ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р. Справа № 922/2264/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Бондаренко В.П., суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - Денисенко В.М. (дов. №22/11/14 від 22.10.2014 р.)

1-го відповідача - Бриль І.В. (дов. №05-5/47 від 22.07.2015 р.)

2-го відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№3594Х/1-8) на рішення господарського суду Харківської області від 11 червня 2015 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Ювілейне, Дніпропетровська область

до 1. Публічного акціонерного товариства "БМ Банк", м. Київ;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфуд Інтернешнл", м. Харків

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "АТБ-маркет", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ "БМ Банк" та ТОВ "Юніфуд Інтернешнл", в якому просив визнати недійсним договір про факторингове обслуговування № 2013-04/DC-F від 21.08.2013 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.06.2015 р. у справі №922/2264/15 (суддя Яризько В.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити; вирішити питання відносно розподілу судових витрат.

ПАТ "БМ Банк" проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до вимог матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що наведені в позовній заяві обставини на аргументацію порушення інтересу позивача не існували під час укладення договору. Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення господарського суду залишити без змін.

Позивач в попередніх судових засіданнях звертався до суду з клопотаннями про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаних з нею інших господарських справ та кримінальних проваджень, а також про призначення експертизи.

Дослідивши вказані клопотання, та, враховуючи подану позивачем в судовому засіданні 15.10.2015 р. заяву (вх. №14196) про відмову ТОВ "АТБ-маркет" від своїх клопотань, колегія суддів дійшла висновку про їх відхилення.

ТОВ "Юніфуд Інтернешнл" вимоги ухвал суду від 03.07.2015 р., 04.08.2015 р., 25.08.2015 р., 01.10.2015 р. не виконало, відзив на апеляційну скаргу та документи в обґрунтування своїх заперечень не надало, свого представника в судове засідання не направило, про причини неявки суд не повідомило. Судова кореспонденція, що направлялась на адресу другого відповідача повернулась з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Колегія суддів вважає, що судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. за №75, тому вважає за можливе розглядати справу відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши в судовому засіданні уповноважених представників позивача та першого відповідача, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "АТБ-маркет" (покупець) та ТОВ "Юніфуд Інтернешнл" (постачальник) були укладені договори поставки №44265 від 30.04.2013 р. та №29091/1 від 01.01.2013 р., за умовами яких постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені договором, передати товар у власність покупця, а покупець, зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених договором (т. 1 а.с. 46-56, 57-67).

Згідно п.3.1. зазначених договорів покупець після прийняття товару та всіх необхідних документів зобов'язаний здійснити оплату за товар в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 7 календарних днів з дня поставки.

Сторонами змінювались терміни оплати шляхом укладання додаткових угод.

Пунктами 8.12 (8.17) зазначених договорів сторони обумовили, що даний договір та вся інформація, що пов'язана з ним, вважається конфіденційною інформацією. Постачальник зобов'язується не розкривати конфіденційну інформацію третім особам протягом терміну дії договору, а також протягом трьох років після його припинення.

Відповідно до п.п. 8.17 (8.18) договорів постачальник зобов'язується не передавати (не відступати) третім особам права вимоги по даному договору без попереднього письмового погодження покупця. В разі порушення даного зобов'язання постачальник зобов'язаний оплатити покупцю штраф в розмірі 100 000,00 грн. за кожен випадок такого порушення.

На виконання умов вказаних договорів ТОВ "Юніфуд Інтернешнл" протягом 2013 року здійснювалась поставка товару покупцю, який здійснював оплату за поставлений товар, що підтверджується відповідною банківською випискою.

Станом на 31.03.2014 р. заборгованість покупця перед постачальником була відсутня згідно підписаного сторонами акту звірки взаєморозрахунків (т. 1 а.с. 68). Після підписання зазначеного акту, поставки не відбувались, сторони припинили співробітництво повністю, розрахувавшись один перед одним в повному обсязі.

При цьому, між ПАТ "БМ Банк" (фактор) та ТОВ "Юніфуд Інтернешнл" (підприємство) 21.08.2013 р. було укладено договір про факторингове обслуговування № 2013-04/DC-F, за умовами якого підприємство зобов'язується відступити факторові, відповідно до умов даного договору, право вимоги від дебіторів підприємства, зазначених у переліку дебіторів, коштів (включаючи всі види неустойок), право на одержання яких належить підприємству на підставі документів, що підтверджують таке право вимоги відповідно до контракту, а фактор зобов'язується придбати зазначені права вимоги коштів від дебіторів підприємства і передати за плату кошти у розмірі вартості відступленого підприємством факторові права вимоги коштів від дебіторів підприємства, у порядку й випадках, передбачених даним договором (т. 1 а.с. 14-32).

Згідно умов вказаного договору покупець повинен був сплачувати грошові кошти за поставлений товар не постачальнику, а банку.

Як зазначає ТОВ "АТБ-маркет", на момент здійснення поставок та сплати коштів за отриманий товар покупець не був обізнаний про існування договору факторингу. Про укладення між банком та постачальником зазначеного договору дізнався з претензії ПАТ "БМ Банк" №30-07-02/285 від 03.09.2014 р. та з позовної заяви про солідарне стягнення заборгованості з ТОВ "АТБ-маркет" та ТОВ "Юніфуд Інтернешнл".

Вважаючи, що укладенням факторингового договору були порушені його законні права та інтереси, ТОВ "АТБ-маркет" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ "БМ Банк" та ТОВ "Юніфуд Інтернешнл" про визнання договору про факторингове обслуговування № 2013-04/DC-F від 21.08.2013 р. недійсним.

В обґрунтування позову заявник зазначив, що спірний договір створює потенційну можливість стягнення з позивача оплат згідно оскаржуваного договору за товар який вже був оплачений згідно умов зазначених вище договорів поставки, існування оскаржуваного договору порушує інтереси позивача відносно конфіденційності інформації отриманої другим відповідачем у процесі виконання договорів поставки; укладенням спірного договору другим відповідачем порушені умови договорів поставки щодо заборони на відступлення права вимоги третім особам.

Відмовляючи в задоволенні позову господарський суд дійшов висновку, що правові відносини, що виникли між сторонами на підставі спірного договору, відповідають встановленим нормативними актами вимогам щодо договору факторингу, а зміст вказаного договору не суперечить діючому законодавству України і не порушує публічний порядок, укладення договору спрямовано на реальне настання правових наслідків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вже зазначалось вище, між ПАТ "БМ Банк" (фактор) та ТОВ "Юніфуд Інтернешнл" (підприємство) 21.08.2013 р. було укладено договір про факторингове обслуговування № 2013-04/DC-F, за умовами якого підприємство зобов'язується відступити факторові, відповідно до умов даного договору, право вимоги від дебіторів підприємства, зазначених у переліку дебіторів, коштів (включаючи всі види неустойок), право на одержання яких належить підприємству на підставі документів, що підтверджують таке право вимоги відповідно до контракту, а фактор зобов'язується придбати зазначені права вимоги коштів від дебіторів підприємства і передати за плату кошти у розмірі вартості відступленого підприємством факторові права вимоги коштів від дебіторів підприємства, у порядку й випадках, передбачених даним договором (т. 1 а.с. 14-32).

До договору про факторингове обслуговування № 2013-04/DC-F та. між ПАТ "БМ Банк" та ТОВ "Юніфуд Інтернешнл" укладені додаткові договори №2/1 від 04.09.2013 р. та № 2/2 від 06.09.2013 р., згідно з якими підприємство протягом дії договору про факторингове обслуговування надає фактору для придбання ним права вимоги грошових коштів з моменту їх виникнення, за всіма контрактами, що укладені між підприємством та дебіторами, які включені в зазначений перелік дебіторів, в т.ч. і по ТОВ "АТБ-маркет" з лімітом 1260000,00 грн. (т. 1 а.с. 34, 35).

В жовтні 2013 року між ПАТ "БМ Банк" та ТОВ "Юніфуд Інтернешнл" укладений додатковий договір № 1 від 01.10.2013 р. до договору про факторингове обслуговування № 2013-04/DC-F, згідно з яким сторони дійшли згоди, що строками оплати підприємства - ТОВ "АТБ-маркет" своїх зобов'язань за угодами, що були відступлені фактору в 2013 році, вважати строки, що наведені у таблиці (т. 2 а.с. 152-153).

Крім того, 11.10.2013 р. ПАТ "БМ Банк" та ТОВ "Юніфуд Інтернешнл" укладений додатковий договір №2/3 до договору про факторингове обслуговування № 2013-04/DC-F, згідно з яким підприємство протягом дії договору про факторингове обслуговування надає фактору для придбання ним права вимоги грошових коштів з моменту їх виникнення, за всіма контрактами, що укладені між підприємством та дебіторами, які включені в зазначений перелік дебіторів, в т.ч. і по ТОВ "АТБ-маркет" з лімітом 4380000,00 грн. (т. 2 а.с. 154).

