КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа№ 910/1740/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Коршун Н.М.

Дикунської С.Я.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Ткачук Н.Ф. (довіреність №43 від 31.08.2015 р.)

від відповідача 1 - Дорошенко А.О. (довіреність б/н від 24.04.2015 р.)

від відповідача 2 - Агафонов А.В. (довіреність №358 від 20.07.2015 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк»

на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 р.

у справі №910/1740/15-г (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Прайм Кепітал Груп»

2. Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

про визнання недійсним нікчемного правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Прайм Кепітал Груп» та Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про визнання недійсним нікчемного правочину - договору іпотеки від 09.09.2014 р. укладеного між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «КБ «Експобанк», витребування з чужого незаконного володіння у ТОВ «ФК «Прайм Кепітал Груп» на користь ПАТ «КБ «Експобанк» нежилого приміщення (в літ. Д), загальною площею 811,00 кв.м., що складає 24/1000 нежилого приміщення, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Малевича Казимира (Боженко), будинок 86, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0, визнання за ПАТ «КБ «Експобанк» права власності на нежиле приміщення (в літ. Д), загальною площею 811,00 кв.м., що складає 24/1000 нежилих приміщень, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Малевича Казимира (Боженко), будинок 86, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.04.2015 р. в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції при винесенні рішення порушено та неправильно застосовано норми матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

09.09.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (кредитодавець) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (позичальник) укладено кредитний договір № 0909/14-1, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику міжбанківський кредит у національній валюті в сумі 51500000,00 грн. терміном до 08.10.2014 р., а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, оплатити та повернути кредит в повному обсязі в порядку та у терміни (строки), встановлені даним договором.

За користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати кредитодавцю фіксовану процентну ставку, розмір якої встановлено на рівні 28% річних (пункт 4.1. договору).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

09.09.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк-Федорук К.О. та зареєстрований в реєстрі за № 859, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору №0909/14-1 від 09.09.2014 р., а саме повернення фактично отриманого кредиту у розмірі 51500000,00 грн., сплати відсотків за користування кредитом, сплати неустойки та відшкодування збитків, завданих порушенням обов'язків за кредитним договором, передає в іпотеку іпотекодержателю належні йому на праві власності нежилі приміщення (в літ. Д), загальною площею 811,00 кв.м., що складає 24/1000 нежилих приміщень, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Малевича Казимира (Боженко), будинок 86.

Відповідно до пункту 1.4 договору іпотеки, узгоджена сторонами вартість іпотеки становить 3100000,00 грн.

Згідно п. 7.1. договору іпотеки, іпотекодержатель має право отримати задоволення вимог за зобов'язанням за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частині (в тому числі й у випадках невиконання (неналежного виконання) зобов'язання при реалізації іпотекодержателем права вимоги дострокового виконання зобов'язання) та (або) у випадку, якщо іпотекодержатель порушив будь-які з обов'язків, що зазначені в п. 5.3.1 - п. 5.3.10 договору та (або) у випадку, якщо іпотекодавець порушив будь-яку з гарантій (запевнень) іпотекодавця, що зазначені в статті 2 даного договору, а також у випадку, якщо заставодержателю стане відомо про факт введення тимчасової адміністрації у іпотекодавця.

Відповідно до п. 7.5 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за даним договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

09.09.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Прайм Кепітал Груп» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 1/09092014 від 09.09.2014 р., відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору своє право вимоги за кредитним договором № 0909/14-1 від 09.09.2014 р. з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід'ємною частиною, укладеним між первісним кредитором та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» .

23.09.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Прайм Кепітал Груп» (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 09.09.2014 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк-Федорук К.О. за реєстровим № 859, відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право вимоги за договором іпотеки, з усіма додатковими угодами та змінами до нього, що є його невід'ємними частинами.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Прайм Кепітал Груп» звернулось до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» 01.10.2014 р. з іпотечним повідомленням (вимогою) вих. № 011014/8 про виконання умов кредитного договору № 0909/14-1 від 09.09.2014 р., та попередило, що у випадку невиконання вимог, викладених у даному іпотечному повідомлені, після спливу тридцятиденного строку з моменту надіслання даного іпотечного повідомлення, буде здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку встановленому іпотечним договором та чинним законодавством України.

Позивач стверджує, що договір іпотеки від 09.09.2014 р. (реєстраційний №859), є нікчемним в силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та звернувся до суду з вимогою про визнання його недійсним, оскільки зміст даного договору суперечить нормам Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу наведеної статті вбачається, що за договором іпотеки не здійснюється ані передача (отримання) майна у користування, ані відчуження останнього, ані оплата робіт (послуг). Таким чином, у іпотечних правовідносинах відсутні ознаки, які є підставою нікчемності правочину відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та неможливість застосування до спірної ситуації положень п. 3 ч. 3 ст. 38 зазначеного Закону.

Також колегія суддів критично оцінює позицію скаржника щодо ототожнення передачі спірного об'єкту за договором іпотеки з платою за кредитним договором у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У пункті 4.1. кредитного договору, сторони дійшли згоди про те, що за користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати кредитодавцю фіксовану відсоткову ставку, розмір якої визначено на рівні 28% річних, що повністю відповідає положенням ст.ст. 1048, 1054 ЦК України та є платою за отриманий кредит.

Процедура звернення стягнення на предмет іпотеки за своїми характерними ознаками не є оплатою за отриманий кредит або відчуженням зазначеного майна, здійсненим банком, а є задоволенням вимог ТОВ «ФК «Прайм Кепітал Груп» за основним зобов'язанням відповідно до положень іпотечного договору, із застосуванням специфічної процедури, визначеної Законом України «Про іпотеку».

Крім того, враховуючи норми чинного законодавства України, звернення стягнення на предмет іпотеки не впливає на дійсність зазначеного правочину, та є за своєю правовою природою процедурою виконання останнього та не може розглядатися як підстава недійсності або нікчемності.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Таким чином, значення для прав та законних інтересів сторін та правові наслідки має саме оцінка предметів іпотеки на дату набуття їх у власність відповідачем, а не на дату укладення договорів іпотеки.

З огляду на викладене посилання позивача на вартість спірного об'єкту як на підставу нікчемності договору є необгрунтованим, через що неможливо до спірних правовідносин застосувувати п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Щодо посилань позивача на п.1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» колегія суддів зазначає наступне.

Укладаючи договори іпотеки ПАТ «КБ «Експобанк» не відмовлялось від належних йому майнових прав, оскільки нерухоме майно залишалося у користуванні та володінні останнього. Спірні об'єкти є предметом забезпечення виконання зобов'язань як гарантія можливого неповернення грошових кредитних коштів за кредитним договором з боку ПАТ «КБ «Експобанк».

Крім того, звернення стягнення на іпотечне майно на підставі договорів про відступлення прав вимоги відбулось не в результаті добровільної відмови скаржником від належних майнових прав, а у зв'язку з порушенням ним обов'язків за основним зобов'язанням, про що ТОВ «ФК «Прайм Кепітал Груп» повідомило ПАТ «КБ «Експобанк» в іпотечному повідомленні (вимозі), яке залишено без виконання та не заперечується ПАТ «КБ «Експобанк».

Щодо посилання скаржника на п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» колегія суддів зазначає наступне.

Частина 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів.

З апеляційної скарги не вбачається чіткої вказівки скаржника на будь-які фактичні обставини, які можуть свідчити про наявність підстави нікчемності договору, визначеної п. 2 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону, а також не надано доказів в обґрунтування своїх доводів.

Пунктом 5.3. договору іпотеки визначені зобов'язання іпотекодавця, з яких не вбачається покладення на скаржника таких зобов'язань, які могли суттєво вплинути на його майновий стан, призвести до неможливості виконання інших зобов'язань перед кредиторами або до неплатоспроможності банку.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги факт порушення ПАТ «КБ «Експобанк» постанови НБУ, якою встановлена заборона використання прямих кореспондентських рахунків, що призвело до віднесення ПАТ «КБ «Експобанк» до категорії неплатоспроможних є необґрунтованим з огляду на наступне.

В розумінні ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» факт перерахування грошових коштів ПАТ «Діамантбанк» на кореспондентський рахунок ПАТ «КБ «Експобанк» на підставі кредитного договору не є підставою нікчемності правочину. Крім того, зазначена дія є питанням виконання кредитного договору, відбулася після фактичного укладення останнього у порядку та у спосіб, визначений чинним законодавством та вказаним договором, через що відповідно до ст. 215 ЦК України не може бути підставою недійсності правочину.

Крім того, постанови НБУ, на які посилається скаржник, не доводять факти, які можуть бути підставою нікчемності правочину, не встановлюють причинний зв'язок отримання кредитних коштів від ПАТ «Діамантбанк» з неможливістю або утрудненням виконання зобов'язань скаржником перед кредиторами та/або з віднесенням останнього до категорії неплатоспроможних, про що наголошувалось в апеляційній скарзі, а лише констатуються факти порушення ПАТ «КБ «Експобанк» у серпні 2014 року пункту 4.1. Положення про порядок формування та зберігання обов'язкових резервів для банків України, без вказівок на будь-які наслідки такого порушення, що не може бути підставою недійсності або нікчемності правочину.

