ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 року Справа № 904/5101/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Сусла Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № б/н від 18.04.2015 року,

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність № б/н від 01.04.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2015 року у справі № 904/5101/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укренергоремонт", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 23 242, 00 грн. за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Укренергоремонт" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет" про стягнення з останнього на свою користь заборгованості за договором поставки № 34/10 від 16.10.2008 року у сумі 23 242, 00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2015 року у справі № 904/5101/15 (суддя Суховаров А.В.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет" на користь Приватного акціонерного товариства "Укренергоремонт" заборгованість у сумі 21 635, 50 грн., 1 700, 72 грн. судового збору; в решті позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем зобов'язань за укладеним між позивачем та відповідачем договором поставки № 34/10 від 16.10.2008 року щодо своєчасної оплати вартості поставленого товару за видатковими накладними у період лютий 2010 року травень 2012 року, наявності боргу відповідача за поставлений товару у сумі 21 635, 50 грн. В решті позовних вимог відмовлено з тих підстав, що наявність заявленого до стягнення боргу у сумі 1 606, 50 грн. позивачем належними доказами не доведена, акти № 8 від 18.01.2012 року, № 9 від 18.01.2013 року про вилучення та знищення документів та акти звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2010 року 01.11.2010 року, листопад 2010 року червень 2014 року не є первинними документами та, відповідно, є неналежними доказами заборгованості відповідача. Також, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача щодо застосування позовної давності до спірних правовідносин, оскільки у червні 2014 року відповідачем було підписано акт звіряння взаємних розрахунків, отже, вчинено дії, якими строк позовної давності переривався та розпочався заново.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на ті обставини, що позивач, звернувшись з позовною заявою до суду 12.06.2015 року, пропустив трирічний строк позовної давності, яка сплинула, за доводами відповідача, навіть по останній поставці товару, що нібито здійснена 22.05.2012 року, 23.05.2015 року, що є підставою для відмови у позові. Відповідач не погоджується з твердженням місцевого господарського суду про те, що підписанням у червні 2014 року акту звіряння взаєморозрахунків ним було вчинено дії, якими строк позовної давності переривався та розпочався заново, вважає, що акт звіряння взаєморозрахунків не є первинним документом, носить лише інформативний характер, не породжує у сторін прав та обов'язків, тобто не свідчить про визнання боргу відповідачем і не перериває позовної давності. Окрім того, відповідач зазначає, що не здійснював оплату боргу 26.06.2013 року, що підтверджується довідкою банку від 30.07.2015 року.

Позивач відповідно до наданого відзиву на апеляційну скаргу та пояснень його представника у судових засіданнях проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін. Позивач не погоджується з доводами відповідача про те, що місцевим господарським судом помилково не було застосовано позовну давність до заявлених позовних вимог. За доводами позивача, перебіг позовної давності було перервано 26.06.2013 року вчиненням відповідачем дії щодо визнання боргу, а саме частковою оплатою боргу у сумі 1 000, 00 грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків та банківською випискою по рахунку позивача. Позивач вважає безпідставними посилання відповідача на те, що через фінансову установу ПАТ "ОСОБА_3 Дніпро" відповідач не здійснював оплат на користь позивача, оскільки з банківської виписки по рахунку позивача вбачається, що така оплата здійснювалась не через вказану відповідачем фінансову установу, а через іншу. Також, на думку позивача, акт звіряння взаємних розрахунків не є підставою виникнення прав та обовязків, які у спірних відносинах виникли на підставі договору та його виконання позивачем, однак, факт підписання акту звіряння взаємних розрахунків є способом визнання своїх обовязків сторонами, у тому числі і визнання відповідачем свого боргу перед позивачем, доказом того, що на момент підписання акту права і обовязки сторін існують, а сторони їх визнають. Зважаючи на наведене, позивач вважає, що підписання відповідачем акту звіряння взаємних розрахунків можна кваліфікувати як вчинення дії, спрямованої на визнання боргу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 року апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 15.09.2015 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді Пархоменко Н.В., Чередко А.Є.

Ухвалами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження та розгляд апеляційної скарги відкладено у судове засідання на 06.10.2015 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді Кузнецов В.О., Чередко А.Є.

Апеляційний господарський суд відкладав розгляд апеляційної скарги з 06.10.2015 року на 15.10.2015 року.

У судовому засіданні 15.10.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2008 року Закрите акціонерне товариство "Укренергоремонт" (продавець), яке змінило найменування на Приватне акціонерне товариство "Укренергоремонт", що підтверджується протоколом № 05/11 загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства "Укренергоремонт" та статутом Приватного акціонерного товариства "Укренергоремонт", державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 17.05.2011 року (а.с. 192-202, т. 1), та Товариство з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет" (покупець) уклали договір поставки № 34/10 (далі - Договір) (а.с. 8-9, т. 1), за умовами якого (п. 1.1.) продавець зобовязується передати у власність покупця лом чорних металів (товар), а покупець - прийняти товар та оплатити його на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 10.2. Договору погоджено, що він вступає в силу після підписання та діє до виконання сторонами своїх зобовязань за Договором.

Додатковими угодами № 1, № 2, № 3 (а.с. 9-10, т. 1) позивач та відповідач дійшли згоди щодо пролонгації дії Договору до 31.12.2010 року, до 31.12.2011 року, до 31.12.2012 року відповідно.

Згідно з п. 2.1. Договору найменування товару, його кількість та якісні показники, строк поставки, ціна товару за одиницю і по позиціям, загальна вартість товару у відповідності з Договором зазначаються у специфікаціях, які з моменту підписання сторонами є невід'ємною частиною Договору. За погодженням сторін в специфікаціях можуть бути зазначені додаткові дані про товар, а також інші умови виникнення та виконання сторонами зобовязань за Договором.

Матеріали справи містять складені та підписані позивачем та відповідачем специфікації до Договору (а.с. 11-21, т. 1), якими погоджено вид товару, що підлягає поставці, його кількість, ціну, загальну вартість, умови та строк поставки.

Відповідно до п. 5.2. розділу Договору "Здача-приймання товару" приймання товару здійснюється по вагам покупця і супроводжується оформленням приймально-здавального акту.

За умовами розділу 5 Договору "Порядок розрахунків по Договору" оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п. 5.1.); остаточний розрахунок проводиться згідно виписаних вантажоодержувачем приймально-здавальних актів (п. 5.2.).

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку відповідачу товару за наступними видатковими накладними (а.с. 22-71, т. 1):

видаткова накладна № УЭ-0000056 від 16.02.2010 року на суму 3 562, 51 грн.;

видаткова накладна № УЭ-0000064 від 17.02.2010 року на суму 3 097, 00 грн.;

видаткова накладна № 85 від 04.03.2010 року на суму 2 031, 49 грн.;

видаткова накладна № 98 від 12.03.2010 року на суму 1 266, 49 грн.;

видаткова накладна № 122 від 25.03.2010 року на суму 1 552, 01 грн.;

видаткова накладна № 145 від 07.04.2010 року на суму 1 952, 00 грн.;

видаткова накладна № 159 від 26.04.2010 року на суму 2 200, 01 грн.;

видаткова накладна № 185 від 25.05.2010 року на суму 2 200, 01 грн.;

видаткова накладна № 207 від 17.06.2010 року на суму 2 480, 02 грн.;

видаткова накладна № 250 від 19.07.2010 року на суму 2 936, 00 грн.;

видаткова накладна № 264 від 06.08.2010 року на суму 1 360, 01грн.;

видаткова накладна № 287 від 30.08.2010 року на суму 2 080, 01 грн.;

видаткова накладна № 327 від 04.10.2010 року на суму 4 704, 02 грн.;

видаткова накладна № 342 від 15.10.2010 року на суму 2 979, 00 грн.;

видаткова накладна № 352 від 28.10.2010 року на суму 1 935, 00 грн.;

видаткова накладна № 368 від 17.11.2010 року на суму 1 773, 00 грн.;

видаткова накладна № 385 від 07.12.2010 року на суму 2 619, 00 грн.;

видаткова накладна № 406 від 21.12.2010 року на суму 2 367, 00 грн.;

видаткова накладна № 1 від 04.01.2011 року на суму 3 321, 00 грн.;

видаткова накладна № 5 від 18.01.2011 року на суму 2 313, 00 грн.;

видаткова накладна № 20 від 01.02.2011 року на суму 2 700, 00 грн.;

видаткова накладна № 30 від 16.02.2011 року на суму 1 720, 00 грн.;

