РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Справа № 902/608/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В. Олексюк Г.Є.

при секретарі Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Від позивача: Мороз В.О. довіреність № 02/2066 від 18.08.2015р.

від відповідача: представник не з'явився.

прокурор: Ковальчук І.А., посвідчення № 031264, від 12.01.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Вінницької області від 24.06.15 р. у справі № 902/608/15 (суддя Тварковський)

за позовом Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави - територіальної громади м. Вінниці, вінницької міської ради в особі КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"

до Закритого акціонерного товариства "Вінницький проектний інститут"

про стягнення 212957 грн. 84 коп.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора області в інтересах держави - територіальної громади м. Вінниці, Вінницької міської ради в особі КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернувся в господарський суд Вінницької області з позовною заявою (а.с. 2-7) до ЗАТ «Вінницький проектний інститут» (надалі -відповідач), в якій просить стягнути 51817,60 грн. заборгованості за період з листопада 2014 р. по березень 2015р.; 115883,99 грн. інфляційних, 6230,88 3% річних, 39025,37 грн. пені.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 24.06.15р. (а.с. 168-171) позов задоволено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що позивачем в період листопад 2014р. - березень 2015 р. на виконання умов Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 09.12.11 р. поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 51817,60 грн. Однак, відповідач, за поставлену теплову енергію розрахунки не провів, внаслідок чого, виникла заборгованість перед позивачем.

Оскільки, відповідач не виконав зобов»язання в установлений строк, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу та штрафних санкцій.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с.196-200) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 24.06.15 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу, що є виключно платою за приєднане теплове навантаження, у даному випадку не йдеться про плату за постачання теплової енергії. При цьому, вказує, що умова Договору розділено платіж за теплопостачання на два види платежу: за спожиту теплову енергію та за приєднане теплове навантаження.

Скаржник стверджує, що постачання теплової енергії було припинено 25.03.14 р. і з того часу послуг з постачання теплоенергії позивачем відповідачу не надавалось; що у опалювальному сезоні 2014-2015р. приміщення відповідача не опалювалося взагалі, теплова енергія не споживалась, ні у вигляді опалення, ні у вигляді гарячого водоспоживання.

Відповідач стверджує, що Договір від 09.12.11 р. припинив свою дію 01.10.14р.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 219-225) звертає увагу на те, що плата за приєднане теплове навантаження сплачується споживачем протягом року, незалежно від обсягів виробництва теплової енергії . Тому твердження скаржника про відсутність у нього обов»язку стосовно оплати стосовно оплати за приєднане теплове навантаження є необґрунтованою і безпідставною.

Позивач зазначає, що оскільки направлені примірники договору № 5766 сторонами підписаними не були та відповідно підписаний примірник договору на підприємство не повернуто, тому дія Договору купівлі-продажу від 09.12.11 р. не припинялася.

Позивач стверджує, що обсяг теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі купівлі-продажу теплової енергії з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури завнішнього повітря та кількості годин роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Представник відповідача не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи приписи статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача, прокурора, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи 09.12.2011р. між комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (постачальник) та ЗАТ "Вінницький проектний інститут" (споживач) укладено договір № 5766 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (а.с. 25-26).

Відповідно до умов Договору, постачальник бере на себе зобов'язання продавати та постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в договірних обсягах та з параметрами теплоносія на вході мереж споживача, які відповідають температурному графіку теплової мережі, а споживач зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Температурний графік теплової мережі є невід'ємним додатком договору (п. 1).

Відповідно до п. 2.1 Договору теплова енергія постачається споживачеві в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону.

Згідно із п. 2.3.4 Договору постачальник припиняє постачання теплової енергії споживачу в разі відсутності протягом 10 днів оплати теплової енергії понад встановленні договором (Розділ 6) терміни.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності, відповідно до додатку №2 Договору. Проводяться виключно в грошовій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку (п. 6.1 Договору).

