КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. Справа№ 910/12944/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Снітко Ю.Л. - дов. від 05.01.2015 року № 05-01/15

від відповідача: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Київський завод безалкогольних напоїв „Росинка" на рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2015 року

у справі № 910/12944/15 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпап" (м. Дніпропетровськ)

до Приватного акціонерного товариства „Київський завод безалкогольних напоїв „Росинка" (м. Київ)

про стягнення 412 164 грн. 76 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Імпап" з позовом (та уточненнями до нього) до Приватного акціонерного товариства „Київський завод безалкогольних напоїв „Росинка" про стягнення з відповідача суми основного боргу за договором поставки від 22.07.2014 року № 50 - 412 164 грн. 76 коп. та 3 % річних у сумі - 10 125 грн. 72 коп. на користь позивача.

Рішенням від 29.07.2015 року господарський суд міста Києва позов задовольнив частково. Стягнув з ПрАТ „Київський завод безалкогольних напоїв „Росинка" на користь ТОВ „Імпап" 412 164 грн. 76 коп. основного боргу, 4 503 грн. 99 коп. 3% річних та 8 333 грн. 36 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду ПрАТ „Київський завод безалкогольних напоїв „Росинка" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений для подання апеляційної скарги строк, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2015 року по справі № 910/24978/14 повністю та припинити провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2015 року ПрАТ „Київський завод безалкогольних напоїв „Росинка" було відновлено строк на апеляційне оскарження, його апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/12944/15 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В судове засідання 01.10.2015 року повноважні представники відповідача не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 01.10.2015 року представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечувала з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути змінено, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Cт. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 22.07.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Імпап" (постачальник) та Приватне акціонерне товариство „Київський завод безалкогольних напоїв „Росинка" (покупець) було укладено договір поставки № 50, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується на умовах передбачених даним договором поставляти і передавати у власність покупцю товар зазначений у специфікаціях до даного договору, а покупець зобов'язується приймати товар та оплачувати його вартість на умовах даного договору.

Пунктом 6.2 договору від 22.07.2014 року № 50 встановлено, що покупець зобов'язаний здійснювати оплату за поставлений товар в гривнях на рахунок постачальника, зазначений у розділі 11 даного договору, на умовах відстрочення платежу в кількості 21 банківських днів з моменту поставки покупцю товару.

Ч. 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Постачальником було поставлено, а покупцем було прийнято товар відповідно до видаткових накладних від 01.08.2014 року № КФ-0006090 на суму 110 229 грн. 76 коп., від 08.08.2014 року № КФ-0006226 на суму 36 295 грн. 42 коп., від 12.08.2014 року № КФ-0006341 на суму 8 899 грн. 64 коп., від 15.08.2014 року № КФ-0006396 на суму 118 348 грн., від 28.08.2014 року № КФ-0006648 на суму 171 086 грн. 15 коп., від 10.09.2014 року № КФ-0006975 на суму 123 817 грн. 72 коп., від 23.09.2014 року № КФ-0007333 на суму 4 961 грн., від 26.09.2014 року № КФ-0007469 на суму 54 300 грн. 92 коп., від 07.10.2014 року № КФ-0007748 на суму 19 497 грн. 16 коп., від 14.10.2014 року № КФ-0007954 на суму 56 885 грн. 76 коп., від 22.10.2014 року № КФ-0008257 на суму 40 943 грн., від 27.10.2014 року № КФ-0008392 на суму 42 664 грн. 32 коп., від 29.10.2014 року № КФ-0008460 на суму 40 943 грн., від 04.11.2014 року № КФ-0008628 на суму 17 065 грн. 73 коп., а всього на загальну суму 583 250 грн. 91 коп.

Як вказував позивач відповідачем не було належним чином виконано зобов'язань з повної оплати отриманого ним товару, у зв'язку з чим, за відповідачем на момент подання позову була наявна заборгованість в сумі 412 164 грн. 76 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач твердження позивача не спростував та доказів оплати поставленого товару не надав.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що сума основного боргу у розмірі 412 164 грн. 76 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін в цій частині.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 10 125 грн. 72 коп. за період з 03.09.2014 року по 28.07.2015 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок 3% річних та втрат від інфляції та дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно обмежив розмір стягуваних 3% річних до 4 503 грн. 99 коп.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог.

При розподілі судових витрат місцевим господарським судом було невірно розраховано загальний розмір судового збору, який підлягав сплаті за розгляд справи, та невірно визначено розмір судового збору, який підлягав стягненню з відповідача на користь позивача. Рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в цій частині.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Київський завод безалкогольних напоїв „Росинка" на рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2015 року у справі № 910/12944/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2015 року у справі № 910/12944/15 змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

„Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Київський завод безалкогольних напоїв „Росинка" (03057, м. Київ, вул. Ежена Потьє, буд. 6; ідентифікаційний код 00382496) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпап" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Московська, 12; ідентифікаційний код 30198424) 412 164 (чотириста дванадцять тисяч сто шістдесят чотири) грн. 76 коп. основного боргу, 4 503 (чотири тисячі п'ятсот три) грн. 99 коп. 3% річних та 8 333 (вісім тисяч триста тридцять три) грн. 38 коп. судового збору.

Достягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпап" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Московська, 12; ідентифікаційний код 30198424) в доход спеціального фонду Державного бюджету України 8 (вісім) грн. 60 коп. судового збору за розгляд позовної заяви.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України."

4. Повернути зі спеціального фонду Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства „Київський завод безалкогольних напоїв „Росинка" (03057, м. Київ, вул. Ежена Потьє, буд. 6; ідентифікаційний код 00382496) 532 (п'ятсот тридцять дві) грн. 11 коп. зайво сплаченого судового збору.

5. Видачу виконавчих документів доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/12944/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк