номер провадження справи 22/28/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.10.2015 Справа № 908/666/15-г

Суддя Алейникова Т.Г., розглянувши скаргу у відкритому судовому засіданні Товариства з обмеженою відповідальністю Азовмотор на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області у справі,

за позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Аваль в особі Запорізької обласної дирекції АТ ОСОБА_1 Аваль (69063, м. Запоріжжя, вул. Тургенєва, 29, скорочено ПАТ ОСОБА_1 Аваль в особі Запорізької обласної дирекції АТ ОСОБА_1 Аваль)

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю Автогалс (83049, м. Донецьк, вул. Воїнська, буд. 36, скорочено ТОВ Автогалс);

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю Автовінд (91047, м. Луганськ, вул. Оборонна, буд. 44Б, скорочено ТОВ Автовінд);

до відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю Донлекс (83049, м. Донецьк, вул. Воїнська, буд. 36, скорочено ТОВ Донлекс);

до відповідача 4: Товариства з обмеженою відповідальністю Азовмотор (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Червонофлотська, буд. 204, скорочено ТОВ Азовмотор);

про стягнення 9477445,53 грн.

Представники сторін:

Від позивача не зявився;

Від відповідача 1,2,3,4 не зявилися;

Від ВДВС не зявився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Азовмотор зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області у справі № 908/666/15-г.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 31.03.2015 р. у справі № 908/666/15-г позовні вимоги було задоволено у повному обсязі.

17.04.2015 р. на виконання даного рішення видано відповідний наказ.

У звязку із закінченням терміну повноважень судді-доповідача по справі ОСОБА_2, відповідно до положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., протоколом автоматичного розподілу справи між суддями від 29.09.2015 р., розгляд скарги по справі № 908/666/15-г передано на розгляд судді Алейниковій Т.Г.

Ухвалою від 30.09.2015 р. суд прийняв скаргу до розгляду та призначив судове засідання на 15.10.2015 р. о 09 год. 30 хв.

Представники сторін у судове засідання 15.10.2015 р. не зявились. Відповідачі відзивів та клопотань на адресу суду не надали. Від позивача 29.09.2015 р. надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги. Суд в задоволенні клопотання від 15.10.2015 р. про відкладення розгляду скарги відмовив, так як позивач не обґрунтував причину неявки до суду.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними та представник ВДВС їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Представник ВДВС на адресу суду направив заперечення на скаргу від 15.09.2015 р. № 20, в якому просив суд відмовити в задоволенні скарги та розглядати скаргу без їхньої участі.

03.10.2015 р. від скаржника надійшла заява, в якій він просить суд розглядати скаргу за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, суд встановив:

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України Про державну виконавчу службу, частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України Про виконавче провадження. Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців. Подання скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України має на меті відновлення порушеного права сторони виконавчого провадження. У відповідності до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Крім того, як передбачено ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В обґрунтування своєї скарги відповідач 4 зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовмотор» (далі - ТОВ «Азовмотор») отримало 10.09.2015 р. лист № 225/5-15ПЗ136 від 02.09.2015 р. від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області додатком до якого була постанова Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02.09.2015 р. про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Постанова Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесена 02.09.2015 р. якою встановлено строк для добровільного виконання судового рішення - 7 днів, а ТОВ «Азовмотор» отримало зазначену постанову лише 10.09.2015 р., тобто після спливу строку для добровільного виконання судового рішення, що є порушенням прав боржника - ТОВ «Азовмотор» на добровільне виконання рішення суду.

Таким чином, зазначені дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області суперечать ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Таким чином, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області всупереч вимогам ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» не дочекавшись спливу строку на добровільне виконання ТОВ «Азовмотор» судового рішення одразу виніс постанову від 02.09.2015 р. про арешт майна ТОВ «Азовмотор».

Всі вищезазначені дії здійснені Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з порушенням ст. ст. 25, 27 Закону України «Про виконавче провадження» та істотно порушують права та законні інтереси ТОВ «Азовмотор».

В статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-ХІV закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби передбачений ст. 121-2 ПІК України, відповідно до частини 1 якої скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

ТОВ «Азовмотор» дізналося про порушення своїх прав 10.09.2015 р., коли на адресу ТОВ «Азовмотор» надійшов лист №225/5-15П3136 від 02.09.2015 р. від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області додатком до якого були постанова Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02.09.2015 р. про відкриття виконавчого провадження та постанова Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02.09.2015 р. про арешт майна. Підтвердженням отримання вказаних документів саме 10.09.2015 р. є копія конверту та копія сторінки з журналу реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «Азовмотор», де зазначена дата отримання документів з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 10.09.2015 р.

В п. 9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» закріплено, що за змістом цієї статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо). Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби. У зв'язку з цим відповідна скарга не підлягає оплаті судовим збором (п.9.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»). Скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності -зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" (п. 9.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Статтею 11 Закону України Про виконавче провадження передбачені права та обовязки державного виконавця. Аналіз зазначеної норми свідчить, що виконання державним виконавцем обовязків, які визначені законом, будуть вважитися належними у разі вжиття останнім всіх необхідних заходів для повного виконання виконавчого документа (наказу господарського суду) в установлені законом строки. Законодавець покладає на державного виконавця коло обовязків та надає йому права, які мають бути застосовані державним виконавцем для повного виконання, в даному випадку, рішення господарського суду, тобто державний виконавець повинен вжити всі можливі та необхідні заходи, які встановлені Законом України Про виконавче провадження для примусового виконання виконавчого документу. Закон України Про виконавче провадження зобовязує державного виконавця вчиняти дії у певній послідовності для задоволення вимог стягувача та дотримання прав боржника, тобто, виконавче провадження має послідовні стадії виконання виконавчого документу і порушувати цей порядок незаконно.

Відкриття виконавчого провадження - це стадія, яка полягає у діях державного виконавця, що спрямовані на визначення підстав для відкриття виконавчого провадження.

Питання про відкриття виконавчого провадження вирішує державний виконавець у триденний строк із моменту звернення із заявою про виконання або надходження виконавчого документу від суду. У такому разі державний виконавець відкриває провадження не пізніше наступного дня після одержання виконавчого документа і в той самий день проводить виконавчі дії. При винесені постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання боржником рішення суду; попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних із провадженням виконавчих дій; за заявою стягувача державний виконавець має право накласти арешт на майно боржника та оголосити заборону на його відчуження, одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника.

Підготовка до примусового виконання - це дії державного виконавця, спрямовані на встановлення місця знаходження (проживання) боржника, наявності рухомого або нерухомого майна, грошових коштів в установах банків, пропозиції виконати рішення добровільно, створення умов для подальшого виконання виконавчого документу. Мета цієї стадії - створити належні умови для своєчасного й ефективного виконання документів, що надійшли до державного виконавця, а також забезпечити умови для добровільного виконання рішення боржником.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних із виконанням.

Закінчення виконавчого провадження - це дія державного виконавця, що полягає у завершенні проведення виконавчих дій у певному виконавчому провадженні, за певним виконавчим документом. Підстави закінчення виконавчого провадження визначено у ст. 49 Закону України Про виконавче провадження.

Законодавець покладає на державного виконавця коло обов'язків та надає йому права, які мають бути застосовані державним виконавцем для повного виконання, в даному випадку, рішення господарського суду, тобто державний виконавець повинен вжити всі можливі та необхідні заходи, які встановлені Законом України Про виконавче провадження, для примусового виконання виконавчого документу.

Тобто, Закон України Про виконавче провадження зобов'язує державного виконавця вчиняти виконавчі дії у певній послідовності для задоволення вимог стягувача та дотримання прав боржника.

Згідно з п.п. 1. п. 1 ст. 19 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 25 зазначеного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною 1 ст. 31 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги зазначені обставини та норми права, суд враховує доводи скаржника про неправомірність дій державного виконавця.

Отже, дії вчинені державним виконавцем, не відповідають положенням Закону України Про виконавче провадження та нормативно-правовим актам Кабінету Міністрів України і Міністерства юстиції України.

Таким чином, вимоги скаржника про визнання незаконною (недійсною) та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02.09.2015 р. про відкриття виконавчого провадження та постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02.09.15р. про арешт майна задовольнити частково.

В іншій частині скарги відмовити.

На підставі викладеного, Закону України Про виконавче провадження, керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Азовмотор на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області у справі у справі № 908/666/15-г.

Визнати незаконною (недійсною) та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02.09.15р. про відкриття виконавчого провадження та постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02.09.15р. про арешт майна.

В іншій частині скарги відмовити.

Копію ухали направити сторонам у справі та управлінню державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень.

Суддя Т. Г. Алейникова