РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015Справа №910/25440/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ

капітал»

до Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна»

про визнання відсутнім права на звернення стягнення на предмет застави

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Круторогова С.І. - по дов. № б/н від 14.09.2015

від відповідача Самборський В.М. - по дов. № б/н від 21.07.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ капітал» до Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» про визнання відсутнім у останнього права на звернення стягнення на предмет застви за договором застави майнових прав № 3700/840-з-1 від 28.08.2015 на підставі повідомлення про порушення основного зобов'язання від 31.08.2015 вих. № 05-21/1654.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.08.2015 між позивачем та відповідачем (Банк) укладений договір відступлення прав вимоги (договір цесії) від 28.08.2015 відповідно до якого «Банк Петрокоммерц-Україна» передало (відступило), а ТОВ «ФК «Централ Капітал» прийняло (набуло) право вимоги за кредитними договорами га договорами, укладеними н забезпечення кредитних договорів згідно переліком, визначеним у додатку № 1 до договору відступлення. на умовах га в порядку, встановленому договором відступленпя. Відповідно до п. 3.2. договору відступлеиня позивач здійснює оплату ціпи прав вимоги за цим договором в розмірі 228 083 091,37 грн. шляхом перерахування вказаної суми грошових коштів на рахунок цедента у строк до закінчення операційного часу в день укладення (підписання) договору ідсутплення. З метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «ФК «Централ Капітал» щодо здійснення розрахунку за договором відступлення в повному обсязі та належним чином, між позивачем та Банком укладений договір застави майнових прав №3700/840-3-1 від 28.08.2015, за яким позивач надав в заставу Банку майнові права за договором банківського вкладу № 3700/840 від 17.07.2015 у розмірі 11 000 000,00 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України па дату укладення договору застави становить 234 487 715,00 грн. На адресу позивача надійшло повідомлення про порушення основного зобов'язання від 31.08.2015 вих. № 05-21/1654, в якому зазначена вимога негайно виконати порушене зобов'язання, а саме в повному обсязі здійснити оплату заборгованості перед Банком. В противному разі, зі спливом 30 (тридцяти) днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави (відправлення даної вимоги), Банк набуває майнові права ТОВ «ФК «Централ Капітал», які виступають предметом застави, у розмірі заборгованості, еквівалентному на день погашения вимої Банку відповідно до офіційного курсу НБУ, та матиме право здійснити задоволення забезпеченої заставою вимоги в повному обсязі. Позивач вважає, що у Банка відсутні підстави для звернення стягнення на предмет застави через недотримання вимог ст.ст. 26, 27, 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо форми повідомлення, в якому не було визначено конкретний позасудовий спосіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 порушено провадження у справі № 910/25440/15 та призначено до розгляду на 08.10.2015.

Позивач в судовому засіданні 08.10.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповдіач в судовому засіданні 08.10.2015 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю з підстав викладених у відзиві.

Так, відповідач у поданому 07.10.2015 до відділу діловодства суду відзиві зазначає, що позивач зробив вірний висновок, що єдино можливим способом при зверненні стягнення на предмет застави, предметом якого є право грошової вимоги, є відступлепня обтяжувачу відповідного права. Але позивач помиляється, що текст повідомлення «…Банк набуває манові права ТОВ «ФК «Централ Капітал», які виступають предметом застави…» чимось суперечить ст.ст. 26, 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відсутплення на користь обтяжувача майнового права одночасно означає, що кредитор набуває відповідне право. При цьому у ч. 4 ст. 32 згаданого Закону зазначено, що з дня відправлення зазначеною повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом саме набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким иідступлснс па його корист ь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги. Тобто фрази «відступлення обтяжувачу права грошової вимоги» та «набуття обтяжувачем права грошової вимоги» є рівнозначними: одне випливає з іншого та одне автоматично обумовлює інше. Також вважає, що такий спосіб захисту як визнання відсутнім права на звернення стягнення на предмет застави на підставі повідомлення про порушення основного зобов'язання є неналежним способом захисту прав, оскільки не призводить до жодного відновлення жодного порушеною права позивача. Більше того, на даний час Банк ще навіть не здійснив дії, які дійсно можуть порушити право позивача як власника заставного майна не звернув стягнення па предмет застави, а отже саме порушене право ще не існує, а отже і захищати нічого. З огляду на викладене просить в позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 08.10.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк Петрокоммерц-Україна» (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ капітал» (цесіонарій) був укладенрй договір відступлення прав вимоги (договір цесії).