Також, колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою договір іпотеки є похідним від основного договору - кредитного. Станом на час розгляду справи кредитний договір є правомірним в силу презумпції правомірності правочину, а отже застосування в даних кредитних правовідносинах кореспондентського рахунку на підставі зазначеного договору вважається правомірним, поки зворотне не буде визнано судом або встановлено Законом. Отже, отримавши кредитні кошти у сумі 51500000,00 грн. скаржник мав право, як власник рахунку, на власний розсуд у будь-який спосіб розпоряджатися цими коштами.

Факт перерахування грошових коштів на кореспондентський рахунок ПАТ «КБ «Експобанк» не порушує права останнього, оскільки така операція була проведена саме на виконання ПАТ «Діамантбанк» умов кредитного договору.

Щодо посилань скаржника на п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу нікчемності договорів іпотеки необхідно зазначити наступне.

Пункт 7.6. спірного договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмети іпотеки на підставі зазначеного договору.

Договори були підписані сторонами та нотаріально посвідчені 09.09.2014 р., тобто до запровадження 25 вересня 2014 року в ПАТ «КБ «Експобанк» тимчасової адміністрації, що спростовує твердження позивача про наявність у учасників спірних правовідносин переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З аналізу зазначеної статті вбачається, що якщо вказані скаржником пункти договорів іпотеки будуть визнані недійсними, це не буде мати наслідком недійсність договорів в цілому, адже спірні пункти не є істотною умовою зазначених договорів.

Стосовно неправомірності звернення відповідачем стягнення на предмет іпотеки під час дії тимчасової адміністрації, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Пунктом 7.1. спірного договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право отримати задоволення вимог за зобов'язанням за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частині (в тому числі й у випадках невиконання (неналежного виконання) зобов'язання при реалізації іпотекодержателем права вимоги дострокового виконання зобов'язання) та (або) у випадку, якщо іпотекодавець порушив будь-який з обов'язків, що зазначені в п.5.3.1.-п.5.3.10. цього договору та (або) у випадку, якщо іпотекодавець порушив будь-яку з гарантій (запевнень) іпотекодавця, що зазначені в статті 2 цього договору «Гарантії щодо предмету іпотеки», а також у випадку, якщо іпотекодержателю стане відомо про факт введення тимчасової адміністрації у іпотекодавця.

Зазначений пункт не встановлює порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в разі введення тимчасової адміністрації, а містить вказівку на те, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення.

Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що майно банку, яке є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право за погодженням з уповноваженою особою Фонду звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому чинним законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

З п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

З огляду на викладене, вказівка в п.7.1. договору іпотеки безпосередньо узгоджується з п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки саме у зв'язку із введенням тимчасової адміністрації у іпотекодавця, іпотекодержатель набув право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, іпотечним повідомленням відповідач вказав скаржнику про порушення останнім умов кредитного договору в частині повноти та своєчасності сплати кредиту та відсотків по ньому. Отже, відповідачем було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття іпотеки у власність не у зв'язку з введенням у позивача тимчасової адміністрації, а у зв'язку з порушенням ПАТ «КБ «Експобанк» умов кредитного договору.

Водночас, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач вже знаходився в стадії ліквідації, а не тимчасової адміністрації, тому посилання позивача на ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу для визнання договорів застави нікчемними є безпідставними, оскільки заявляти про їх нікчемність уповноважена особа Фонду мала протягом дії тимчасової адміністрації.

Постановою Правління Національного банку України №41 від 22.01.2015 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «КБ «Експобанк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №15 від 26.01.2015 р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Експобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» вирішено розпочати процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до плану врегулювання, з 26.01.2015 р.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою лише 06.02.2015 р., тобто на стадії його ліквідації.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 09.09.2014 р., укладеного між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «КБ «Експобанк» є необгрунтгованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на вказане майно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 09.09.2014 р., укладеного між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «КБ «Експобанк», а відтак у звязку з відмовою в позові в цій частині, вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на вказане майно не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, а судом першої інстанції при винесенні рішення порушено та неправильно застосовано норми матеріального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 р. у справі №910/1740/15-г залишити без змін.

Справу №910/1740/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Н.М. Коршун

С.Я. Дикунська