РІШЕННЯ

07.10.2015Справа №910/21121/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/21121/15

за позовом дочірнього підприємства «Бест-Альтернатива», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна», м. Київ,

про визнання недійсним пункту договору,

за участю представників:

позивача - Мельник Ю.В. (довіреність від 28.09.2015 № 328);

відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Бест-Альтернатива» (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним пункту 6.3 додатку до договору про фінансовий лізинг від 27.11.2013 № 00009116 (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 29.09.2015.

24.09.2015 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись відсутність підстав для визнання пункту 6.3 додатку до Договору недійсним.

29.09.2015 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі та заяву про доповнення та уточнення позовних вимог щодо встановлення розміру грошових зобов'язань за Договором.

Так, Підприємство просило визнати загальну вартість грошових зобов'язань за Договором у сумі 616 780,08 грн.

У пункті 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказано, що передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України та зазначені в цій постанові.

Отже, подана позивачем заява є по суті новою позовною вимогою, яка не приймається судом до розгляду у зв'язку з не дотриманням Підприємством вимог статті 22 ГПК України.

У судовому засіданні 29.09.2015 було оголошено перерву до 07.10.2015, відповідно до статті 77 ГПК України.

07.10.2015 відповідач подав суду відзив на заяву про доповнення позовних вимог, в якому зазначив таке: розмір щомісячного лізингового платежу має бути сплачений позивачем у розмірі еквівалент у гривні 1 189,90 доларів США, а загальний розмір зобов'язань за Договором, що має бути сплачено Товариству становить еквівалент у гривні 64 754 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент у гривні 12 950,80 доларів США; таким чином внаслідок невірного тлумачення положень Договору позивачем хибно розраховано загальну вартість грошових зобов'язань у сумі 616 780,08 грн.

Представник позивача у судовому засіданні 07.10.2015 надав пояснення по суті спору, просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив; про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, яка долучена до матеріалів справи.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови Пленуму № 18 зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 07.10.2015 за наявними в ній матеріалами (стаття 75 ГПК України).

07.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позиача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2013 Підприємством (лізингоодержувач) та Товариством (лізинодавець) укладено Договір, за умовами якого:

- об'єктом лізингу є транспортний засіб VW Touareg NF 3.0 V6 TDI, 2013 року випуску, номер кузова: WVGZZZ7PZЕD023016;

- вартість об'єкту лізингу - еквівалент 64 754 доларів США;

- авансовий платіж - еквівалент 12 950,80 доларів США;

- обсяг фінансування - еквівалент 51 803,20 доларів США;

- залишкова вартість - еквівалент 0,00 доларів США;

- кількість лізингових платежів - 36;

- строк лізингу - 36 місяців;

- лізинговий платіж - еквівалент 2 082,76 доларів США;

- усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалентів в доларах США, зазначених вище, відповідно до пункту 6.3, та 2) відповідно до підпункту 6.4.2 пункту 6.4 (якщо застосовується) загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу;

- зобов'язання (вказані вище еквіваленти в доларах США) лізингоодежувача на момент доставки об'єкта лізингу будуть виражені в гривнях у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною Договору. Наступні розрахунки у гривнях будуть здійснюватися лізингодавцем та вказуватися у рахунках, що підлягатимуть сплаті лізингоодержувачем.

Відповідно до пункту 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (далі - додаток до Договору), для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця виплачуватиме лізингодавцеві лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплат лізингових платежів (плану відшкодування).

Пунктом 6.3 додатку до Договору встановлено, що сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь Порше Лізинг Україна, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання Порше Лізинг Україна суми очікуваної станом на дату виконання контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долара США (як обумовлено сторонами в контракті) за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншим банком) або Національним банком України (далі - обмінний курс) як буде обрано за рішенням Порше Лізинг Україна станом на дату, коли кожний платіж підлягає здійсненню. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим контрактом розраховуються в євро/доларар США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями вказаного вище банку, чинним на робочий день що передує дню виставлення рахунка. В разі часткової зміни вищевикладених положень цього пункту Порше Лізинг Україна матиме право вимагати щоб лізингові платежі та усі інші платежі за цим контрактом були розраховані за обмінним курсом іншого банку (Національного банку України, ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншого банку) замість обмінного курсу банку вказаного вище. Сторони погоджуються що така вимога може бути висунена на власний розсуд Порше Лізинг Україна та без обмежень щодо кількості таких вимог протягом строку дії контракту, і для цього не вимагатимуться згода лізингоодержувача. Порше Лізинг Україна повідомляє лізингоодержувача про свій намір щодо зміни обмінного курсу банку за сім робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути здійснений лізингоодержувачем. Новий обмінний курс банку про який повідомить Порше Лізинг Україна в подальшому буде застосуватися до усіх наступних платежів, які підлягають здійсненню лізингоодерджувачем до того моменту коли Порше Лізинг Україна повідомить про інше в такому самому порядку. В рази зміни обмінного курсу банку згідно з цим пунктом усі інші умови пункту повинні рівною мірою застосовуватися до нового обмінного курсу банку. Умови цього пункту застосовуються також до розрахунку розміру штрафів та інших платежів, які підлягають сплаті лізингоодержувачем за цим контрактом. Уразі нездійснення лізингоодержувачем лізингових платежів та інших платежів за новим обмінним курсом банку Порше Лізинг Україна матиме право припинити дію цього контракту відповідно до пункту 12.6.8 цього контракту.

Частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Отже, укладений учасниками процесу Договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Позивач просить суд визнати пункт 6.3 Договору недійсним, посилаючись, зокрема на те, що: всі лізингові платежі були виражені у доларах США, що є порушенням чинного законодавства України; виставлення рахунку є односторонньою, а не двосторонньою дією.

Суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Положеннями статті 3 ЦК України встановлено, що цивільне законодавство ґрунтується, зокрема, на принципах свободи договору.

Згідно з вимогами статті 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на те, що укладений сторонами Договір передбачений актами цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що у даному випадку сторони врегулювали свої відносини на власний розсуд в порядку статті 6 ЦК України, що не тягне за собою наслідком визнання вказаного договору недійсним.

Разом з тим, відповідно до статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Сторони у Договорі погодили, що усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалентів в доларах США, зазначених вище, відповідно до пункту 6.3, та 2) відповідно до підпункту 6.4.2 пункту 6.4 (якщо застосовується) загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Зобов'язання лізингоодержувача на момент доставки об'єкта лізингу будуть виражені в гривнях у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною Договору. Наступні розрахунки у гривнях будуть здійснюватися лізингодавцем та вказуватися у рахунках, що підлягатимуть сплаті лізингоодержувачем.

Також, сторони погодили, що лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання розраховуються в євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного банку, чинним на дату виставлення рахунку.

При цьому, лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за Договором на користь відповідача, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання Товариством очікуваної станом на дату виконання контракту суми, а збільшення розміру щомісячного лізингового платежу в гривнях за еквівалентом в доларах США лише забезпечує отримання відповідачем очікуваної станом на дату виконання Договору суми.

Частиною другою статті 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, сторони правомірно погодили в Договорі еквівалент об'єкту лізингу в доларах, та визначили розмір щомісячного платежу в еквіваленті доларів, а також те, що усі платежі мають сплачуватися в гривнях за офіційним курсом НБУ на день виставлення рахунку відповідачем в розмірі суми, еквівалент якої визначених сторонами в Договорі та спірні положення Договору не суперечать нормам чинного законодавства України.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для визнання недійсним пункту 6.3 додатку до Договору та визнання загальної вартості грошових зобов'язань за Договором.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 13.10.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук