ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015р. Справа№ 914/2805/15

За позовом: Приватного підприємства "БКФ Осанна", м. Трускавець Львівської області

до відповідача: Комунального підприємства "Комбінат міського господарства" , м. Дрогобич Львівської області

про стягнення 465 333, 80 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Дмитрах О.Л. - директор

Гірчак Н.Т. - представник

від відповідача: не з'явився

Зміст ст. 22 ГПК України представникам позивача роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Приватного підприємства "БКФ Осанна" до Комунального підприємства "Комбінат міського господарства" про стягнення 465 333, 80 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.08.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 31.08.2015 року.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судові засідання не з'явився, однак на адресу суду скерував відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив та просив відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Приватне підприємство "БКФ Осанна" (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Комунального підприємства "Комбінат міського господарства" (надалі - відповідач) про стягнення 465 333, 80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 13.11.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір субпідряду № 23 (надалі - договір). Відповідно до п. 1.1 договору, позивач бере на себе зобов'язання своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи, а саме: поточний ремонт вул. Є. Коновальця в м. Дрогобич Львівської області, а відповідач зобов'язується прийняти належним чином виконаний та закінчений поточним ремонтом об'єкт і сплатити вартість виконаних робіт.

Договірна ціна робіт, виконання яких доручається позивачу, становить 370 554, 36 грн. (п. 2.1 договору).

На виконання умов договору позивачем були виконані роботи на суму 364 008, 00 грн., що підтверджується актом приймання виконаних робіт, що підписаний представниками сторін.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично виконані роботи відповідач здійснює протягом 30 календарних днів після введення об'єкту в експлуатацію на підставі актів приймання виконаних робіт.

В порушення умов договору відповідач оплату за виконані позивачем роботи здійснив частково в розмірі 69 000, 00 грн., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 295 008, 00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Крім стягнення основного боргу позивач просив стягнути з відповідача пеню, згідно з п. 9.5 договору у розмірі 50 116, 61 грн. і відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 5 468, 60 грн. та інфляційні втрати в розмірі 114 740, 59 грн.

В ході розгляду справи позивачем представлено докази про те, що відповідачем частково погашено заборгованість.

В надісланому на адресу суду відзиві відповідач позовні вимоги заперечив, покликаючись на те, що позивач порушив право відповідача на розгляд претензії, оскільки останній отримав претензію 14.08.2015 р., а позовна заява датована 11.08.2015 р., у зв'язку з чим відповідач не мав змоги розглянути її в місячний строк, передбачений ст. 7 ГПК України та мирно врегулювати спір.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступних мотивів:

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами ч. 1 ст. 838 ЦК України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Як встановлено судом, на підставі договору субпідряду від 13.11.2014 року № 23, позивачем були виконанні роботи з поточного ремонту вул. Євгена Коновальця в м. Дрогобич Львівської області, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року, що підписаний представниками сторін 25.12.2014 року, на загальну суму 364 008, 00 грн.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В порушення п. 7.2 договору, яким передбачено, що остаточний розрахунок за прийняті повністю виконані роботи відповідач здійснює протягом 30 календарних днів після введення об'єкту в експлуатацію на підставі актів приймання виконаних робіт, відповідач оплату здійснив частково в розмірі 69 000, 00 грн., внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 295 008, 00 грн. яку позивач просив стягнути з відповідача

З представлених позивачем матеріалів судом встановлено, що за період з 17.08.2015 р. по 22.09.2015 р. (після зверення позивача з відповідним позовом до суду) відповідачем була сплачена частина заборгованості в розмірі 85 000, 00 грн.

Згідно п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. З огляду на викладене, провадження у справі щодо стягнення частини основного боргу у розмірі 85 000, 00 грн. підлягає припиненню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача решти суми основного боргу в розмірі 210 008, 00 грн. є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, а відтак підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов'язання, позивачем було нараховано відповідачу 3 % річних в розмірі 5 468, 60 грн. та інфляційні втрати в розмірі 114 740, 59 грн.

В частині стягнення 3 % річних в розмірі 5 468, 60 грн. суд вважає, що розраховані вони вірно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення повністю.

При нарахуванні інфляційних втрат в розмірі 114 740, 59 грн. позивачем не дотримано рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р, а саме, що сума боргу, яка сплачена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачена з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в розмірі 112 227, 53 грн.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

На підставі п. 9.5 договору позивачем було нараховано відповідачу пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ в сумі 50 116, 61 грн. Суд, перевіривши розрахунок пені, вважає що нарахування проведено відповідно до методики з урахуванням часткової сплати відповідачем заборгованості в період, за який нарахована пеня.

Щодо посилання відповідача на те, що позивач порушив право відповідача на розгляд претензії, оскільки останній отримав претензію 14.08.2015 р., а позовна заява датована 11.08.2015 р., у зв'язку з чим відповідач не мав змоги розглянути її в місячний строк, передбачений ст. 7 ГПК України та мирно врегулювати спір, то суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 6 ГПК України встановлено, що підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших підприємств та організації, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення претензії.

Право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншим нормативно-правовим актом, а встановлення законом або договором можливості досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не може бути обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд , -

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» (82100, м. Дрогобич Львівської області, вул. П. Орлика, 15, ) на користь Приватного підприємства «БКФ Осанна» (82200, м. Трускавець Львівської області, вул. Іванна Мазепи, 19/30, ) суму в розмірі 339 328, 48 грн. з них:

- 210 008, 00 грн. - основного боргу;

- 5 468, 60 грн. - 3 % річних;

- 50 116, 61 грн. - пені;

- 112 227, 53 грн. - інфляційних втрат;

- 6 607, 74 грн. - судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 85 000, 00 грн. припинити.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 15.10.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.