловживання процесуальними правами, спрямоване на штучне затягування судового процесу, що в свою чергу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Представник другого відповідача у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення першого та другого відповідача про час та місце розгляду справи, проте останні не скористалися своїм правом, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників першого та другого відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

24.09.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ОСОБА_2" (позивач) та Публічним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" (перший відповідач) було укладено договір фінансового лізингу № LC4119-09/10 (далі договір), відповідно до умов якого позивач на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язався придбати у свою власність та передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до цього договору) (далі предмет лізингу), а перший відповідач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах даного договору.

Перший відповідач, за умовами п.1.2 договору, самостійно та власний ризик обрав предмет лізингу та продавця (постачальника) предмета лізингу, а саме: NAGEL Maschinen- und Werkzeugtabrik GmbH, адреса: Oberboihinger Strabe 60 D-72622 Nurtingen, Німеччина (далі продавець).

За умовами п.1.3 договору договір купівлі-продажу укладається позивачем, першим відповідачем та продавцем обладнання та/або набирає чинності після сплати першим відповідачем авансового платежу, передбаченого п.3.4 договору.

Строк лізингу складається з періодів лізингу у кількості 60 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами цього договору та додатків до нього (п.1.6 договору).

Відповідно до п.2.1 договору вартість предмета лізингу на момент підписання цього договору становить 7 164 620,25грн. і підлягає остаточному визначенню після передачі предмета лізингу першому відповідачу та здійснення всіх розрахунків за договором купівлі-продажу.

У п.2.2 договору сторони погодили, що остаточна вартість предмета лізингу включає всі витрати позивача на придбання предмета лізингу за оформлення права власності, включаючи, але не обмежуючись наступними витратами:

- сплачені позивачем продавцю грошові кошти за придбання предмета лізингу (п.2.2.1 договору);

- нараховані та/або сплачені позивачем податки, збори та інші обов'язкові платежі при митному оформленні та оформленні права власності (п.2.2.2 договору);

- вартість документально підтверджених послуг з митного оформлення предмета лізингу, його транспортування, зберігання, страхування, за умови, що такі витрати понесені не з вини позивача (п.2.2.3 договору);

- інші документально підтверджені витрати, понесені позивачем у зв'язку з придбанням та митним оформленням предмета лізингу, за умови, що такі витрати понесені не з вини позивача (п.2.2.4 договору).

У п.4.3 договору сторони погодили, що перший відповідач протягом строку лізингу щомісяця сплачує позивачу авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу та комісії лізингодавця.

Відповідно до Загальних умов фінансового лізингу (додаток № 4 до договору) відповідач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 08 числа поточного місяця на підставі рахунку позивача, направленого на вказану в договорі електронну адресу відповідача або за допомогою факсимільного зв'язку. У разі неотримання рахунку позивача до 05 числа поточного місяця, відповідач зобов'язався звернутися до позивача та отримати свій рахунок самостійно (п.5.3 Загальних умов).

Розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною сторонами в п.4.2 даного договору, від заборгованості першого відповідача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно графіку розрахунку заборгованості. Комісія, розрахована у гривнях, не може бути менше різниці між поточним лізинговим платежем у гривні та гранічною сумою, яка ставиться в погашення заборгованості першого відповідача згідно даних колонки D графіку розрахунку заборгованості (п.4.4 договору).

Відповідно до п.4.5 договору перерахунок лізингових платежів, розрахованих у грошовому еквіваленті іноземної валюти, здійснюється першим відповідачем за курсом продажу плюс комісія ПАТ "ОСОБА_1 ОСОБА_2" з купівлі валюти, згідно офіційного сайту позивача за адресою в мережі Інтернет: http:www.rla.com.ua.

На виконання умов договору сторонами підписано:

- графік розрахунку заборгованості (додаток № 1 до договору) (а.с.17-21);

- специфікацію, якою сторони погодили найменування, технічний опис, модель, рік випуску, кількість одиниць та ціну предмета лізингу (а.с.22-23).

Згідно підписаної специфікації від 24.09.2010р. сторони погодили предмет лізингу, а саме: суперфінішний верстат моделі SCD200 з Siemens ЧПУ SPS S7-300, 2010р.в. у кількості однієї одиниці за ціною 7 164 620,25грн.

01.10.2013р. між сторонами укладено угоду про внесення змін до договору фінансового лізингу, в якій сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 "Графік розрахунку заборгованості" до договору фінансового лізингу № LC4119-09/10 від 24.09.2010р. та виклали його в новій редакції (а.с.35).

02.02.2011р. між сторонами підписано акт приймання-передачі предмета лізингу, відповідно до якого позивач передав, а перший відповідач прийняв суперфінішний верстат моделі SCD200 з Siemens ЧПУ SPS S7-300, серійний № 34-9014 (а.с.31-32).

Цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов*язків за цим договором (п.8.1 договору).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором фінансового лізингу.

ОСОБА_2 - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів (ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг", за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ст.2 зазначеного вище закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Статтею 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Позивач на виконання умов договору передав у користування першому відповідачу, а перший відповідач прийняв обраний ним предмет лізингу, а саме: суперфінішний верстат моделі SCD200 з Siemens ЧПУ SPS S7-300, серійний № 34-9014, що підтверджується актом приймання-передачі від 02.02.2011р., підписаним та скріпленим печатками обох сторін.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Пунктом 3 ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було встановлено судом, перший відповідач зобов'язався здійснювати лізингові платежі згідно погодженого між сторонами графіку, погодженого у угоді про внесення змін до договору фінансового лізингу від 01.10.2013р.

Позивач на адресу першого відповідача направив рахунки-фактури із зазначенням дати їх сплати, вихідних даних розрахунку на дату виставлення рахунку, а саме курс USD, ставка Libor 3М, ставки збору до Пенсійного фонду з купівлі іноземної валюти, що діяла на момент виставлення рахунку, комісії банку з купівлі-продажу валюти, курсу гривні до обраної сторонами іноземної валюти.

Перший відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, лізингові платежі у період з 08.10.2014р. по 10.08.2015р. не здійснив, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 2 263 920,48грн., яка складається з 914 359,05грн. відшкодування вартості предмета лізингу та 1 349 561,43грн. комісії.

Позивач неодноразово звертався до першого відповідача з вимогою сплатити лізингові платежі, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 24.09.2010р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" (другий відповідач), в забезпечення зобов'язань першого відповідача, укладено договір поруки № 4103-09/10 (далі - договір поруки), відповідно до умов якого другий відповідач на добровільних засадах зобов'язався перед позивачем, як поручитель, відповідати по зобов'язанням першого відповідача за договором лізингу № LC4119-09/10 від 24.09.2010р., включаючи, але не обмежуючись наступним: сплатити лізингові та всі інші платежі на умовах договору лізингу, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором лізингу, а також виконати сплатити позивачу на першу вимогу позивача у разі невиконання або неналежного виконання першим відповідачем своїх зобов'язань у терміни та на умовах, передбачених договором лізингу, а також виконати інші умови договору лізингу в повному обсязі в разі їх невиконання першим відповідачем.

Відповідно до п.1.3 договору поруки сторони погодили, що зобов'язання другого відповідача є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором, не потребують.

У випадку невиконання першим відповідачем боргових зобов'язань перед позивачем за договором лізингу, позивач має право, відповідно до п.2.4 договору поруки, звернутись до другого відповідача з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині.

У п.2.5 договору поруки, сторони погодили порядок здійснення розрахунків другого відповідача, а саме: другий відповідач зобов'язався у разі невиконання першим відповідачем боргових зобов'язань перед позивачем за договором лізингу, другий відповідач зобов'язався здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому позивачем, протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги позивача.

Обов'язок другого відповідача виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від позивача відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо позивач надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі. Для здійснення вимоги позивач не зобов'язаний надавати другому відповідачу підтвердження невиконання боргових зобов'язань другим відповідачем (п. 2.6 договору поруки).

Частинами 1 та 2 ст.553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У відповідності до ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

23.03.2015р. та 17.08.2015р. позивач на адресу другого відповідача направив дві вимоги про виплату заборгованості за основним договором лізингу, яка залишена останнім без відповіді та задоволення (а.с.50, 52).

Враховуючи вказані обставини та те, що перший та другий відповідач не надали суду доказів на підтвердження сплати ними заборгованості перед позивачем за договором лізингу у сумі 2 263 920,48грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги є цілком обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір при задоволенні позову покладається на першого та другого відповідача порівну.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 530, 554, 553, 546, 610, 611, 612, 806 Цивільного кодексу України, статтями 1, 2, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", статтею 292 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 64, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю

Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод", (61089, м. Харків, проспект Фрунзе, 3, п/рахунок 4474 в АТ "ОТП ОСОБА_1" м. Київ, МФО 350750) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод", (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Свободи, 24, п/р 0089 в АТ "ОТП ОСОБА_1" м. Київ, МФО 300528) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ОСОБА_2", (04073, м. Київ, просп. Московський, 9, корп. 5, п/рахунок 3 в АТ "ОСОБА_1 ОСОБА_2", МФО 380805) - 2 263 920,48грн. заборгованості, 33 958,81грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_4