УХВАЛА

07.10.2015Справа № 53/369
За скаргою Дочірнього підприємства «Спеціалізоване управління № 2» ТОВ «УБК Будмеханізація»

на дії органу державної виконавчої служби при виконанні наказу у справі № 53/369

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

до Дочірнього підприємства «Спеціалізоване управління № 2» ТОВ «УБК Будмеханізація»

про стягнення 45400,77 грн.

Суддя Сташків Р. Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача (скаржника) - Удалов Т.Г. (представник за довіреністю), Дацко А.В. (директор);

від ВДВС - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Господарським судом міста Києва ухвалою від 14.09.2015 в порядку ст. 121-2 ГПК України прийнято до розгляду указану скаргу на дії Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві при виконанні наказу у справі № 53/369, у якій скаржник просить суд зняти арешт та заборону на відчуження майна Дочірнього підприємства «Спеціалізоване управління № 2» ВАТ «Будмеханізація» (правопопередник Відповідача), що були накладені Постановою головного державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві від 05.05.2011 у межах виконавчого провадження № 23914267.

У судовому засіданні 07.10.2015 Відповідач скаргу підтримав. Представники позивача та ДВС у судове засідання не з'явились. Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши подану скаргу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві перебувало виконавче провадження №23914267 по виконанню наказу від 27.12.2010 Господарським судом міста Києва у справі № 53/369.

Вказана обставина визнана ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві у власному листі, а також визнано, що у ході проведення виконавчих дій державним виконавцем Відділу було накладено арешт, а 18.08.2011 керуючись п. 8 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду виконано в повному обсязі.

При цьому, ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві на запит щодо надання копії постанови про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту відповідних дій не вчинив, вказавши, що надати більш детальну інформацію та вчинити певні дії не є можливим в зв'язку зі знищенням виконавчих проваджень переданих до архіву за 2000-2011 роки, у зв'язку з чим порадив звертатися до суду для отримання відповідної ухвали (виконавчого документа) щодо зняття арешту з майна.

Проте ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює питання зняття арешту з майна, вказує лише на два випадки, у яких суд наділений правом зняття накладеного державним виконавцем арешту, а саме коли:

- особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 60 вказаного Закону);

- у всіх інших (тобто не передбачений даною нормою) випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 60 вказаного Закону).

Однак подана скарга не відповідає передбаченим ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» способам та порядку, за якими саме суд може зняти накладений державним виконавцем арешт, оскільки Відповідач є боржником у виконавчому провадженні, а не іншою ніж боржник особою, на майно якої накладено арешт (окрім того, у передбаченому ч. 1 ст. 60 вказаного Закону випадку має подаватися саме позов, а не скарга), а також оскільки виконавче провадження вже закінчено.

Додатково суд зазначає, що у п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» викладено правову позицію, згідно з якою за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Проте у поданій скарзі скаржник не просить суд зобов'язати державного виконавця вчинити певні дії, натомість просить суд зняти накладений державним виконавцем арешт, що суперечить ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 121-2 ГПК України, тому в задоволенні вимог скарги суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Дочірнього підприємства «Спеціалізоване управління № 2» ТОВ «УБК Будмеханізація» на дії Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві при виконанні наказу від 27.12.2010 у справі № 53/369 відмовити. Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Р.Б. Сташків