ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р.Справа № 922/4283/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло", м. Вільногірськ 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод", м. Дніпропетровськ
до Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин", м. Харків
простягнення коштів
за участю предстанвиків сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (дов. б/н від 29.05.2013 року);

від відповідача: ОСОБА_3 (дов. б/н від 22.09.2015 року);

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 2 504 109,07 грн. з яких: 850 918,99 грн. - сума основного боргу, 569 996, 88 грн. - пеня, 91 739,96 грн. - 3 % річних, 991 453,24 грн. - інфляційні та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем зобов'язань за договору поставки № 6 від 03.01.2014 року в частині розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою суду від 27.07.2015 року порушено провадження у справі розгляд справи призначено на 10.08.2015 року.

Ухвалою суду від 10.08.2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" та у межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 10.09.2015 року, а з 10.09.2015 року на 22.09.2015 року.

У судовому засіданні 22.09.2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України та відкладено розгляд справи на "05" жовтня 2015 року.

09.09.2015 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву вх. № 36043 у якому зазначає, що у відповідача перед позивачем мається заборгованість у розмірі 850 918,99 грн., але станом на сьогоднішній день не може погасити зазначену заборгованість у сумі 850 918,99 грн. Отже позовні вимоги відносно стягнення основного боргу визнає, щодо позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" в частині стягнення суми пені у сумі 569 996,88 грн., 3% річних у сумі 91 739,96 грн., інфляційних втрат у сумі 991 453,24 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 50 082,19 грн. Державне підприємство "Харківський завод шампанських вин" не визнає у зв'язку із тим, що станом на даний час відповідача визнано банкрутом та введено відносно нього мораторій.

10.09.2015 року 3-тя особа через канцелярію суду надала письмові пояснення вх. № 36242 у яких зазначає, що відповідно до договору про відступлення права вимоги № 48 від 20.10.2014 року в порядку та на умовах цього договору первісний кредитор товариства з обмеженою відповідальністю Вільно гірське скло передає новому кредитору товариству з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод", а новий кредитор набуває права вимоги у розмірі 7 378 698,24 коп. належне первісному кредитору, яке ґрунтується на підставі договору № 1 від 02.01.2013 року та договору № 6 від 03.01.2014 року, укладеного між первісним кредитором та Державним підприємством "Харківський завод шампанських вин (пункт 1.1. Договору № 48 від 20.10.2014 року). 20.10.2014 року згідно з положеннями договору поставки № 53 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" (як покупець) та Державне підприємство "Харківський завод шампанських вин (як постачальник) домовились про постачання товару шампанського Радянське напівсолодке на суму 7 378 698,24 грн. З огляду на те, що розмір грошових зобовязань ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" та Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин один перед одним за договором № 48 від 20.10.2014 року та договором № 53 від 20.10.2014 року становить одну й у суму, підприємства здійснили зарахування зустрічних однорідних вимог, що зафіксували у відповідних актах які долучені до матеріалів справи. З огляду на товарні накладні та акти зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.10.2014 року, 10.11.2014 року та 15.11.2014 року взаємні зобовязання між товариством з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" та Державним підприємством "Харківський завод шампанських вин" є виконаним повністю (т. 1, а.с. 145-154).

3-тя особа, у призначене судове засідання 05.10.2015 року не з'явилась, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомила.

01.10.2015 року відповідач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 39585 про долучення документів до матеріалів справи.

05.10.2015 року позивач через канцелярію суду надав письмові пояснення вх. № 40064 у яких зазначає що 03.01.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 6, згідно якого позивач поставив на адресу відповідача товар на загальну суму 15 839 159,98 грн. Відповідач оплатив частково товар, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позивача у сумі 9 337 297, 64 грн. Частина боргу у сумі 5 650 943,05 грн. була зарахована позивачем згідно договору про відступлення права вимоги № 48 від 20.10.2014 року укладеним між позивачем, відповідачем та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод". Станом на сьогодні сума боргу за договором № 6 від 03.01.2014 року складає 850 918,99 грн.

Суд розглянувши письмові пояснення позивача приймає їх до розгляду та подальший розгляд справи продовжує з їх урахуванням.

Представник позивача у судовому засіданні 5.10.2015 року підтримував позовні вимоги із урахуванням наданих пояснень та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнавав у частини суми основного боргу, а саме у розмірі 850 918,99 грн. та заперечував у частині нарахування пені, річних та інфляційних втрат оскільки відповідача визнано банкрутом та введено відносно нього мораторій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Так, наявні у матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 5.10.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач, 3.01.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" (далі-позивач, продавець) та Державним підприємством "Харківський завод шампанських вин" (далі-відповідач, покупець) укладено договір поставки № 6.

Відповідно до пункту 1.1. договору, сторони узгодили що в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов'язується передати у власність покупця скляну продукцію, далі іменовану - товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату у порядку та на умовах. визначених цим договором (т. 1, а.с. 29).

Згідно пункту 11.1 цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2014 року.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 25.12.2014 року сторони узгодили внести зміни до пункту 11.1 розділу 11 "Термін дії договору", виклавши його у наступній редакції: "11.1. Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2015 року" (т. 1 а.с. 43).

Відповідно до пункту 1.2. найменування, асортимент, загальна кількість, вартість товару вказується у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що заявка на виробництво направляться продавцю не пізніше 20 числа місяця, що передує тому, на який подається заявка.