Відповідно до п. 6.2 Договору споживач щомісячно, протягом року, вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку №1 до Договору, та окремо сплачує за спожиту теплову енергію на підставі показів приладів обліку, або за їх відсутності, розрахунково, відповідно до теплового навантаження. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов'язковим для сторін з моменту введення їх в дію.

Згідно із п. 6.3 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.4 Договору розрахунки по договору виконуються в наступному порядку: споживач, не пізніше 25 числа розрахункового місяця вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку №1 до Договору та сплачує 70 відсотків вартості від обсягу теплової енергії, який передбачений на наступний розрахунковий період. Остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію споживач проводить до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

По закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці та плати за приєднане теплове навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути постачальнику у 5-ти денний термін. Неотримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обов'язку оплати по Договору (п. 6.5 Договору).

У разі не підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт споживачем, без надання постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним споживачем та є доказом кількості спожитої споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості (п. 6.6 Договору).

Відповідно до п. 7.3.4 Договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення, якщо інше не передбачене законодавством. У випадку прострочення платежу менш ніж на 1 календарний місяць, Постачальник може не застосовувати цю санкцію, при наявності гарантійного листа Споживача з зазначенням дати проведення розрахунку.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2012р. В частині розрахунків договір діє до повного їх проведення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний період, якщо за місяць до закінчення строку його дії, про припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.1., 10.4. Договору).

Сторонами підписано додатки №1, №2, №3, №4 та №5 до Договору, яким сторони визначили обсяги постачання теплової енергії споживачу, узгодили акт розмежування балансової належності мереж та експлуатаційної відповідальності сторін, затвердили межі поділу теплової енергії, встановили тарифи на теплову енергію та температурний графік роботи теплових мереж (а.с. 27-32).

З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2011 року відповідачем погоджено надані позивачем опитувальні листи теплопостачання за договором №5766 від 09.12.2011р., якими визначені обсяги максимального приєднаного теплового навантаження для приміщень відповідача, а саме: для корпусу А по вул. Київська, 14 - Q = 0,361469 Гкал/годину; для корпусу Б по вул.Київська, 14/1 - Q = 0,111389 Гкал/годину; разом - 0,472858 Гкал/годину.

Крім того, 30.04.2014р. сторони уклали додаткову угоду до договору купівлі-продажу теплової енергії № 005766 від 09.12.2011р., відповідно до якої на виконання постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 31.03.2014р. за №210 сторони прийшли до згоди внести зміни в п.1 Додатку №4 договору, виклавши його у такій редакції: "Споживач сплачує за тарифами, затвердженими в установленому порядку, які складають: плата в місяць за приєднане теплове навантаження- 22 807,15 грн. за 1 Гкал/год. з ПДВ; плата за спожиту теплову енергію - 910,38 грн. за 1 Гкал з ПДВ.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Вінницької області від 04.06.2014р. у справі № 902/369/14 (а.с. 42-46), залишеним постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.07.2014р. без змін, стягнуто з ЗАТ "Вінницький проектний інститут" на користь КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" 477 857,90 грн - заборгованості за спожиту теплову енергію станом на 03.06.2014 р. за період з грудня 2012р. по квітень 2014р., 15693,72 грн - 3 % річних за період з грудня 2012р. по квітень 2014р., 32382,56 грн - суми втрат від інфляції за період 31.12.2012 р. - 30.07.2014 р., 527857, 90 грн. - пені за несвоєчасно проведені розрахунки в межах 100 % суми боргу за період з квітня 2013 р. по квітень 2014 р.

Окрім того, рішенням господарського суду Вінницької області від 12.03.2015р. у справа №902/13/15 стягнуто з ЗАТ "Вінницький проектний інститут" на користь держави- Вінницької міської ради в особі КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" 66887,93 грн. боргу за період з травня 2014р. по листопад 2014р., 6382,28 грн- 3% річних за період з травня по жовтень 2014р., 31971,90 грн. Інфляційних втрат за період з червня по листопад 2014р., 38794,60 грн. пені за період з 10.06.2014р. по 30.11.2014р. Додатковим рішенням у даній справі від 17.03.2015р. відмовлено у позові в частині стягнення з відповідача 25 863,06 грн пені.

На виконання умов договору позивач у період листопад 2014 р. - березень 2015 р. поставив відповідачу в приміщення по вул. Київська, 14, вул. Київська, 14/1 у м. Вінниці теплову енергію на загальну суму 51817 грн 60 коп. (у т.ч. 51817 грн 60 коп. - приєднане теплове навантаження), що підтверджується копіями актів здачі - прийняття виконаних робіт (надання послуг) (а.с. 33-37).

Однак, відповідач свої зобов»язання по Договору в частині оплати за отриману теплову енергію за період листопад 2014 р. - березень 2015 р., не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 51817 грн. 60 коп.

За вказаних обставин, прокурор Вінницької області звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави територіальної громади м. Вінниці, Вінницької міської ради в особі Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 51817 грн. 60 коп. основного боргу та штрафних санкцій.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував положення ст.ст. 173, 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України щодо законодавчого визначення поняття зобов'язання, його порушення відповідачем та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання.

Враховуючи те, що позивач виконав свої зобов'язання за договору, поставивши відповідачу в приміщення по вул. Київська, 14, вул. Київська, 14/1 у м. Вінниці в період листопад 2014р. по березень 2015р. теплову енергію на загальну суму 51817,60 грн. (у т.ч. 51817,60 грн. - приєднане теплове навантаження), що підтверджується копіями актів здачі - прийняття виконаних робіт (надання послуг), однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати не виконав, колегія суддів приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 51817,60 грн. основного боргу, а тому залишає оскаржуване рішення в цій частині без змін.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи межі позовних вимог, перевіривши розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних за період з листопада 2014р. по березень 2015р., судова колегія погоджується з розрахунком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 6230,88 грн. річних, 115883,99 грн. інфляційних.

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, є штрафні санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3.4. Договору сторони обумовили, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення, якщо інше не передбачене законодавством.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування при визначенні розміру пені Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", в преамбулі якого, зокрема, зазначено, що він встановлює відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги.

При цьому, апеляційний суд надаючи оцінку правильності визначеним позивачем періодам пені (за зобов'язаннями листопада 2014р.-березня 2015р.) з урахуванням положень ч.2 ст.232 ГПК України, звертає увагу на те, що позивачем помилково визначено періоди прострочення заборгованості за зобов'язаннями відповідача грудня 2014р., лютого 2014р., зокрема зазначено період прострочення: за зобов'язанням грудня з 13.01.2015р. - 20.04.2015р., тоді як необхідно з 10.01.2015р. - 20.04.2015р.; за зобов'язанням лютого з 11.03.2015р. - 20.04.2015р., тоді як необхідно з 10.03.2015р. - 20.04.2015р.

А відтак, враховуючи межі позовних вимог, здійснивши розрахунок пені, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 39025,37 грн. пені.

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, що договором передбачено два платежі: за спожиту теплову енергію та за приєднане теплове навантаження, а відтак, зважаючи на те, що прокурором заявлено до стягнення суму основного боргу, яка за своєю суттю є платою за приєднане теплове навантаження, остання задоволенню судом не підлягає, оскільки.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 2010 від 31.03.14 р. встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів, а саме: встановлено умовно-змінну частину двоставкового тарифу на теплову енергію та умовно-постійну частину двоставкового тарифу на теплову енергію (місячна плата за одиницю приєднаного теплового навантаження).

Двоставковий тариф - це тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного теплового навантаження та вартості одиниці спожитої теплової енергії.

Приєднане теплове навантаження споживача - навантаження, яке відповідає сумі максимальних теплових потоків на опалення, вентиляцію, кондиціювання, на технологічні потреби та середньогодинних теплових потоків гарячого водопостачання, визначене проектом (Наказ "Про затвердження Правил надання і погодження технічних умов на підключення до теплових мереж" від 29.10.2009 N 334, 1232).