видаткова накладна № 53 від 14.03.2011 року на суму 3 490, 00 грн.;

видаткова накладна № 59 від 24.03.2011 року на суму 2 150, 00 грн.;

видаткова накладна № 72 від 07.04.2011 року на суму 2 690, 00 грн.;

видаткова накладна № 77 від 18.04.2011 року на суму 3 410, 00 грн.;

видаткова накладна № 83 від 26.04.2011 року на суму 2 140, 00 грн.;

видаткова накладна № 98 від 06.05.2011 року на суму 2 200, 00 грн.;

видаткова накладна № 111 від 16.05.2011 року на суму 1 620, 00 грн.;

видаткова накладна № 118 від 31.05.2011 року на суму 2 358, 00 грн.;

видаткова накладна № 128 від 14.06.2011 року на суму 1 935, 00 грн.;

видаткова накладна № 140 від 25.06.2011 року на суму 1 830, 00 грн.;

видаткова накладна № 160 від 12.07.2011 року на суму 2 060, 00 грн.;

видаткова накладна № 178 від 28.07.2011 року на суму 3 250, 00 грн.;

видаткова накладна № 196 від 12.08.2011 року на суму 1 750, 00 грн.;

видаткова накладна № 212 від 29.08.2011 року на суму 2 145, 00 грн.;

видаткова накладна № 236 від 12.09.2011 року на суму 2 970, 00 грн.;

видаткова накладна № 245 від 20.09.2011 року на суму 2 002, 00 грн.;

видаткова накладна № 256 від 29.09.2011 року на суму 1 232, 00 грн.;

видаткова накладна № 272 від 18.10.2011 року на суму 4 270, 00 грн.;

видаткова накладна № 276 від 01.11.2011 року на суму 2 730, 00 грн.;

видаткова накладна № 295 від 25.11.2011 року на суму 4 287, 50 грн.;

видаткова накладна № 304 від 07.12.2011 року на суму 3 037, 50 грн.;

видаткова накладна № 1 від 04.01.2012 року на суму 4 437, 50 грн.;

видаткова накладна № 12 від 21.02.2012 року на суму 4 062, 50 грн.;

видаткова накладна № 25 від 27.03.2012 року на суму 3 045, 00 грн.;

видаткова накладна № 30 від 06.04.2012 року на суму 1 812, 50 грн.;

видаткова накладна № 43 від 20.04.2012 року на суму 3 045, 00 грн.;

видаткова накладна № 63 від 08.05.2012 року на суму 3 982, 50 грн.;

видаткова накладна № 80 від 22.05.2012 року на суму 3 240, 00 грн.

Наведені вище видаткові накладні підписані від імені відповідача особою, яка отримала товар, з посиланням на номер та дату довіреності, що підтверджує відповідні повноваження цієї особи, містять печатки відповідача.

Загальна вартість товару, поставленого за зазначеними видатковими накладними, складає 130 330, 58 грн.

На оплату вартості поставленого товару позивач виставив відповідачу відповідні рахунки (рахунки-фактури) (а.с. 22-71, т. 1).

Також, відповідно до складеного та підписаного позивачем та відповідачем акту звірки взаємних розрахунків від 12.11.2010 року за період: 01.01.2010 01.11.2010 (а.с. 75, 203, т. 1) за даними позивача початкове сальдо (дебет) становить 1 606, 50 грн., а заборгованість відповідача на користь позивача станом на 01.11.2010 року 14 592, 08 грн., яка визначена з урахуванням початкового сальдо (дебету) у сумі 1 606, 50 грн., вартості поставленого позивачем відповідачу товару у період з 16.02.2010 року по 28.10.2010 року та здійснених відповідачем оплат поставленого йому позивачем товару у період з 11.03.2010 року по 01.09.2010 року.

Відповідно до складеного та підписаного позивачем та відповідачем акту звіряння взаємних розрахунків за період: листопад 2010 року червень 2014 року (а.с. 76, т. 1) початкове сальдо (дебет) становить 14 592, 08 грн., а заборгованість відповідача на користь позивача станом на 30.06.2014 року 23 242, 00 грн., яка визначена з урахуванням початкового сальдо (дебету) у сумі 14 592, 08 грн., вартості поставленого позивачем відповідачу товару у період з 17.11.2010 року по 22.05.2012 року та здійснених відповідачем оплат поставленого йому позивачем товару у період з 24.12.2010 року по 26.06.2013 року.

Відповідно до пояснень позивача, що надійшли до місцевого господарського суду 22.07.2015 року, на виконання умов Договору позивач в період з лютого 2010 року до 26.06.2013 року (дата останньої оплати за поставлений товар) поставив відповідачу товар на загальну суму 130 330, 58 грн., що підтверджується зазначеними вище видатковими накладними, а також актами звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2010 01.11.2010 та за період: листопад 2010 року червень 2014 року, а відповідач здійснив часткову оплату товару, поставленого у вказаний вище період, у загальній сумі 108 695, 08 грн., у звязку з чим заборгованість відповідача перед позивачем склала 21 635, 50 грн. Окрім того, за доводами позивача, на момент складання акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2010 01.11.2010 відповідач мав перед позивачем заборгованість у сумі 1 606, 50 грн., що підтверджується змістом самого акту, та яка виникла у період часу з дати укладення Договору (16.10.2008 року) по 16.02.2010 року (дата, починаючи з якої позивач має в наявності накладні). Таким чином, позивач вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальній сумі 23 242, 00 грн., із яких 21 635, 50 грн. заборгованість за товар, поставка якого відповідачу підтверджується переліченими вище видатковими накладними, 1 606, 50 грн. заборгованість, яка підтверджена актом звірки взаємних розрахунків без підтвердження факту поставки неоплаченого товару видатковими накладними, що не збереглися.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Зі змісту правової норми, наведеної у ч. 1 ст. 692 ЦК України, вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлений інший строк оплати.

Умовами Договору (п. 5.2. розділу 5 "Порядок розрахунків по Договору") також передбачено, що оплата отриманого товару здійснюється після прийняття товаророзпорядчих документів на нього (згідно виписаних вантажоотримувачем приймально-здавальних актів).

Отже, у звязку з поставкою позивачем та отриманням відповідачем товару за спірними видатковими накладними у відповідача виник обовязок щодо його оплати за кожною з видаткових накладних не пізніше наступного за днем поставки дня, а відтак, враховуючи дати поставки товару, наведені у видаткових накладних, на дату звернення позивача з позовом до суду строк оплати вартості поставленого позивачем відповідачу товару є таким, що настав.

На вимогу апеляційного господарського суду (ухвали від 15.09.2015 року та від 06.10.2015 року) позивач в підтвердження здійснених відповідачем оплат вартості отриманого від позивача на підставі Договору товару надав виписки по банківському рахунку позивача (а.с. 149, а.с. 154-174, т. 1).

Позивачем не надано виписку по його банківському рахунку про оплату відповідачем 11.03.2010 року вартості отриманого від позивача на підставі Договору товару у сумі 5 000, 00 грн.

Разом з тим, відповідно до платіжного доручення № 184 від 10.03.2010 року, наданого відповідачем на вимогу апеляційного господарського суду (ухвала від 06.10.2015 року) відповідач перерахував на користь позивача 5 000, 00 грн. з призначенням платежу оплата рахунку № 67 від 16.02.2010 року. Зазначений рахунок на суму 3 562, 51 грн., виставлений у звязку з поставкою товару за видатковою накладною № УЭ-0000056 від 16.02.2010 року на суму 3 562, 51 грн.

Отже, загалом відповідно до наявних у справі матеріалів у період з 11.03.2010 року по 26.06.2013 року відповідач оплатив на користь позивача вартість отриманого від позивача на підставі Договору товару у сумі 108 695, 08 грн.

Всі здійснені відповідачем оплати вартості отриманого від позивача товару, які підтверджуються наданими позивачем виписками по банківському рахунку позивача, співвідносяться з наданими позивачем до матеріалів справи платіжними дорученнями (а.с. 179-189, т. 1), а також зі складеними та підписаними позивачем та відповідачем актом звірки взаємних розрахунків від 12.11.2010 року за період: 01.01.2010 01.11.2010 та актом звіряння взаємних розрахунків за період: листопад 2010 року червень 2014 року.

