ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

12 жовтня 2015 р. Справа № 902/1302/15

Господарський суд Вінницької області в складі головуючого судді Мельника П.А., при секретарі судового засідання Віннік О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоагроімпекс" 21018, м.Вінниця, вул.Червоноармійська, 18

до: Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області 23210, Вінницька область, Вінницький район, смт.Стрижавка, вул.40-річчя Перемоги, 7

про стягнення 24452,74 грн. заборгованості

За участю представників сторін:

позивача, ОСОБА_1, довіреність № б/н від 09.09.15, представник;

відповідача, ОСОБА_2, довіреність № 1124 від 14.09.15, представник.

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоагроімпекс" до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про стягнення 24452,74 грн. заборгованості за виконані роботи, з яких 13916,57 грн. основного боргу, 3553,86 грн. пені, 6457,29 грн. інфляційних втрат та 525,02 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 17.09.15 р. порушено провадження у справі № 902/1302/15 та призначено до розгляду на 12.10.2015 р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, визначених в позові.

Представник відповідача з направленого письмового відзиву позов визнає в частині 13916,57 грн. основного боргу, при прийнятті рішення просив розмір пені зменшити в зв''язку з скрутним матеріальним становищем.

При розгляді справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

21.10.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоагроімпекс" та Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області (надалі - відповідач, Селищна рада) було укладено договір підряду № 11 (надалі - Договір підряду).

Згідно п. 1.1 вказаного Договору підряду замовник (Селищна рада) доручив, а виконавець (ТОВ "Енергоагроімпекс") зобов'язався з власних матеріалів на власний ризик та у передбачений договором строк виконати поточні ремонтні роботи на об'єкті замовника за адресою: 23210, смт. Стрижавка, вул. Алеї, 58, а замовник зобов'язався прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх.

Перелік робіт, а також матеріали, які при цьому використовуються, обумовлені кошторисом, який є невід'ємною частиною Договору підряду (п. 1.2).

Вартість робіт за Договором підряду становить 13916,57 грн. (п. 2.1).

Згідно п. 3.3 Договору підряду, датою остаточного закінчення виконання зобов'язань виконавця за цим Договором є дата підписання Акту виконаних робіт, що підписується сторонами і за яким здійснюється остаточний розрахунок за цим Договором.

ТОВ "Енергоагроімпекс" свої зобов'язання за Договором підряду виконано належним чином і в погоджений строк, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 р., який підписано ТОВ "Енергоагроімпекс" та Селищною радою без жодних зауважень та претензій.

Відповідно до п. 5.1.3 Договору підряду, Селищна рада зобов'язалась своєчасно здійснювати розрахунки за виконані роботи. Так, згідно п. 6.2 Договору підряду, відповідач взяв на себе зобов'язання щодо повної оплати виконаних і прийнятих згідно Договору робіт.

Однак, відповідачем не виконано належним чином умови Договору підряду в частині повної оплати виконаних робіт, в порядку та на умовах, передбачених Договором підряду, що спонукало позивача звернутись з даним позовом до суду.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3553,86 грн. пені, 6457,29 грн. інфляційних втрат та 525,02 грн. 3% річних.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з положенням ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не робить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе зобов'язання по договору від 21.10.2013 р. належним чином, що підтверджується обопільно підписаним актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 р., який міститься в матеріалах справи.

Однак, відповідач не виконав свого обов'язку щодо повного розрахунку з позивачем за виконані підрядні роботи, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 13916,57 грн., про що свідчить відсутність в матеріалах справи доказів оплати відповідачем вказаної суми боргу (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 13916,57 грн. за виконані підрядні роботи підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, визнані відповідачем та фактично відповідають матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Розглянувши вимоги позивача щодо стягнення суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 6457,29 грн, нараховану за червень 2014 року - серпень 2015 року та 525,02 грн 3% річних, судом встановлено, що згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність здійсненого розрахунку зазначених сум, суд вважає, що позов в частинах стягнення суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів та 3% річних підлягає задоволенню в межах вимог, заявлених до стягнення.

Розглянувши вимогу позивача стосовно стягнення 3553,86 грн. пені, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч.4 ст.231 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України , за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.6 ст.231 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас згідно приписів ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вбачається із матеріалів справи договір від 21.10.2013року № 11 не містить письмового обумовлення сторін про відповідальність у вигляді пені за порушення взятих на себе Замовником зобов''язань.

Виходячи з наведеного, вимога про стягнення пені є безпідставною і необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. В стягненні 3553,86 грн. пені слід відмовити.

Витрати на сплату судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.4-3,4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст.82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області (23210, Вінницька область, Вінницький район, смт.Стрижавка, вул.40-річчя Перемоги, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоагроімпекс" (21018, м.Вінниця, вул.Червоноармійська, 18, ) 13916,57 грн. основного боргу, 6457,29 грн. інфляційних втрат, 525,02 грн. 3% річних та 1218,00 грн. судового збору.

3. В стягненні 3553,86 грн. пені відмовити повністю.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення надіслати сторонам по справі рекомендованим листом.

Повне рішення складено 19 жовтня 2015 р.

Суддя Мельник П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу 21018, м.Вінниця, вул.Червоноармійська, 18

3 - відповідачу 23210, Вінницька область, Вінницький район, смт.Стрижавка, вул.40-річчя Перемоги, 7