ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 жовтня 2015 р. Справа № 918/1040/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Державного територіально - галузевого об'єднання "Львівська залізниця"

від імені якого діє: Відокремлений підрозділ "Львівська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця" (надалі - Залізниця, позивач)

до відповідача: Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" (надалі - Підприємство)

про стягнення штрафу в розмірі 33 050 грн. 00 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 2 січня 2015 року № НЮ - 19;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 9 січня 2015 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Державне територіально - галузевого об'єднання "Львівська залізниця" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Львівська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство", в якій просив суд стягнути штраф в розмірі 33 050 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 3 вересня 2015 року порушено провадження у справі № 918/1040/15, розгляд якої призначено на 15 вересня 2015 року.

14 вересня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання в якому просив суд відкласти розгляд справи.

Клопотання позивача про відкладення справи прийняте судом до розгляду та задоволено.

15 вересня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача подав клопотання в додатках до якого долучив документи, які на думку останнього підтверджують безпідставність позову. Також в додатку до вищезазначеного клопотання було долучено відзив на позовну заяву Підприємства на позовну заяву від 2 вересня 2015 року (а.с. 25-28), в якому останнє заперечило проти задоволення вимог Залізниці з огляду на те, при завантаженні вагона на станції відправлення маса лісоматеріалів визначалася відправником умовно, а відтак, на підставі пункту 22 Правил видачі вантажів, перевірка маси вантажу на станції призначення має проводитися таким самим способом, як і на станції відправлення.

Ухвалою суду від 15 вересня 2015 року розгляд справи відкладено на 29 вересня 2015 року.

Ухвалою суду від 23 вересня 2015 року виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 15 вересня 2015 року та відкладено розгляд даної справи на 6 жовтня 2015 року.

У судовому засіданні 6 жовтня 2015 року було оголошено перерву до 20 жовтня 2015 року.

У судовому засіданні 20 жовтня 2015 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні, у свою чергу уповноважений представник відповідача у даному судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 11 вересня 2015 року № 1360.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2015 року ДП "Володимирецьке лісове господарство" зі станції Рафаловка Львівської залізниці за накладною № 35816610 був відправлений вагон № 62174974 із вантажем "Лісоматеріали фанерні". Станція призначення - Клепарів Львівської залізниці.

По прибутті вищезазначеного вагону на станцію призначення було проведено контрольне зважування вантажу, за результатами якого встановлено, що маса вантажу у вагоні № 62174974 не відповідала даним.

Так, комісійним обстеженням вантажу в даному вагоні було встановлено, що у перевізних документах була зазначена маса нетто 57 000 кг, а у дійсності була виявлена маса нетто 63 500 кг, маса брутто 86 700 кг, тара 23 200 кг, що більше проти документа на вантажопідйомність на 6 500 кг.

Зважування здійснено на 150 тонній тензометричній вагонній вазі. Судом встановлено, що дані ваги є придатними до використання, перебувають у справному технічному стані, у встановлений строк пройшли державну перевірку. Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи копією технічного паспорту вказаного засобу вимірювальної техніки (а.с. 66-71).

Вартість перевезення по спірному вагону № 62174974 за накладною № 35816610 складає 6 610 грн. 00 коп.

Для засвідчення факту перевантаження спірних вагонів згідно статті 129 Статуту та Правил складання актів, працівниками станції Клепарів Львівської залізниці було складено комерційний акт від 2 березня 2015 року АА № 062155/8 (а.с. 9). Зі змісту вказаного комерційного акту вбачається, що при контрольному зважуванні станцією Клепарів Залізниці маса вантажу приймалася за документом.

Відповідно до статей 118 та 122 Статуту за неправильно зазначені в накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі пятикратної вартості провізної плати за всю відстань перевезення.

У звязку з вчиненням даного порушення позивач на підставі вказаних норм нарахував Підприємству штраф у розмірі 33 050 грн. 00 коп. (6 610,00 грн. х 5 = 33 050,00 грн.).

Відповідно до частин 5, 6 статті 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За змістом частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до частини 5 вищезазначеної статті умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У статті 2 Статуту зазначено, що останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обовязковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача.

Згідно пункту 1.2 Правил оформлення перевізних документів накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ (пункт 1.3 цих Правил).

Статтею 23 Статуту визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21 листопада 2000 року № 644, у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 8 червня 2011 року № 138, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею.

Згідно з пунктом 5 Правил прийому вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних, елеваторних та інших вагах) або іншим способом. Тип ваг указується в накладній. Маса вантажу визначається відправником. Про спосіб визначення маси вантажу відправник зобовязаний зазначити в накладній. Ваговимірювальні технічні засоби відправників (одержувачів) мають бути повірені органами Держспоживстандарту та взяті на облік залізницею відповідно до Інструкції про порядок застосування ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті, затвердженої наказом Мінтрансу від 5 квітня 2004 року № 279.

За змістом статті 37 Статуту та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагових вагах; маса вантажів визначається відправником; спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно з пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагонів, вантажу, їх маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагонах без перевірки маси та кількості вантажу.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що правильність внесених в накладну відомостей своїм підписом засвідчує представник відправника. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Як було встановлено судом, у залізничній накладній від 2 березня 2015 року № 35816610 вантажовідправник зазначив масу вантажу 57 000 кг. Правильність внесених до накладної відомостей підтвердив своїм підписом представник вантажовідправника.

Частиною 2 статті 24 Статуту передбачене право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених у накладній, а також кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 122 Статуту встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до пункту 5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

У статті 118 Статуту зазначено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

У застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 6.2 розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29 травня 2002 року № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".

Відповідно статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" унормовано, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами. Аналогічну норму містить і стаття 129 Статуту, відповідно до якої, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до частини 1 статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. При цьому штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Судом встановлено, що спірна залізнична накладна та комерційний акт від 2 березня 2015 року АА № 062155/8 містять всі необхідні реквізити, складені у відповідності до Правил складання актів та є належними і допустимими доказами на підтвердження того факту, що під час оформлення перевізних документів відповідачем невірно зазначено в залізничній накладній масу спірного вантажу.

Оскільки факт невідповідності маси вантажу даним, зазначеним відповідачем у накладній по вагону № 62174974, підтверджений належними доказами, наявними у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог Залізниці про стягнення з Підприємства штрафу в розмірі 33 050 грн. 00 коп. (6 610,00 грн. х 5 = 33 050,00 грн.).

Посилання Підприємства у своєму відзиві на позовну заяву від 11 вересня 2015 року № 1360 на те, що при завантаженні вагона на станції відправлення маса лісоматеріалів визначалася відправником умовно, а відтак перевірка маси вантажу на станції призначення мала проводитися таким самим способом, як і на станції відправлення, не береться судом до уваги з огляду на таке.

Відповідно до статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Частиною 2 зазначеної статті передбачене право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених у накладній, а також кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Пункт 22 Правил видачі вантажів передбачає, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Таким чином проведення контрольного зважування вантажу на станції призначення Клепарів Львівської залізниці у вагоні № 62174974, що прибув зі станції Рафаловка Львівської залізниці (відправлений по накладній № 35816610) здійснене у відповідності до Статуту. Пункт 22 Правил видачі вантажів не позбавляє залізницю права перевіряти правильність відомостей, зазначених у накладній, а також кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній, іншим способом ніж зазначено у накладній, в тому числі шляхом зважування на вагонних вагах при наявності їх на станції призначення.

Таким чином, перевірка станцією призначення маси вантажів у вагонах може здійснюватись нею у будь-який спосіб, передбачений для визначення маси відповідного вантажу.

Разом з тим саме зважування є більш точним способом визначення маси вантажу. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в пункті 3.18 розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29 травня 2002 року № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".

Можливість визначення маси певних вантажів умовно не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Однак, враховуючи викладені висновки, Залізниця, користуючись правом, передбаченим статтею 24 Статуту, під час перевірки на станціях не позбавлена права обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 6 серпня 2014 року у справі № 911/866/14.

Посилання Підприємства на те, що всю відповідальність перед залізницею щодо перевезення вантажу після прибуття на станцію призначення згідно статті 125 Статуту несе одержувач також визнаються судом необґрунтованими, оскільки у позовній заяві Залізниці відсутні будь-які посилання на зазначену норму. Водночас в обґрунтування своїх вимог позивач посилався на статтю 122 Статуту, якою регламентована відповідальність саме відправника за неправильно зазначену в накладній масу вантажу.

Як доказ своїх тверджень, відповідачем було надано суду відзив від 11 вересня 2015 року № 1360 в додатках до якого долучено висновок Спеціаліста від 3 серпня 2015 року № В - 1570, в якому зазначено що розрахунок маси вантажу було зроблено відповідно до таблиці № 45 (а.с. 29). В даному висновку Спеціалістом встановлено, що в вагон № 62174974 завантажено лісоматеріали круглі (фансировина та баланси березові та вільхові), загальним об'ємом 57,737 м.куб., нетто-вага даної партії лісоматеріалів згідно розрахунків може становити 40 137,0 - 53 463,0 кг.

Суд зауважує, що відповідні розрахунки Спеціаліста визначають лише приблизну (середню) вагу деревини за шкалою "від і до", а не конкретну масу. Водночас з наданого відповідачем висновку Спеціаліста від 3 серпня 2015 року № В - 1570 маса деревини була визначена на підставі вищезазначеної таблиці і розрахована від 40 137,0 кг. до 53 463,0 кг. При цьому відповідач при заповненні накладної № 35816610 вказав масу (нетто) 57 000 кг. Відтак, сам відповідач підтверджує факт неправильного внесення відправником даних про масу вантажу у перевізних документах.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами частини 2 статті 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд розглянувши матеріали справи, встановивши обставини справи і давши їм оцінку, вважає, що даний позов підлягає задоволенню.

На відповідача на підставі статті 49 ГПК України покладаються витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 грн. 00 коп.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" (34380, Рівненська область, Володимирецький район, село Антонівка, вулиця Партизанська, будинок 23, ідентифікаційний код: 00992757) на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" (79000, місто Львів, вулиця Гоголя, будинок 1, ідентифікаційний код: 01059900) в особі відокремленого підрозділу "Львівська дирекція залізничних перевезень" (79007, місто Львів, вулиця Листопадового Чину, будинок 22, ідентифікаційний код: 25256137) 33 050 (тридцять три тисячі п'ятдесят гривень) грн. 00 коп. штрафу, а також 1 827 (одна тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "21" жовтня 2015 року

Суддя Торчинюк В.Г.