Проте, в окремих випадках різняться дати виписок по банківському рахунку з датами платіжних доручень. Зважаючи на ті обставини, що випискою по банківському рахунку підтверджується надходження грошових коштів на рахунок позивача, а платіжним дорученням ініціювання переказу грошових коштів, а також зважаючи на те, що надані відповідачем платіжні доручення не містять відмітки банківської установи про дату виконання платіжного доручення та всі лише засвідчені банківською установою як копії в одну дату 13.10.2015 року, призначення платежу у виписках по банківському рахунку та платіжних дорученнях співпадає, апеляційний господарський суд не вбачає підстав вважати, що у спірних відносинах йдеться про різні платежі в підтвердження оплати відповідачем вартості отриманого від позивача товару.

Отже, враховуючи, що вартість товару, поставленого позивачем відповідачу за спірними, переліченими вище видатковими накладними складає 130 330, 58 грн., а матеріали справи містять докази оплати відповідачем вартості отриманого від позивача товару на загальну суму 108 695, 08 грн., різниця між вартістю поставленого та вартістю оплаченого товару складає 21 635, 50 грн. (130 330, 58 грн. - 108 695, 08 грн. = 21 635, 50 грн.).

Доказів повної оплати вартості товару, поставленого позивачем відповідачу за вказаними вище видатковими накладними, станом на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення у даній справі відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за поставлений товар у сумі 21 635, 50 грн. шляхом надання належних доказів не спростував.

Такі докази не надані відповідачем і до апеляційного господарського суду.

За наведеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності заборгованості відповідача за поставлений товар у сумі 21 635, 50 грн. та правомірно стягнув вказану суму боргу з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, решта заявленої позивачем до стягнення суми боргу, а саме у розмірі 1 606, 50 грн., позивачем не підтверджена належними доказами, оскільки первинних документів, які надають можливість встановити наявність боргу у визначеній сумі позивач не надав.

Надані позивачем акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2010 - 01.11.2010 року та акт звіряння взаємних розрахунків за період: листопада 2010 року - червень 2014 року не є такими належними доказами наявності заборгованості відповідача за відсутності жодних первинних документів, які б підтверджували поставку товару на зазначену суму чи виникнення боргу на зазначену суму з урахуванням часткових оплат.

Акт звірки взаєморозрахунків є бухгалтерським документом, який складається на підставі первинних документів, а отже є фіксуючим інформативним документом, який не доводить факту будь-яких господарських операцій.

Не є такими належними доказами наявності заборгованості у сумі 1 606, 50 грн. і акти про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду № 9 від 18.01.2013 року та № 8 від 18.01.2012 року (а.с. 72-74, т. 1). Зі змісту вказаних актів неможливо встановити, які саме видаткові накладні були знищені, на поставку товару яким контрагентам, у які дати, якого товару, на які суми тощо.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи відповідача щодо звернення позивача до господарського суду за захистом свого порушеного права після спливу позовної давності, про застосування якої відповідач заявив при розгляді справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач подав до місцевого господарського суду заяву про застосування строків позовної давності відносно заявленої у справі суми заборгованості (а.с. 95, т. 1).

Частинами першою та третьою статті 264 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Проте, переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Вказане узгоджується з положеннями п. 4.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" з подальшими змінами і доповненнями.

До того ж, Верховний Суд України при розгляді справ, пов'язаних із застосуванням інституту позовної давності, зазначив, що підписання сторонами договору акта звірки взаємних розрахунків є дією, яка свідчить про визнання відповідачем свого боргу, та перериває позовну давність (постанова Верховного Суду України від 24.04.2007 у справі господарського суду 26/271).

Відповідно до зазначених виписок по банківському рахунку позивача (а.с. 149, 154-174, т. 1), враховуючи наведене в них призначення платежу, вартість товару, поставленого за видатковими накладними у період з 16.02.2010 року по 28.10.2010 року, відповідачем повністю оплачена.

