ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 жовтня 2015 р. Справа №903/949/15

за позовом: державного підприємства Любешівське лісомисливське господарство, смт. Любешів, Волинська область

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Любешів, Волинська область

про стягнення 107944,57 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Місюк Р.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №б/н від 15.06.2015р.

від відповідача: н/з

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: державне підприємство Любешівське лісомисливське господарство звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 107944,57 грн., з них 70881,38 грн. основна заборгованість, 35228,05 грн. інфляційні втрати, 1835,14 грн. 3% річних та судових витрат по справі.

В обґрунтування позову позивач посилається на договір купівлі-продажу необробленої деревини №1765/1779л-14 від 20.06.2014р., товарно-транспортні накладні: ВЛА 550805 від 31.07.2014р. на суму 5361,63 грн., ВЛА 500387 від 03.09.2014р. на суму 3096,58 грн., ВЛА 500392 від 04.09.2014р. на суму 2302,94 грн., ВЛА 500402 від 12.09.2014р. на суму 3386,88 грн., ВЛА 500419 від 20.09.2014р. на суму 3388,56 грн., ВЛА 500420 від 23.09.2014р. на суму 3388,56 грн., ВЛА 500423 від 24.09.2014р. на суму 4386,82 грн., ВЛА 500429 від 25.09.2014р. на суму 3728,93 грн., ВЛА 500436 від 01.10.2014р. на суму 10838,02 грн., ВЛА 500437 від 01.10.2014р. на суму 11379,98 грн., ВЛА 500438 від 01.10.2014р. на суму 10044,05 грн., ВЛА 500449 від 03.10.2014р. на суму 3715,82 грн., ВЛА 551126 від 10.10.2014р. на суму 8433,85 грн., ВЛА 500462 від 13.10.2014р. на суму 3151,68 грн., рахунки на оплату деревини за період з липня по жовтень 2014р.(14 шт.), вимогу №254 від 10.07.2015р. на оплату поставленої лісопродукції.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 27.08.2015р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 09.09.2015р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 09.09.2015р. розгляд справи відкладено на 23.09.2015р. через неподання сторонами всіх витребуваних судом доказів, необхідність зясування всіх істотних обставин справи, повторного витребування доказів та надання нових доказів.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 23.09.2015р. розгляд справи відкладено на 30.09.2015р. через неподання сторонами всіх витребуваних судом доказів, необхідність зясування всіх істотних обставин справи та повторного витребування доказів.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 30.09.2015р. розгляд справи відкладено на 21.10.2015р. через неподання відповідачем витребуваних судом доказів, необхідність зясування всіх істотних обставин справи, повторного витребування доказів та наданням нових доказів.

У судовому засіданні 21.10.2015р. представник позивача подала суду додаткові пояснення з додатками, позов підтримала, вимоги просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання 21.10.2015р. не з'явився, компетентного представника не направив, вимог ухвал господарського суду Волинської області від 27.08.2015р., від не виконав, проте був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №149 від 14.09.2015р..

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ст.87 ГПК України.

На підставі викладеного суд вважає, що вжив усіх необхідних заходів для повідомлення відповідача про час слухання справи та з урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

встановив:

20.06.2014р. між державним підприємством Любешівське лісомисливське господарство(далі - Продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Покупець) був укладений договір купівлі-продажу необробленої деревини №1765/1779л-14(далі - Договір)(а.с.14-15).

Згідно п.1.1 Договору, за результатами проведення аукціону із продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі 3 кварталу 2014р., який відбувся 20.06.2014р., Продавець передає у власність на умовах франко-склад Продавця необроблену деревину(надалі-товар), за номерами лотів /п.4.1/, а Покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі.

Згідно п.4.1 Договору, ціна на товар встановлена в гривнях за 1 куб.м. на умовах франко-склад Продавця згідно аукціонного свідоцтва про результати проведення аукціону від 20.06.2014р.(а.с.16).

Згідно п.7.1 Договору, платіж(передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунка-фактури на протязі 5 календарних днів з дати предявлення рахунку до сплати.

Згідно п.8.1 Договору, Покупець зобовязаний здійснювати попередню оплату за кожну партію товару протягом 5-ти календарних днів з дати предявлення рахунку до сплати.

Згідно п.12.2 Договору, останній діє з 01.07.2014р. по 30.09.2014р..

Даний Договір підписано сторонами, підписи скріплені печатками Продавця та Покупця.

На виконання вказаного Договору Продавцем в період з 01.07.2014р. по 30.09.2014р. відпущено Покупцю товару на суму 29040,90 грн., що стверджується товарно-транспортними накладними ВЛА 550805 від 31.07.2014р. на суму 5361,63 грн., ВЛА 500387 від 03.09.2014р. на суму 3096,58 грн., ВЛА 500392 від 04.09.2014р. на суму 2302,94 грн., ВЛА 500402 від 12.09.2014р. на суму 3386,88 грн., ВЛА 500419 від 20.09.2014р. на суму 3388,56 грн., ВЛА 500420 від 23.09.2014р. на суму 3388,56 грн., ВЛА 500423 від 24.09.2014р. на суму 4386,82 грн., ВЛА 500429 від 25.09.2014р. на суму 3728,93 грн.(а.с.17-32).