Відповідно до пункту 4.1. договору, ціна на товар встановлюється в національній валюті України. На момент укладення договору ціна за 1 шт. товару складає 2,95 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 22.07.2014 року сторони узгодили що пункт 4.1. договору викласти у наступній редакції: Ціна на товар, що поставляється по цьому договору складає 3,21492 грн. за 1 шт. з урахуванням ПДВ.

Пунктами 4.3. та 4.4. договору встановлено, що ціна товару, яка входить у партію поставки, остаточно узгоджується та вказується сторонами у накладній на поставку партії товару. Зміна остаточно узгодженої сторонами ціни товару після його поставки покупцю не допускається. Загальна сума даного договору складається із суми вартості партії товарів, поставлених постачальником протягом дії договору та вказаних у накладних.

Відповідно до пункту 5.1. договору, покупець проводить оплату на умовах: відстрочення платежу на 30 календарних днів з моменту поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Пунктом 8.1. договору, встановлено що у разі порушення терміну оплати товару, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення.

На виконання умов договору, за твердженням позивача, було здійснено поставку товару на загальну суму у розмірі 15 839 159, 98 грн. що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними та специфікаціями (т. 1, а.с. 34 -41, 44-108).

За вимогами частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак відповідач, в порушення умов укладеного між сторонами договору, зобов`язання щодо вчасної оплати товару виконав частково, відповідно до договору № 48 від 20.10.2014 року про відступлення права вимоги укладеного між позивачем, відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" на суму 5 650 943,05 грн. та у відповідності до акту звірки взаємних розрахунків здійснено оплату у розмірі 9 337 297, 94 грн. що підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств (т. 2 а.с. 59 - 61). У зв`язку із чим у відповідача перед позивачем утворився борг у розмірі 850 918,99 грн. (основна заборгованість) що й стало підставою для звернення останнього до суду.

У відзиві від 9.09.2015 року відповідач позовні вимоги визнає у частини суми основного боргу, а саме у розмірі 850 918,99 грн. та заперечує в частині нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат оскільки відповідача визнано банкрутом та введено відносно нього мораторій.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 15.04.2011 року порушено провадження у справі № 5023/2756/11 про банкрутство відносно відповідача Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" .

Відповідно до ухвали господарського суду Харківської області від 15.04.2011 року у справі № 5023/2756/11 відносно відповідача Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин", застосовано процедуру мораторію (т.2, а.с. 46-47).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи те, що Державне підприємство "Харківський завод шампанських вин" в порушення умов договору, не здійснив повної оплати за поставлений товар, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару за договором поставки № 6 від 03.01.2014 року за період з січня 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 850 918, 99 грн.

Пунктом 5 статті 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідач у відзиві від 9.09.2015 року позовні вимоги визнав у частини суми основного боргу, а саме у розмірі 850 918,99 грн. та відповідне підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств (т. 2 а.с. 59 - 61), судом прийнято відповідне визнання відповідачем позову в частині заборгованості у розмірі 850 918,99 грн.

Оскільки вищевказана заборгованість відповідача виникла після порушення провадження у справі про банкрутство та предявлена вимога позивача після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. То до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

За таких підстав, враховуючи, що у відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 6 від 03.01.2015 року за період з січня 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 850 918, 99 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості, позивачем заявлено до стягнення з відповідача: 569 996, 88 грн. - пені, 91 739,96 грн. - 3 % річних, 991 453,24 грн. - інфляційних втрат за періоди за кожною видатковою накладною у відповідності до розрахунку, що наявний в матеріалах справи (т. 1 а.с. 25-27).

Щодо вимог про стягнення з відповідача заявлених позивачем 569 996, 68 грн. - пені, 91 739,96 грн. - 3 % річних, 991 453,24 грн. - інфляційних втрат, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно відповідача Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" 15.04.2011 року порушено справу про банкрутство та застосовано процедуру мораторію (справа № 5023/2756/11). З моменту прийняття ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство введено мораторій на задоволення вимог кредиторів зупинено виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинено заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію; Протягом дії мораторію: - заборонено стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; - заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня), заборонено застосування інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів).

Відповідно до частин 4 - 7 статті 12 Закону, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом визначено термін, що поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно пункту 3 частини 8 статті 23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть предявити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Згідно статті 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, протягом дії мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобовязання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Згідно частини 7 статті 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Оскільки, станом на момент розгляду справи № 922/4283/15 дію мораторію, введеного ухвалою суду від 15.04.2011 року у справі № 5023/2756/11, не припинено, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача: 569 996, 68 грн. - пені, 91 739,96 грн. - 3 % річних, 991 453,24 грн. - інфляційних втрат за періоди за кожною видатковою накладною у відповідності до розрахунку, що наявний в матеріалах справи (т. 1 а.с. 25-27).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимогу у розмірі 17 018,36 грн.

За таких обставин, керуючись статтями 509, 517, 526, 612, 712 Цивільного кодексу України, статтями 174, 193 Господарського кодексу України, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статтями 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" (61017, м. Харків, вул. Лозівська, 20, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" (51700, Дніпропетровська обл., м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31, ) 850 918,99 грн. - сума основного боргу та судовий збір у розмірі 17 018,36 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні стягнення з відповідача 569 996, 88 грн. - пені, 91 739,96 грн. - 3 % річних, 991 453,24 грн. - інфляційних втрат - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_4