ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 р. Справа № 917/1971/15

за позовом Дочірнього підприємства Акціонерного товариства Науково-дослідного Інституту радіотехнічних вимірювань "Фірма "Радмір", 61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 271

до Другої міської клінічної лікарні, 36003, м. Полтава, вул. Монастирська, 7 а

про стягнення грошових коштів у сумі 365000, 00 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники сторін 08.10.2015 р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Представники сторін 16.10.2015 р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: відсутні

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в засіданні суду 08.10.2015 р. в порядку ст. 77 ГПК України, для подачі сторонами додаткових доказів по справі, про що представники сторін були ознайомлені під розписку.

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 365000,00 грн боргу за договором №21/111-12 про закупівлю товарів за державні кошти від 30.11.2012 р.

Позивач на позовних вимогах наполягає з мотивів, зазначених у позовній заяві, зокрема посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №21/111-12 про закупівлю товарів за державні кошти від 30.11.2012 р. Також від представника позивача надійшло клопотання про виправлення описки в ухвалі господарського суду Полтавської області від 07.09.2015 р. по даній справі.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що при друкуванні ухвали у справі господарського суду Полтавської області №917/1971/15 від 07.09.2015 року була допущена описка, а саме: в тексті ухвали неправильно зазначено найменування позивача: замість Дочірнього підприємства Акціонерного товариства Науково-дослідного Інституту радіотехнічних вимірювань "Фірма "Радмір" зазначено: "Дочірнього підприємства Акціонерного товариства Науково-дослідного Інституту радіотехнічних вимірювань."

Зазначена описка не впливає на суть ухвали та не змінює її змісту, тому може бути виправлена на підставі ст.89 ГПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.10.2015 р. проти задоволення позовних вимог заперечував та надав письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що відповідачем вчинено всі необхідні дії для виконання договірних зобов'язань спрямованих на сплату боргу, однак УДКСУ України у м. Полтаві так і не сплатило зазначених коштів. Також відповідач просить залучити в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 Державної казначейської служби у м. Полтаві.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про залучення ДКСУ України у м. Полтаві в якості третьої особи на стороні відповідача, оскільки прийняте по даній справі рішення не може ніяким чином вплинути на її права або обов'язок однієї із сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив:

30.11.2012 р. між сторонами було укладено договір №21/111-12 про закупівлю товарів (далі договір, а.с. 12-15), згідно якого позивач (учасник) зобовязався у 2012 році поставити та передати у власність відповідача (замовника) прилад ультразвуковий скануючий стаціонарний цифровий з багатофункціональними кольоровими доплерами за кодом (далі товар), а відповідач сплачувати товар, визначений в якості, та за цінами, які зазначені у специфікації (Додатку №1), що додається до Договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною (п. 1.1. Договору).

Згідно п. 3.1 Договору, ціна цього Договору відповідає акцептованій конкурсній пропозиції учасника і складає 365000,00 грн. Ціна на товар встановлюється в національній валюті України гривні.

Розділом 4 Договору передбачено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються згідно ст.. 51 Бюджетного кодексу України у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточній рахунок позивача не пізніше семи банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок. До рахунку додається видаткова накладна.

В пункті 6.1.1 Договору сторони погодили, що відповідач зобовязується своєчасно та в повному обсязі сплатити поставлений товар. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідачем бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного розрахунку (п. 10.1 в редакції Додаткової угоди №1 від 29.12.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним договором щодо передачі товару та відповідно до наданої накладної №404 від 13.12.2012 р. на суму 365000,00 грн. (копія - арк.18 справи, оригінали оглянуто у засіданні) відповідачу було передано товар на вказану суму.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується також Довіреністю б/н від 13.12.2012 р. на отримання товару його представником (а.с. -19)

Як зазначає позивач, у строк, встановлений договором, оплата за товар проведене не була, у зв'язку з чим відповідачу було направлено претензію №672 від 17.12.2014 р. з проханням добровільного погашення заборгованості по Договору поставки № 21/111-12 від 30.11.2012 р. (арк. спр. 27).

Таким чином, як стверджує позивач, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України не оплатив отриманий товар у встановлені у Договорі строки, у зв'язку з чим заборгованість останнього на момент подання позову та розгляду даної справи складає 365000,00 грн. Дана обставина відповідачем визнається.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, за яким в силу ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 365000,00 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір поставки, видаткові накладні, які містять всі необхідні реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей).

Заперечення відповідача стосовного того, що з вини казначейства грошові кошти в сумі 365000,00 грн. не були перераховані позивачу на оплату товару згідно укладеного договору, судом не приймаються до уваги, оскільки сторонами договору № 21/111-12 про є позивач та відповідач.

Відповідно до 6.1.1. договору обов'язок своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар покладено на замовника.

Отже, неперерахування казначейською службою коштів за договором не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення взятих на себе за договором зобов'язань.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог, відповідач наданими йому правами не скористався, жодних доказів, які б свідчили про відсутність боргу суду не надав.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір у сумі 5475,00 грн. (1,5 % від ціни позову , ст. 2 Закону України "Про судовий збір" в редакції станом на 01.09.2015 р.) відповідно до ст.49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85,89 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Другої міської клінічної лікарні (36003, м. Полтава, вул. Монастирська, 7 а, ) на користь Дочірнього підприємства Акціонерного товариства Науково-дослідного Інституту радіотехнічних вимірювань "Фірма "Радмір" (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 271, ) 365000,00 грн. заборгованості та 5475,00 грн. судового збору.

3. Виправити описку у тексті ухвали від 07.09.2015 року по даній справі, зазначивши замість помилково зазначеного найменування позивача: "Дочірнього підприємства Акціонерного товариства Науково-дослідного Інституту радіотехнічних вимірювань" правильне: "Дочірнього підприємства Акціонерного товариства Науково-дослідного Інституту радіотехнічних вимірювань "Фірма "Радмір"".

Все інше - по тексту без змін.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.10.2015р.

Суддя Н.Г. Гетя