РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015Справа №910/20586/15
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

до 1) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо",

2) Комунального підприємства "Комунальник"

про стягнення 18093 грн. 01 коп..

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Горбан А.В. (довіреність №Э.37.7.0.0/Д-935 від 04.08.2014);

від відповідача 1 - Алендар Ю.І. (довіреність № ГН-С-23-Ю від 02.01.2015)

від відповідача 2 - не прибув

встановив :

10.08.2015 позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" витрати, пов'язані зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 17093 грн. 01 коп., стягнути з Комунального підприємства "Комунальник" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" витрати, пов'язані зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 1000 грн.

Представник відповідача 2 у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання за належною юридичною адресою ухвали суду.

25.08.2015 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ щодо інформації відповідно до страхового полісу № АІ/5906839.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справи за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

22.07.2012 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" та ОСОБА_3 укладено договір страхування наземного транспорту №MRF0AX-125M46P (далі за текстом - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить законодавству України, пов'язані з володінням, користування і розпорядженням майном, вказаним у п. 5.1 договору - транспортний засіб марки ЗАЗ Forza, державний номерний знак НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є ПАТ КБ "ПриватБанк".

11.05.2015 близько 14 год. 20 хв. по вул. Менжинського в Іллічівському районі міста Маріуполя, ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки МАЗ КО43501, державний номерний знак НОМЕР_2, не забезпечив технічно справний стан автомобіля, не стежив за дорожньою обстановкою, що призвело до наїзду несправним механізмом маніпулятора на автомобіль Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, на автомобіль марки ЗАЗ- Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_6 та ЗАЗ Forza, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Згідно з постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21.05.2015 у справі №263/5581/15-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок вини ОСОБА_4

12.05.2015 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту №22/15 від 22.05.2015 складеного ТОВ "Експертна компанія "Укравтоекспертиза" (Сертифікат №16160/14 від 18.03.2014 Фонду державного майна України, Свідоцтво Фонду державного майна України від 15.10.2013 №11031, свідоцтво видане ОСОБА_7 НОМЕР_5 від 25.09.1998, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача НОМЕР_6 від 28.09.2013) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ЗАЗ Forza, державний номерний знак НОМЕР_1 склала 28 701, 77 грн.

Згідно калькуляції за програмою Audatex від 15.05.2015, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки ЗАЗ Forza, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 29 776.26 грн.

Позивачем складений страховий акт №И-821 від 14.07.2015, за яким страхове відшкодування, за яким до виплати підлягає страхове відшкодування у розмірі 18 093, 01 грн.

Згідно платіжного доручення №3114 від 16.07.2015 позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 18 093,01 грн. ФОП ОСОБА_8 для ремонту застрахованого автомобіля, на підставі листа вигодо набувача №10329907 від 13.07.2015.

В процесі судового розгляду справи відповідач-1 сплатив позивачу заборгованість в розмірі 13 505,29 грн. згідно платіжного доручення №10009 від 21.08.2015

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у .в'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з частинами 1-3 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами - до відповідача.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Розмір франшизи, тобто суми, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановленої полісом № АІ/5906839 становить 1000,00 грн.

Отже відповідач-1 повинен був сплатити позивачу (18 093,01 грн. - 1000,00 грн.) 17 093,01 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Разом з тим, суд встановив, що відповідач-1 сплатив позивачу заборгованість в розмірі 13 505,29 грн. згідно платіжного доручення №10009 від 21.08.2015, що у відповідності до приписів ч. 5 ст. 22 ГПК України є фактичним визнанням відповідачем позову.

Господарський суд припиняє провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами, у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу приписів п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо між сторонами відсутній предмет спору.

При цьому, суму заборгованості в розмірі 13 505,29 грн. (було сплачено відповідачем позивачу на підставі платіжного доручення №10009 від 21.08.2015, тобто після звернення позивача 10.08.15 з даним позовом до суду.

З огляду на вищенаведене, в зв'язку з тим, що відповідач сплатив заборгованість позивачу в розмірі 13 505,29 грн. після звернення позивача з даним позовом до суду, суд вважає, що провадження у справі в частині стягнення 13 505,29 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, залишилась не відшкодовано відповідачем-1 - 3587,72 грн., проти яких він заперечує, які судом визнані не обґрунтованими з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Отже, визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

До того ж, вказаним Законом не передбачено обов'язкового проведення суб'єктами оціночної діяльності незалежної професійної оцінки шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП, тобто необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки, а під оціненою шкодою в ньому розуміється передусім шкода, оцінена страховою компанією.

При цьому, доказом фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП є платіжне доручення №3114 від 16.07.2015, а звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Вищого господарського суду України від 15.01.2013 у справі №5011-72/9778-2012, від 30.01.2013 у справі №5011-35/11156-2012, від 13.05.2013 у справі №5011-50/17051-2012, від 14.05.2013 у справі №5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 у справі №910/3655/13 та інших, а також в постанові Верховного Суду України 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що сума страхового відшкодування склала 18093,01 грн., і до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми з вирахуванням розміру франшизи.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, відповідач -1 зобов'язаний відшкодувати 3 587, 72 грн., що залишились ним не сплаченими.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач- 1під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів повної сплати заявленої до стягнення суми, а його доводи, викладені у відзиві на позовну заяву спростовуються вищенаведеним.

Щодо вимог до відповідача-2 суд вказує наступне.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом встановлено, що володільцем транспортного засобу МАЗ КО43501, державний номерний знак НОМЕР_2 на момент скоєння ДТП був відповідач-2.

Крім того, частиною 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

На момент ДТП ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем-2, що було встановлено судом у постанові Жовтневого районного суду міста Києва міста Маріуполя Донецької області, а згідно розширеної довідки ДАІ №63309879 транспортний засіб МАЗ КО43501, державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 належить КП "Комунальник".

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому, якщо шкода завдана працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків, то згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України, така шкода відшкодовується роботодавцем винної особи.

За таких обставин, позовна вимога до відповідача-2 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в сумі 1 000,00 грн. (розмір франшизи за полісом №АІ/5906839).

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 49, п.1-1 ст. 81, ст.ст. 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" боргу у розмірі 13 505, 29 грн. припинити.

3.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, код 31650052) на користь Приватного акціонерного товариства "Інгосстрах" (49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 320 код 33248430) страхове відшкодування у розмірі 3 587,72 грн. (три тисячі п'ятсот вісімдесят сім гривень 72 коп.) та судовий збір - 1 726,02 грн. (одна тисяча сімсот двадцять сім гривень 02 коп.).

4.Стягнути з Комунального підприємства "Комунальник" (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Червонофлотська, 167, код 32164402) на користь Приватного акціонерного товариства "Інгосстрах" (49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 320 код 33248430) страхове відшкодування у розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.) та 100,98 грн. (сто гривень 98 коп.) судового збору.

5.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 06.10.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складене та підписане 12.10.2014.

Суддя В.О. Демидов