27.02.2014 р. між ПАТ "БМ Банк" та ТОВ "Юніфуд Інтернешнл" укладений додатковий договір № 4 до договору про факторингове обслуговування № 2013-04/DC-F, згідно з яким сторони дійшли згоди, що строками оплати підприємства - ТОВ "АТБ-маркет" своїх зобов'язань за угодами, що були відступлені фактору в 2013 році, вважати строки, що наведені у таблиці (т. 2 а.с. 157-158).

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені статтею 203 Цивільного кодексу України, а саме :зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони досягли згоди з істотних умов щодо передачі, прийняття та оплати за товар.

Згідно ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1079 Цивільного кодексу України передбачено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Враховуючи наведене, здійснивши аналіз змісту спірного договору, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відповідність договору про факторингове обслуговування №2013-04/DC-F від 21.08.2013 р. вимогам чинного законодавства: умови, викладені в спірному договорі визначені та погоджені сторонами; сторонами досягнуто згоди щодо усіх суттєвих умов; умови договору про факторингове обслуговування не суперечать ані чинному законодавству, ані моральним засадам суспільства; письмова форма договору, яка встановлена для договорів між юридичними особами, сторонами дотримана.

ТОВ "АТБ-маркет" в позовній заяві не наведено жодної обставини, з якою закон пов'язує недійсність спірного договору.

Господарський суд Харківської області вірно зазначив, що позивач, вважаючи спірний договір удаваним, а саме укладеним з метою приховання іншого правочину, що сторони насправді вчинили, а саме угоди про відступлення права вимоги, помиляється щодо правової природи спірного договору, оскільки спірний договір є договором факторингу та відповідає вимогам чинного законодавства щодо договорів факторингу, такий договір не є удаваним та не приховує інший договір.

Позивач наполягає, що відсутність належного погодження боржником (позивачем) укладання угоди про відступлення права вимоги має наслідком недійсність такого відступлення права вимоги, оскільки договори поставки № 44265 від 30.04.2013р. та № 29091/1 від 01.01.2013 р. містять відповідну заборону.

Місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив дані твердження, зауваживши, що статтею 1080 Цивільного кодексу України встановлено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що посилання позивача на неотримання інформаційних повідомлень, на здійснення розрахунку з другим відповідачем через розрахунковий рахунок, відкритий в ПАТ "БМ Банк", а також на відсутність видаткових накладних, за якими нібито відступлено право вимоги, стосуються виконання умов договорів поставки, укладених між позивачем та другим відповідачем, та виконання спірного договору факторингового обслуговування, однак такі посилання не є підставою для визнання недійсним договору про факторингове обслуговування 2013-04/DC-F від 21.08.2013р.

В процесі розгляду справи в апеляційній інстанції позивач надав до суду клопотання (вх. №14155 від 13.10.2015 р.), в якому просив суд з метою захисту прав і законних інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та визнати інформаційні повідомлення про заміну платіжних реквізитів на виконання умов контрактів №29091/1 від 01.01.2013 р. та №44265 від 30.04.2013 р. неукладеним і зазначити про це у мотивувальній частині судового рішення як обставину справи, встановлену господарським судом. В обґрунтування клопотання позивач посилається на висновок експерта №369 від 01.10.2015 р. за результатами судової комплексної почеркознавчої експертизи і технічної експертизи документів, проведеної в рамках кримінального провадження (вх. №14156 від 13.10.2015 р.).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів та третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Згідно приписів ч. 3 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції не приймаються в не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на наведене, враховуючи, що питання щодо визнання інформаційних повідомлень про заміну платіжних реквізитів на виконання умов контрактів №29091/1 від 01.01.2013 р. та №44265 від 30.04.2013 р. неукладеними не було предметом розгляду в суді першої інстанції, дійшла висновку про відмову у його задоволенні.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що господарський суд дійшов правомірного висновку, визнавши позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 11.06.2015 р. у справі №922/2264/15 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в зв'язку з чим, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.06.2015 р. у справі №922/2264/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 16.10.2015 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Бондаренко В.П.

Суддя Камишева Л.М.