ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа № 911/3569/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон», м.Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Словяни», с.Садки-Строївка, Макарівського р-ну, Київської області

про стягнення 61912,03 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Словяни» (далі відповідач) про стягнення 61912,03 грн.

Провадження у справі №911/3569/15 порушено відповідно до ухвали суду від 18.08.2015 року та призначено справу до розгляду на 01.09.2015 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 01.09.2015 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Розгляд справи відкладався на 17.09.2015 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.09.2015 року заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався до 06.10.2015 року.

В судовому засіданні 06.10.2015 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач в судове засідання 29.09.2015 року не зявився, вимоги суду не виконав, витребувані документи та письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 17.07.2014 року між ТОВ «Техноторг-Дон» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанією «СЛОВЯНИ» (відповідач) було укладено Договір поставки №17-07 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач зобовязався передати, а відповідач прийняти та оплатити товар (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п.3.2 Договору строк поставки кожної окремої партії Товару погоджується сторонами у специфікаціях.

У відповідності до п.3.5 Договору датою поставки товару вважається дата підписання Покупцем видаткової накладної Постачальника на поставку Товару.

Згідно з п.4.2 Договору розрахунки за поставлений згідно Договору Товар здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок Постачальника в порядку, визначеному у специфікації.

Специфікацією №ОфТех256897 від 24.11.2014 року до Договору постачання №17-07 від 17.07.2014 року Сторонами було погоджено постачання Товару протягом 14 робочих днів після підписання специфікації; оплата здійснюється впродовж 14 банківських днів після постачання Товару Продавцем; постачання Товару здійснюється на умовах СРТ склад Продавця (м. Миколаїв, пр-т. ОСОБА_2, 113/1) «Інкотермс-2010». Загальна вартість Товару, відповідно до специфікації, склала 44889,99 грн.

Видатковою накладною №205621 від 25.11.2014 року відповідачу був поставлений Товар, погоджений у специфікації №ОфТех256897 від 24.11.2014 року на загальну суму 44899,99 грн. Таким чином, позивач у повному обсязі виконав взяті на себе зобовязання за Договором.

Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі свої зобовязання не виконав, Товар оплатив частково в свою чергу частково на суму 5000,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідача 39899,99 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки

Відповідно до п. 6.4 Договору, у випадку прострочення оплати або неповної оплати Товару Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення оплати, але не більше 5% від суми простроченого грошового зобовязання.

У звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 1995,00 грн. пені (обмеживши загальну суму нарахованої пені 5%). Також, позивач просить стягнути 867,15 грн. 3% річних та 19149,89 грн. інфляційних, які нараховані на фактичні суми заборгованості з врахуванням часткових сплат.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, пеня нарахована всього в сумі 14386,54 грн. на фактичні суми заборгованості з врахуванням часткових сплат, при цьому за період, що перевищує встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Однак, враховуючи, що позивачем заявлено пеня в значно меншому розмірі, з обмеженням 5% від суми прострочення, помилки в періодах нарахування не впливають на розмір пені. Від так, вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних та інфляційні нараховані на прострочені суми за періоди фактичного прострочення в розмірі, що відповідає вимогам ст. 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, річних та інфляційних суд вважає правомірними і обґрунтованими, оскільки відповідні нарахування проведені за фактичний період існування заборгованості у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОВЯНИ» (08023, Київська обл., Макарівський район, село Садки-Строївка, вул. Садова, буд. 34, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (54025, м. Миколаїв, пр-т. ОСОБА_2, 113/1, код в ) 39899,99 грн. боргу, 1995,00 грн. пені, 867,15 грн. річних, 19149,89 грн. інфляційних та 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик