РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015Справа №910/23922/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ЕПОС-13";

до: публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ";

про: стягнення 462.487,67 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Лета М.А. - за довіреністю від 06.10.2015 № б/н;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з додатковою відповідальністю "ЕПОС-13" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" про стягнення 462.487,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушене зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором банківського вкладу від 19.06.2013 № 106, яке полягає у неповерненні суми банківського вкладу.

Таким чином позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 462.487,67 грн, з яких: 400.000,00 грн - сума вкладу за договором, 57.457,53 грн - сума відсотків, та 5.030,14 грн - 3 % річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2015 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/23922/15.

Ухвала про порушення провадження у справі надсилалася відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Більш того, в матеріалах даної справи міститься повідомлення поштового зв'язку про вручення уповноваженій особі відповідача поштового відправлення суду. Враховуючи наведене, відповідач повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідач правом наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзиву на позов від останнього до суду не надійшло. Таким чином, відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 12.10.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважного представника позивача по суті спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ЕПОС-13" (далі - позивач/вкладник) та публічним акціонерним товариством "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" (далі - відповідач/банк) укладений договір банківського вкладу від 19.06.2013 № 106 (далі - Договір) у відповідності до предмету якого позивач надає банку суму грошових коштів (далі - вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує позивачу таку суму та проценти, нараховані на неї (п. 1.1 Договору).

У відповідності до п. 4.1 Договору банк зобов'язується нараховувати на вклад проценти відповідно до ставки, яка обумовлюється сторонами в додатках, які є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що після закінчення строків надання вкладних траншів, що обумовлюються сторонами в додатках до Договору, банк зобов'язаний повернути суму вкладних траншів на умовах, зазначених у Договорі та додатках до нього.

Відповідно до укладеного між сторонами спору додатку від 26.12.2013 № 106-7 до Договору позивач не пізніше 26.12.2013 здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку на вкладний рахунок банку в розмірі 200.000,00 грн.

Відповідно до укладеного між сторонами спору додатку від 24.06.2014 № 106-8 до Договору позивач не пізніше 24.06.2014 здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку на вкладний рахунок банку в розмірі 200.000,00 грн.

В подальшому сторонами спору в межах укладений додатків від 26.12.2013 № 106-7 та від 24.06.2014 № 106-8 укладені додатки до Договору відповідно до яких здійснена зміна процентної ставки та продовжено строк розміщення вкладу до 23.02.2015.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором банківського вкладу.

У відповідності до ч. 1. статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як стверджує позивач, на виконання умов Договору здійснив перерахування грошових коштів на рахунок банку, зазначений в Договорі, в загальній сумі в сумі 400.000,00 грн.

В подальшому позивач звертався до банку із заявами від 24.02.2015 про повернення суми вкладу за Договором, які отримані останнім 24.02.2015 та 25.02.2015, що підтверджується відміткою штампу вхідної кореспонденції відповідача на копії вказаних заяв.

Спір між сторонами судового процесу, виник внаслідок порушення відповідачем його зобов'язань за Договором. На письмові вимоги позивача про повернення суми вкладу відповідач відповіді не надав, викладені в них вимоги не задовольнив, що призвело до звернення позивача до господарського суду з метою захисту порушеного права шляхом стягнення з відповідача 462.487,67 грн, з яких: 400.000,00 грн - сума вкладу за договором, 57.457,53 грн - сума відсотків, та 5.030,14 грн - 3 % річних.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 1058 Цивільного кодексу України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ст. 1068 Цивільного кодексу України).

На підставі постанови правління національного банку України від 17.09.2015 № 612 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до ч. 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Враховуючи викладене, зобов'язання щодо повернення суми вкладу в розмірі 400.000,00 грн на поточний рахунок позивача є майновим зобов'язанням.

Таким чином, оскільки позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позовні вимоги до відповідача не можуть бути задоволені від часу запровадження в останньому тимчасової адміністрації.

Вказана правова позиція стосовно аналогічних правовідносин викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 № 910/9232/14 за заявою публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" про перегляд Верховним судом України постанови Вищого господарського суду України від 12.11.2014 у справі № 910/9232/14 за позовом приватного підприємства "АКТІВСЕРВ" до публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача суми відсотків в розмірі 57.457,53 грн та про стягнення 3 % річних в розмірі 5.030,14 грн задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від позовної вимоги про стягнення з відповідача суми вкладу за Договором.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено 19 жовтня 2015 року

Суддя С.В. Балац