Повністю оплаченою є також вартість товару, поставленого у період з 17.11.2010 року по 22.05.2012 року за наступними видатковими накладними:

№ 368 від 17.11.2010 року на суму 1 773, 00 грн.; № 385 від 07.12.2010 року на суму 2 619, 00 грн.; № 1 від 04.01.2011 року на суму 3 321, 00 грн.; № 5 від 18.01.2011 року на суму 2 313, 00 грн.; № 20 від 01.02.2011 року на суму 2 700, 00 грн.; № 30 від 16.02.2011 року на суму 1 720, 00 грн.; № 53 від 14.03.2011 року на суму 3 490, 00 грн.; № 59 від 24.03.2011 року на суму 2 150, 00 грн.; № 72 від 07.04.2011 року на суму 2 690, 00 грн.; № 77 від 18.04.2011 року на суму 3 410, 00 грн.; № 83 від 26.04.2011 року на суму 2 140, 00 грн.; № 98 від 06.05.2011 року на суму 2 200, 00 грн.; № 111 від 16.05.2011 року на суму 1 620, 00 грн.; № 118 від 31.05.2011 року на суму 2 358, 00 грн.; № 128 від 14.06.2011 року на суму 1 935, 00 грн.; № 140 від 25.06.2011 року на суму 1 830, 00 грн.; № 160 від 12.07.2011 року на суму 2 060, 00 грн.; № 196 від 12.08.2011 року на суму 1 750, 00 грн.; № 212 від 29.08.2011 року на суму 2 145, 00 грн.; № 236 від 12.09.2011 року на суму 2 970, 00 грн.; № 245 від 20.09.2011 року на суму 2 002, 00 грн.; № 256 від 29.09.2011 року на суму 1 232, 00 грн.; № 272 від 18.10.2011 року на суму 4 270, 00 грн.; № 1 від 04.01.2012 року на суму 4 437, 50 грн.

Частково оплаченою є вартість товару, поставленого у період з 17.11.2010 року по 22.05.2012 року за наступними видатковими накладними: № 406 від 21.12.2010 року (сума поставки 2 367, 00 грн.), № 276 від 01.11.2011 року (сума поставки 2 730, 00 грн.), № 295 від 25.11.2011 року (сума поставки 4 287, 50 грн.), № 304 від 07.12.2011 року (сума поставки 3 037, 50 грн.), № 12 від 21.02.2012 року (сума поставки 4 062, 50 грн.).

Залишок боргу за наведеними видатковими накладними становить 4 867, 00 грн.

Повністю неоплаченим є товар, поставлений у період з 17.11.2010 року по 22.05.2012 року за видатковими накладними № 178 від 28.07.2011 року на суму 3 250, 00 грн.; № 25 від 27.03.2012 року на суму 3 045, 00 грн.; № 30 від 06.04.2012 року на суму 1 812, 50 грн.; № 43 від 20.04.2012 року на суму 3 045, 00 грн.; № 63 від 08.05.2012 року на суму 3 982, 50 грн.; № 80 від 22.05.2012 року на суму 3 240, 00 грн.

Сума боргу за цими накладними становить 18 375, 00 грн.

Загальна сума боргу за частково оплаченими та неоплаченими повністю видатковими накладними складає 23 242, 00 грн. (4 867, 00 грн. + 18 375, 00 грн.), що відповідає даним про заборгованість відповідача перед позивачем, зазначеним у акті про звіряння взаємних розрахунків, складеному станом на 30.06.2014 року, із яких стягненню з відповідача підлягає сума за вирахуванням 1 606, 50 грн. - боргу, доказів виникнення якого позивач не довів.

Часткову оплату вартості товару, поставленого за вказаними видатковими накладними, відповідач здійснив 26.06.2013 року щодо видаткової накладної № 406 від 21.12.2010 року, 14.02.2012 року щодо видаткових накладних № 276 від 01.11.2011 року, № 295 від 25.11.2011 року та № 304 від 07.12.2011 року, а також 29.03.2012 року щодо видаткових накладних № 304 від 07.12.2011 року та № 12 від 21.02.2012 року.

Здійснення часткової оплати вартості товару за наведеними видатковими накладними свідчить про вчинення відповідачем дій щодо визнання ним боргу за цими видатковими накладними, перериває перебіг позовної давності відносно боргу за цими накладними, яка до дати оплати не спливла, відповідно з 27.06.2013 року, з 15.02.2012 року та з 30.03.2012 року щодо відповідних накладних розпочинається заново, а три роки спливає відповідно 27.06.2016 року, 15.02.2015 року та 30.03.2015 року.

Також, як встановлено вище, між сторонами у справі складався та підписувався акт звіряння взаємних розрахунків за період: листопад 2010 року червень 2014 року відносно заборгованості за товар, поставлений у період з 17.11.2010 року по 22.05.2012 року (тобто, заборгованості, щодо якої вирішується спір у даній справі) з урахуванням наявної заборгованості за попередні періоди, яким позивач та відповідач підтвердили заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.06.2014 року у загальній сумі 23 242, 00 грн.