В період з липня по вересень 2014р. позивачем відповідачу були виставлені рахунки №122 від 31.07.2014р., №153 від 03.09.2014р., №157 від 04.09.2014р., №163 від 12.09.2014р., №170 від 20.09.2014р., №174 від 13.09.2014р., №177 від 24.09.2014р., №178 від 25.09.2014р.(а.с.88-95).

Проте відповідач в порушення п.7.1, 8.1 Договору оплату за товар не провів.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі ГК України), майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку укладений між сторонами Договір №1765/1779л-14 від 20.06.2014р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Разом з тим, згідно усної домовленості між сторонами, відповідачу позивачем було відпущено лісопродукції на суму 47563,40 грн., що стверджується товарно-транспортними накладними ВЛА 500436 від 01.10.2014р. на суму 10838,02 грн., ВЛА 500437 від 01.10.2014р. на суму 11379,98 грн., ВЛА 500438 від 01.10.2014р. на суму 10044,05 грн., ВЛА 500449 від 03.10.2014 р. на суму 3715,82 грн., ВЛА 551126 від 10.10.2014р. на суму 8433,85 грн., ВЛА 500462 від 13.10.2014р. на суму 3151,68 грн.(а.с.33-44 ).

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В даному випадку між сторонами у справі укладено договори купівлі-продажу шляхом підписання товарно-транспортних накладних.

Згідно ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Вказане відпущення товару(лісопродукції) позивачем відповідачу по Договору та за усною домовленістю також стверджується поданими (21.10.2015р.) представником позивача податковими накладними(а.с.102-115).

Відповідач провів часткову оплату за товар в сумі 5722,92 грн., що стверджується прибутковим касовим ордером №559 від 03.11.2014р.(а.с.45).

10.07.2015р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №254 від 10.07.2015р. на оплату поставленої лісопродукції. Дана претензія отримана 14.07.2015р., проте була залишена відповідачем без відповіді та виконання(а.с.46-49).

Отже на час розгляду спору у відповідача існує основна заборгованість перед позивачем в сумі 70881,38 грн.(29040,90 грн. + 47563,40 5722,92 грн.).

Вказана заборгованість відповідачем не заперечене та не сплачена. Контррозрахунку заборгованості не подано.

З огляду на викладене, враховуючи відпуск позивачем товару, отримання його відповідачем і не здійснення при цьому оплати за нього у повному обсязі, суд прийшов до висновку про підставність пред'явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення основної заборгованості в сумі 70881,38 грн..

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 1835,14 грн. 3 % річних та 35228,05 грн. втрат від інфляції за період прострочення оплати з 14.10.2014р. по 25.08.2015р. на суму 70881,38 грн., слід зазначити таке.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Суд провівши перерахунок 3% річних в розмірі 1835,14 грн., за визначений позивачем період прострочення оплати з 14.10.2014р. по 25.08.2015р. на суму 70881,38 грн., дійшов висновку, що арифметичним вірним розрахунком 3% річних є сума 1840,97 грн., Відтак вимога про стягнення 3% річних в розмірі 1835,14 грн. грн. підлягає задоволенню, оскільки суд, при прийняті рішення, не може вийти за межі позовних вимог.

Суд провівши перерахунок втрат від інфляції в розмірі 35228,05 грн., за визначений позивачем період прострочення оплати з 14.10.2014р. по 25.08.2015р. на суму 70881,38 грн., дійшов висновку, що останні підставні в сумі 34389,11 грн., в решті частини стягнення втрат від інфляції в розмірі 838,94 грн. слід відмовити, оскільки сукупний індекс інфляції за вказаний період прострочення оплати становив 1.485, а не 1.497, як зазначено у розрахунку позивача.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 107944,57 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 107105,63 грн., з них 70881,38 грн. основна заборгованість, 34389,11 грн. втрати від інфляції, 1835,14 грн. 3% річних, в частині стягнення 838,94 грн. втрат від інфляції відмовити через необґрунтованість.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені статтею 49 ГПК України, та враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій сторін та відсутність правових підстав для звільнення позивача та відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2142,11 грн. судового збору, в іншій частині (16,78 грн.) сплата судового збору покладається на позивача, за результатами розгляду позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (42200, Волинська область, смт. Любешів, вул.17 Вересня, буд.23, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь державного підприємства Любешівське лісомисливське господарство (42200, Волинська область, смт. Любешів, вул.Незалежності, буд.88, ) 107105,63 (сто сім тисяч сто пять гривень шістдесят три копійки) грн., з них 70881,38 грн. основна заборгованість, 34389,11 грн. втрати від інфляції, 1835,14 грн. 3% річних та 2142,11 (дві тисячі сто сорок дві гривні одинадцять копійок) грн. сплаченого позивачем судового збору.

3. У позовних вимогах державного підприємства Любешівське лісомисливське господарство до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення 838,94 грн. втрат від інфляції відмовити.

Повний текст рішення складено

26.10.2015

Суддя А. С. Вороняк