ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015 р. Справа №917/2007/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Житлорембудсервіс"

до міського полового будинку м.Кременчука

про стягнення 18042 грн. 26 коп. (ціна позову визначена суддею)

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з"явився

Рішення прийняте після перерв, оголошених в засіданні суду 07.10.2015р. до 11 год. 30 хв. 07.10.2015р. та до 1600 год. 07.10.2015р.

Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 10335грн. 85коп. основного боргу за послуги згідно договору №УБ/11/06/01-1Ц від 01.06.2011р. про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, 206грн. 73коп. річних, 7499грн. 68коп. інфляційних.

Згідно статті 55 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) ціна позову у позовах про стягнення грошей визначається стягуваною сумою. Ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

Позивач у позовній заяві вказав ціну позову 10335грн. 83коп. (а.с. 2).

У листі від 29.09.2015р. позивач вказав, що ціна позову складає 18042грн. 24коп. (а.с.50).

Фактично ціна позову складає 18042грн. 26коп. (10335,85грн. + 206,73грн. + 7499,68грн. = 18042,26грн.).

Відповідач позов визнав частково в сумі 10335,83 грн. основного боргу (а.с.103). В решті суми відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що згідно ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки.

Позивач ухвалу суду від 14.09.2015р. виконав частково. Про наявність поважних причин невиконання ухвали суду позивач не повідомив.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст.85 ГПК України в засіданні суду оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача 10335грн. 85коп. основного боргу за послуги згідно договору №УБ/11/06/01-1Ц від 01.06.2011р. про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, 206грн. 73коп. річних, 7499грн. 68коп. інфляційних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 1 червня 2011 року між ТОВ «Житлорембудсервіс» (позивачем) та міським пологовим будинком (відповідачем) був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №УБ/11/06/01-1Ц (далі договір), що на підставі цього договору позивачем були надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, але в порушення зобовязань по договору та вимог ст.526 Цивільного кодексу України відповідач в період з лютого 2014 року по теперішній час за надані послуги не розрахувався; позивач вказує, що розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення договору становить 867,40 грн. і, таким чином, станом на 31.08.2015р. за період з 01.02.2014р. по 01.08.2015р. заборгованість складає 10335грн. 83коп.

Згідно п.5 ч.2 ст.54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують позов, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

Вказуючи у позовній заяві що розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення договору становить 867,40грн. позивач не зазначив докази наведеного і докази вказаного у позовній заяві розміру щомісячної плати не надав.

Як пояснив представник позивача в засіданні суду 07.10.2015р. розмір щомісячної плати у позовній заяві вказаний невірно.

Зазначаючи у позовній заяві що стягувана сума за позовом заборгованість утворилась з 01.02.2014 р. по 01.08.2015р. позивач до позовної заяви додав розрахунок боргу за період з червня 2011 року. Позивачем 02.10.2015р. та представником позивача 07.10.2015р. також надані розрахунки боргу за інші періоди, ніж вказано у позовній заяві (в т.ч. щодо суми, яка була предметом спору в іншій справі).

Крім того, представник позивача в засіданні суду пояснив, що період, за який стягується борг, у позовній заяві також вказано не вірно, що фактично заявлено до стягнення борг, що виник за період з 01.03.2014р. по липень 2015 р. включно, за 17 місяців (а.с.126-129).

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Згідно наданої позивачем копії договору № УБ/11/06/01-1Ц від 01.06.2011р. про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі договір) (копія договору а.с. 9-12) позивач зобовязався надавати відповідачу послуги, а відповідач оплачувати послуги в установлені договором строки (п.1, п.3.2, п.3.4 договору).

Пунктом 1.4 договору встановлено розмір щомісячної плати за надані послуги в сумі 607 грн. 99 коп.

Згідно пункту 2.1 платежі вносяться не пізніше останнього числа поточного місяця.

Як зазначалось вище, пунктом 1.4 договору встановлено розмір щомісячної плати за надані послуги в сумі 607грн. 99коп.

Вартість послуг за 17 місяців (з 01.03.2014р. по 31.07.2015р.) складає 10335грн. 83коп. (607,99 грн. х 17 міс.=10335,83 грн.).

Позивач у позовній заяві та наданих розрахунках зазначає, що сума боргу станом на 01.08.2015р. складає 10335грн. 83коп. і при цьому заявляє вимогу про стягнення боргу в сумі 10335грн. 85коп.

Будь-якого обґрунтування вимоги в частині стягнення 02коп. основного боргу позивач та його представник в засіданні суду не навів, отже вимога в цій частині необґрунтована і задоволенню не підлягає.

Відповідач позов визнав в частині 10335грн. 83коп. основного боргу.

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Згідно ч.5 ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Виходячи з матеріалів справи дії відповідача щодо визнання позову не суперечать законодавству і не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з викладеного позов в частині стягнення 10335грн. 83коп. основного боргу підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Отже вимога позивача про стягнення річних та інфляційних правомірна, але сума річних та інфляційних позивачем завищена.

Доданий по позовної заяви розрахунок річних (а.с.17) не містить відомостей про дату, до якої підлягала сплаті кожна сума, на яку нараховані річні, і на вимогу суду розрахунок із зазначенням таких відомостей позивачем не наданий, але з наданого розрахунку річних вбачається, що позивачем не врахована ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, згідно якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є першим за ним робочий день. В результаті цього сума річних завищена на 45 коп. В цій частині вимога про стягнення річних необґрунтована і задоволенню не підлягає.

Як зазначалось вище, згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивач не надав витребуваний судом розрахунок із зазначенням дати, до якої підлягала сплаті кожна сума, на яку нараховані інфляційні. Із наданого позивачем розрахунку (а.с.16) та з врахуванням пояснень представника позивача (а.с.126) вбачається, що позивачем інфляційні нараховані як за період прострочки, так і за період до початку періоду прострочки. Зокрема, щодо вартості послуг, наданих в липні 2015 р. період прострочки оплати яких розпочався з 01.08.2015р. позивачем нараховані інфляційні за період з березня 2014р. по липень 2015р. Аналогічні помилки допущені і в розрахунку інфляційних за інші періоди.

Крім того позивачем у розрахунку інфляційних не врахований індекс інфляції за серпень 2015 р., що суперечить ст.625 ГПК України відповідно до якої, як зазначалось вище, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України розмір інфляційних на суму боргу за послуги, надані у період з 01.03.2014р. по 31.07.2015р. складає 3029 грн. 61 коп. В цій частині позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Стаття 33 ГПК України обовязок доказування позовних вимог покладає на позивача.

Вимогу щодо решти суми інфляційних позивач та його представник в засіданні суду не обґрунтував. В звязку з цим позов в частині решти суми інфляційних задоволенню не підлягає як необґрунтований.

Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України не відносять інфляційні та річні до неустойки, в звязку з чим посилання відповідача на те, що згідно ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік, не може бути враховане.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з міського пологового будинку м. Кременчука, Полтавської області (39600, м. Кременчук, вул.Цюрупи, 20/3, ідентифікаційний код 01999632) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс» (39600, м.Кременчук, вул.1905 року, 32, р/р 7564 в КФ «Приватбанк», МФО 331401, ) 10335 грн. 83 коп. основного боргу, 206 грн. 28 коп. річних, 3029 грн. 61 коп. інфляційних, 916 грн. 20 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Суддя Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 12.10.2015р.