Умови п. 1.1. договору цесії визначають, що за цим договором цедент передає (відступає) цесіонарію свої права вимоги (надалі іменуються «права», «право» або «право вимоги», в залежності від контексту) до боржників (надалі іменуються «Боржник» або «Боржники» в залежності від контексту) за кредитними договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в додатку № 1 де договору, а цесіонарій приймає (набуває) права вимоги за основними договорами та зобов'язується сплати цеденту ціну прав вимоги за цим договором.

Право вимоги за зобов'язаннями, визначеними за Основними договорами в іноземній валюті відступаються в розмірі, еквівалентному національній валюті за офіціййим курсом НБУ на день відступленш (передачі) прав за даним договором.

Згідно з п. 3.2. договору цесіонарій здійснює оплату ціни прав вимоги за цим договором в розмірі 228 083 091,37 грн. шляхом перерахуваня вказаної суми грошових коштів на рахунок цедента, зазначений в п. 7.2. цього договору, у строк до закінченя операційного часу в день укладення (підписання) цього договору.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпеченя виконання зобов'язань за договором цесії 28.08.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк Петрокоммерц-Україна» (заставодержатель, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ капітал» (заставодавець) був укладений договір застави майнових прав № 3700/840-3-1 (далі - договір застави).

Згідно з п. 1.2., 1.3. договору застави предметом застави є майнові права заставодавця, які належать заставодавця на підставі банківського вкладу № 3700/8400 від 17.07.2015, укладеному між заставодавцем та заставодержателем, які в тому числі складаються з права вимоги повернення вкладу у розмиірі 11 000 000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення цього договору становить 234 487 715,00 грн., та права вимоги відсотків, які нараховані/будуть нараховані заставодержателем згідно з умовами договору банківського вкладу

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що повідомлення про порушення основного зобов'язання № 05-21/1654 від 31.08.2015 оформлено з порушенням вимог ст.ст. 26, 27, 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а тому Банк не має право звертати стягнення на предмет застави.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5.1. договору застави заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, якшо в момент настання терміну виконання основного зобов'язання воно не буде виконано боржником належним чином та в повному обсязі, а також в інших випадках, встановлених цим договором та положеннями чинного законодавства України.

У відповідності до ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 5.5.3. договору застави при невиконанні боржником основного зобов'язання за забезпеченим договором та/або заставодавцем обов'язків, передбачених цим договором, майнові права вважаються переведеними на заставодержателя з моменту відправлення повідомлення заставодержателем заставодавцю про настання заставного випадку та прийняття заставодержателем майнових прав.

Відповідно до ч. 1 ст 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

У відповідності до п. 3 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема шляхом відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію:

1) зміст порушення, вчиненого боржником;

2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги;

3) опис предмета забезпечувального обтяження;

4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу;

5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач;

6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідачем було направлено позивачу повідомлення № 05-21/1654 від 31.08.2015, в якому зазначив про порушення зобов'язань, встановлених договором відступлення прав вимоги (договром цесії) від 28.08.2015, що полягає в несплаті перед Банком заборгованості у розмірі 228 083 091,37 грн. та вимагав негайно виконати порушене зобов'язання, а саме в повному обсязі здійснити оплату заборгованості перед Банком. В противному разі, зі спливом 30 (тридцяти) днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави (відправлення даної вимоги), Банк набуває майнові права ТОВ «ФК «Централ капітал», які виступають предметом застави, у розмірі заборгованості, еквівалентною на день погашення вимог Банку відповідно до офіційного курсу НБУ, та матиме право здійснити задоволення забезпеченої заставою вимоги в повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» з дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем не доведено та не вказано в чому полягає порушення його права щодо надіслання позивачем повідомлення № 05-21/1654 від 31.08.2015.

Крім цього, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання відсутнім у відповідача права на звернення стягнення на предмет застави мають бути предметом дослідження та доказування в разі виникнення спору про звернення стягнення на предмет застави.

Зважаючи на викладене, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ капітал» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 15.10.2015.

Суддя В.В.Сівакова