Отже, вказаний акт звіряння взаємних розрахунків, складений станом на 30.06.2014 року, який охоплює поставки товару як за видатковими накладними, які частково оплачені, так і за видатковими накладними, які не оплачені, з урахуванням встановлених судом обставин щодо факту поставки товару, а також щодо переривання позовної давності відносно боргу за окремими наведеними вище видатковими накладними, свідчить про визнання боргу відповідачем за цими видатковими накладними.

Підписання сторонами Договору акта звірки взаємних розрахунків є дією, яка свідчить про визнання відповідачем свого боргу за неоплаченими та частково неоплаченими зазначеними в акті видатковими накладними, перериває позовну давність щодо боргу за цими накладними, яка станом на 30.06.2014 року не спливла, у тому числі з урахуванням раніше здійсненої часткової оплати товару за окремими накладними.

Отже, позовна давність відносно всієї фактично існуючої суми заборгованості повинна відраховуватися від дати, станом на яку складено вказаний акт, 30.06.2014 року, та не є такою, що спливла на момент звернення позивача з позовом до суду про стягнення заборгованості.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача про те, що підписання ним у червні 2014 року акту звіряння взаєморозрахунків не є дією, яка свідчить про визнання боргу відповідачем та перериває позовну давність, як такі, що спростовуються наведеним вище.

Також, колегія суддів критично оцінює доводи відповідача про не здійснення ним оплати боргу 26.06.2013 року, в підтвердження яких відповідачем в якості додатку до апеляційної скарги надано довідку ПАТ "ОСОБА_3 Дніпро" від 30.07.2015 року.

Відповідно до зазначеної довідки, наданої у відповідь на звернення відповідача, за період з 01.06.2013 року по 10.07.2013 року ТОВ "ДП Втормет" не здійснювало платежі на користь ПАТ "Укренергоремонт" через ПАТ "ОСОБА_3 Дніпро".

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 149, т. 1), грошові кошти у сумі 1 000, 00 грн. надійшли на банківський рахунок позивача 26.06.2013 року з призначенням платежу оплата за лом ТОВ "ДП Втормет" через ОСОБА_4, платник ТОВ "ДП Втормет" через ОСОБА_4

У судовому засіданні 06.10.2015 року представник відповідача пояснив, що особа з прізвищем ОСОБА_4 працювала станом на 26.06.2013 року директором відповідача. Також, як вбачається зі змісту спірного Договору, його укладено від імені відповідача директором ОСОБА_4.

Слід також зазначити, що акт звіряння взаємних розрахунків за станом на 30.06.2014 року включає дані про оплату відповідачем 26.06.2013 року грошових коштів у сумі 1 000, 00 грн., який зі сторони відповідача також підписано повноважною особою відповідача - ОСОБА_4

Відтак, оплата відповідачем коштів на користь позивача не через рахунок, відкритий у ПАТ "ОСОБА_3 Дніпро", не спростовує тих обставин, що саме відповідачем в особі його повноважного представника 26.06.2013 року сплачені грошові кошти в якості погашення боргу за Договором на користь позивача. При цьому апеляційний господарський суд враховує також ті обставини, що доказів наявності інших договірних відносин між позивачем та відповідачем матеріали справи не містять, про відсутність іншого укладеного між сторонами договору зазначає позивач та що шляхом надання належних доказів не спростував відповідач.

Отже, враховуючи встановлені вище обставини справи, наведені положення законодавства, апеляційна скарга на оскаржуване судове рішення у даній справі задоволенню не підлягає, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що місцевий господарський суд у оскаржуваному рішенні дійшов висновку щодо переривання позовної давності виключно у зв'язку з підписанням сторонами по справі акту звіряння взаємних розрахунків у червні 2014 року, не врахувавши, що за окремими видатковими накладними позовна давність переривалася раніше, а без врахування такого переривання позовної давності станом на 30.06.2014 року позовна давність за цими накладними вважалась би такою, що спливла. Проте, наведене не впливає на правильність прийнятого у справі рішення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Втормет" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2015 року у справі № 904/5101/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2015 року у справі № 904/5101/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 20.10.2015 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко