донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

19.10.2015 справа №908/3995/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів при секретарі судового засіданняСгара Е.В Ушенко Л.В., М'ясищева А.М. Тимошенко А.А.

за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2:Матохнюк А.А. - довір. не прибув не прибув
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач", м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від11 серпня 2015 р.
у справі№ 908/3995/15 (суддя О.І. Немченко)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування", м. Київ
до відповідача-1 до відповідача-2Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач", м. Київ Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінатор Плюс", м. Запоріжжя
простягнення 785 901,38 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.08.2015р. по справі №908/3995/15:

- позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування", м. Київ до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач", м. Київ задоволено частково;

- стягнуто з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд.11/15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 18/24, пов. 10, ) 460 377 (чотириста шістдесят тисяч триста сімдесят сім) грн. 00 коп. основного боргу, 28 474 (двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят чотири) грн. 00 коп. пені, 13 168 (тринадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 04 коп. 3% річних, 246 210 (двісті сорок шість тисяч двісті десять) грн. 99 коп. інфляційних витрат та 14 964 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят чотири) грн. 60 коп. судового збору;

- в іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування", м. Київ до Державного підприємства матеріально технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач", м. Київ, відмовлено;

- в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінатор Плюс", м. Запоріжжя, відмовлено.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач", м. Київ звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 11.08.2015 р. по справі №908/3995/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

Скаржник вважає рішення місцевого господарського суду таким, що винесено із порушенням норм матеріального та процесуального права і не є таким, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи. Зазначив, що 10.08.2015р. направив на електронну пошту суду та в паперовій формі на поштову адресу суду клопотання про надсилання матеріалів справи органу досудового розслідування та зупинення провадження у справі, клопотання про застосування строків позовної давності, відзив, контр розрахунок, лист від 07.08.2015р., які не були розглянуті місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 15.09.2015р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Ушенко Л.В., Кододова О.В.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. у зв'язку із перебуванням судді Кододової О.В. у відпустці , сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Ушенко Л.В., М'ясищев А.М.

Позивач у судовому засіданні 19.10.2015р. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та таким, що підлягає залишенню без змін. Заявив клопотання, яким просив суд не здійснювати технічну фіксацію судового процесу, яке було розглянуто та задоволено судом.

Відповідач-1 у судове засідання 19.10.2015р. не прибув, через канцелярію суду надав клопотання, яким просив відкласти розгляд справи на 09.11.2015р. оскільки на цю дату призначено інше судове засідання в господарському суді Донецької області, де він є позивачем.

Зазначене клопотання залишається без задоволення, з огляду на те, що явка сторін не визнавалась обов'язковою та відсутністю інших підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач-2 у судове засідання 19.10.2015р. не прибув, через канцелярію суду надав відзив на апеляційну скаргу, яким заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Крім того, заявив клопотання, яким просив розглянути справу без участі його представника, яке було розглянуто та задоволено судом.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Із матеріалів справи вбачається, що 17.10.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Енергетичне машинобудування" (надалі Постачальник) та Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (надалі Замовник) укладено договір пос тавки № ЦХП-01-06413-01 (надалі - договір).

Згідно п.1.1. договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити Продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Відповідно до п. 4.3. договору, враховуючи зміни, внесені до нього до датковою угодою №1 від 31.12.2013р., загальна сума даного договору склала 2 301 885, 00 грн., крім того ПДВ 460 377, 00 грн., разом становить 2 762 262, 00 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору позивач здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ до складу відповідача: Київська область, м. Фастів, вул. Шевченко. 48, відповідно до Правил "Інкотермс" в редакції 2010р.

Відповідно до п. 5.2. договору поставка продукції здійснюється партіями, протягом 70 календарних днів з дати письмової рознарядки відповідача.

Відповідно до п. 6.1. договору поставки відповідач-1 оплачує за кожну партію продукції протягом 75 банківських днів з моменту її отримання.

Позивач під час звернення до місцевого господарського суду із позовом заявляв позовні вимоги до двох відповідачів. При розгляді позовних вимог до відповідача-2 колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінатор Плюс" (відповідачем-2) був укладений договір поруки №31/01/2014 від 31.01.2014р., за умовами якого яким відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов'язань за договором поставки в розмірі 1 000 грн. 00 коп.

Згідно п. 8.1 договору поруки №31/01/2014р. від 31.01.2014р., цей договір наби рає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання взаєморозрахунків між сторонами.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на дату поставки 25.02.2014р., умови п.6.1. договору поставки, який передбачає оплату товару протягом 75 банківських днів з моменту поставки, відповідач-1 повинен був сплатити грошові кошти за отриманий товар до 19.06.2014р., таким чином у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя - відповідача-2, тобто Това риства з обмеженою відповідальністю "Термінатор Плюс", про виконання порушеного зо бов'язання відповідачем-1 протягом наступних 6 місяців - до 19.12.2014 р.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження звернення до відповідача-2 з вимогою сплати суму боргу за неналежне виконання грошового зобов'язання відповідачем-1, у зв'язку із чим договір поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим з 22.12.2014 р., що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Оцінивши зміст договору з якого виникли цивільні права та обов'язки позивача та відповідача-1, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 692 ЦК України визначає обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу-1 товар на загальну суму 2 762 262, 00 грн., що підтверджується видатковими накладними №111 від 18.10.2013 на суму 1150942,50 грн., №1 від 10.01.2014 на суму 1150942,50грн., №25 від 25.02.2014р. на суму 460377 грн., які підписані з боку обох сторін без зауважень та відповідними рахунками на загальну суму 2 762 262, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач-1 свої зобов'язання за договором виконав частково, про що свідчить акт звірки поставок та розрахунків між позивачем та відповідачем-1 станом на 31.01.2015р. і на момент звернення позивача до суду із позовом, у відповідача-1 залишився несплаченим борг в розмірі 460 377,00 грн., який підлягає стягненню, про що було вірно зазначено судом першої інстанції.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів пеню в сумі 66054,64 грн., 3% річних в сумі 13168,04 грн., інфляційні в сумі 246301,70 грн.

При розгляді вищезазначених вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.216- 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.п.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. №543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. №543-96-ВР, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6. ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.6. договору поставки в разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача-1 пені за період з 19.06.2014 р. по 18.12.2014 р. в сумі 28 474,00 грн., 3% річних за період з 19.06.2014 р. по 01.06.2015 р. в сумі 13168, 04 грн. та витрат від інфляції за період липень 2014 р. - квітень 2015 р. в сумі 246 210, 99 грн.

Доводи скаржника стосовно того, що місцевий господарський суд не розглянув надіслані їм документи (як через засоби поштового зв'язку, так і завдяки електронному повідомленню в мережі Інтернет) не приймаються до уваги колегією суддів апеляційного суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що судове засідання за результатами якого було прийнято оскаржуване рішення відбулось 11.08.2015р.

З відбитку календарного штемпелю на списку згрупованих поштових відправлень та пояснень самого скаржника вбачається, що останній направив вищезазначені документи із міста Києва на адресу господарського суду Запорізької області 10.08.2015р.

Таким чином, враховуючі терміни перебігу поштових відправлень, суд першої інстанції не мав можливості надати оцінку вищезазначеним документам скаржника, з огляду на їх отримання 14.08.2015р., тобто після прийняття оскаржуваного рішення, про що свідчить відповідний штам канцелярії суду.

В свою чергу, порядок подання учасниками судового процесу до суду документів в електронному вигляді регулюється Тимчасовим регламентом обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 07.09.2012р. №105 (надалі Регламент).

Відповідно до розділу 2 Регламенту Документи можуть бути подані Користувачем до суду і надіслані йому судом в електронному вигляді лише після реєстрації в Системі, розміщеної на офіційному веб-порталі судової влади України.

У разі відповідності та повноти внесення Користувачем інформації у шаблон форми реєстрації, а також відповідності електронного цифрового підпису Системою автоматично генерується адреса електронної пошти Користувача у форматі: ідентифікаційний код юридичної особи або ідентифікаційний номер платника податків - фізичної особи (у разі відсутності ідентифікаційного номеру - серія та номер паспорту громадянина) "@mail.gov.ua".

Таким чином, обмін електронними документами між судом та учасниками судового процесу є можливим лише у разі реєстрації учаснику судового процесу у зазначеній системі, за результатами чого обмін документами здійснюється шляхом їх надіслання за допомогою електронною пошти із наступним доменним іменем: mail.gov.ua.

Крім того, подані учасником судового процесу документи набувають статусу належного доказу в розумінні ст.ст. 33-35 Господарського процесуального кодексу лише після їх скріплення електронним цифровим підписом.

З доданих до апеляційної скарги документів вбачається, що скаржник на підтвердження факту направлення вищезазначених документів, які не були розглянуті судом першої інстанції саме 10.08.2015р. надав скріншот з його електронної скриньки.

З вищезазначеного скріншоту вбачається, що відповідач-1 дійсно направив 10.08.2015р. на електронну скриньку господарського суду Запорізької області () документи, в той же час таке повідомлення було здійснено з незареєстрованого в системі обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу електронної пошти .

Наведене вище свідчить, про відсутність цифрового підпису на вищевказаних документах та їх направлення з незареєстрованого у системі поштового адресу, у зв'язку із чим відділ документального забезпечення господарського суду Запорізької області не прийняв надіслані скаржником документи, а у випадку їх прийняття останні не були б для суду належним доказом в розумінні ст.ст. 33-35 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оспорюваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 11.08.2015 р. по справі №908/3995/15 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач", м. Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 11.08.2015 р. по справі №908/3995/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.08.2015 р. по справі №908/3995/15 - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: Л.В. Ушенко

А.М. М'ясищев