Приєднане теплове навантаження визначається технічними умовами на приєднання споживача та обумовлюються договором між теплопостачальною організацією та споживачем про використання теплової енергії та гарячої води, а кількість спожитої теплової енергії обчислюється тепло постачальником або при його відсутності за рахунком згідно з Правилами користування тепловою енергією (Наказ від 08.09.00 р. № 191 «Про затвердження Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду»).

«Правилами користування тепловою енергією» затверджених постановою КМ України від 03.10.07 р. № 1198 передбачено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Пунктом 88 "Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. за №869 визначено, що навантаження об»єкта теплопостачання визначається технічними умовами та договором між теплопостачальною організацією і споживачем про використання теплової енергії та гарячої води.

Враховуючи норми чинного законодавства України, апеляційний суд приходить до висновку, що теплове навантаження об»єкта тепло споживання (в тому числі плата за приєднане теплове навантаження), визначаються під час розроблення технічних умов приєднання споживачів теплової енергії та узгоджуються сторонами договору купівлі- продажу теплової енергії.

Додатком 4 до Договору № 5766, сторонами були узгоджені тарифи на теплову енергію, по яким розраховується відповідач, в тому числі і плата за приєднане теплове навантаження.

Крім того, в матеріалах справи міститься опитувальний лист, з якого вбачається, що сторонами погоджено, що характеристику об»єкту теплопостачання, об»єми приміщень, де здійснюється теплопостачання, навантаження на опалення та інші параметри, на підставі якого надалі здійснювалось обрахування плати за приєднане теплове навантаження.

Дослідивши умови Договору та норми чинного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що плата за приєднане теплове навантаження сплачується споживачем протягом року, незалежно від обсягів виробництва теплової енергії. А відтак, заперечення відповідача щодо відсутності у нього обов"язку з оплати теплової енергії є безпідставними.

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі про припинення строку дії договору 01.10.2014р., виходячи з наступного.

Як вбачається з умов Договору, Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2012р. В частині розрахунків договір діє до повного їх проведення. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений, взаємної згоди сторін про припинення, прийняття рішення господарським судом, ліквідації однієї зі сторін без правонаступництва. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний період, якщо за місяць до закінчення строку його дії, про припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.п. 10.1, 10.2, 10.4 Договору).

А відтак, апеляційний суд звертає увагу на те, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний період, якщо за місяць до закінчення строку його дії, про припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав лист про припинення договору лише 30.09.2014р., тобто за один день до закінчення строку дії договору, тоді як, мав бути повідомлений за місяць до його закінчення. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження взаємної згоди сторін на його припинення. А тому, колегія суду приходить до висновку, що даний договір є пролонгований на наступний період.

Крім того, рішенням господарського суду Вінницької області від 12.03.2015р. у справі №902/13/15 стягнуто з ЗАТ "Вінницький проектний інститут" на користь держави- Вінницької міської ради в особі КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" 66887,93 грн. боргу за період з травня 2014р. по листопад 2014р. Даним судовим рішенням не встановлено, що термін дії договору закінчився 01.10.14 р., сторони не заперечували його дійсність станом на жовтень 2014р. При цьому, як вбачається з даного рішення, у своїх поясненнях відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу за період з травня 2014р. по листопад 2014р. А тому, колегія суду приходить до висновку, що відповідач погодив, що строк дії договору № 5766 вважається пролонгованим на наступний період і станом на листопад 2014 р. є чинним.

Вказане судове рішення в силу ст.. 35 ГАК України є преюдиціальне для розгляду даної справи в частині підтвердження дійсності договору.

Крім того, колегія суддів враховує те, що лише 20.03.15 р. складено акт про від»єднання приміщень відповідача від системи центрального опалення, а відтак твердження позивача про припинення дії договору з 01.10.2014 є необгрунтованим.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ЗАТ "Вінницький проектний інститут" на рішення господарського суду Вінницької області від 24.06.15 р. у справі № 902/608/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 24.06.15 р. у справі № 902/608/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/608/15 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.