ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" жовтня 2015 р.Справа № 916/3693/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АКС-опт"

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В"

про стягнення 11 407,38 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: Балена Т. А. (за довіреністю)

від відповідача: Тертицький В.О. (за довіреністю)

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "АКС-опт", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" 11 407,38 грн. - заборгованості.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.09.2015р. позовну заяву (вх.№3879/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/3693/15 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

З підстав оплати суми основного боргу відповідачем, ухвалою господарського суду Одеської області від 06.10.2015р. провадження в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 8 703,75 грн. було припинено.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, суд встановив:

20.09.2013р. позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму 13 027,80 грн., що підтверджується видатковою накладною №С/НО-00036 від 20.09.2013р. на суму 13 027,80 грн., вартість якого останнім була сплачена частково в розмірі 4 720,05 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 8 307,75 грн.

З підстав існування заборгованості позивач звернувся до відповідача з претензією №5-40, згідно якої просив здійснити сплату заборгованості.

Під час розгляду справи відповідачем було сплачено суму боргу в розмірі 8 307,75 грн.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині оплати отриманих послуг і стало підставою для позивача звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.202 Цивільного кодексу України Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

У відповідності до ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та матеріальної шкоди.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення 11 407,38 грн. заборгованості.

При цьому, як встановлено судом, що заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар складає лише 8 307,75 грн., яку відповідачем було повністю сплачено під час розгляду справи, а 3 073,86 грн. - інфляція, 88,77 - 3% річних, які позивачем нараховані, але не заявлені до стягнення.

З врахуванням того, що позивачем було нараховано, але не заявлено до стягнення в прохальній частині позову 3% річних та інфляційні, та відсутність у суду повноважень щодо зміни предмету позову, та враховуючи сплату відповідачем суми заборгованості в розмірі 8 307,75 грн. та припинення провадження в цій частині, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 3 099,63 грн. - суд відмовляє.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України, з врахуванням того, що суму боргу відповідачем було сплачено під час розгляду справи, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в повному обсязі, в сумі 1 827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "АКС-опт" - відмовити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" (65091, м. Одеса, М'ясоїдівська, буд. 14, код ЄДРЮОФОП 19202597) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АКС-опт" (83114, м. Донецьк, вул. Щорса, буд. 81А, код ЄДРЮОФОП 32442761) 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України

Повний текст рішення складено 12 жовтня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський