ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2015 р. Справа № 923/1/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта", м. Київ

до: Приватного акціонерного товариства "Херсонський нафтопереробний завод",

м. Херсон

про усунення перешкод у користуванні майном

за участю

представників сторін:

від позивача - Твердохлібова В.Г., представник, дов. № 69 від 26.05.2015р.; Шеленко В.С. - представник, дов. № 181 від 17.08.2015 р.

від відповідача - Фінкевич В.Г., представник, дов. № 1 від 22.01.2015р.; Козар І.М., представник, дов. № 1-5 від 02.02.2015р.

Публічне акціонерне товариство "Укртранснафта" (позивач) звернувся з позовом про усунення перешкод у здійсненні ПАТ "Укртранснафта" права користування та розпорядження приймально-здавальною дільницею "Херсон" філії "ПЧН "ПАТ "Укртранснафта" шляхом зобов'язання приватного акціонерного товариства "Херсонський нафтопереробний завод" (відповідач) допустити публічне акціонерне товариство "Укртранснафта" в особі філії "Південні магістральні нафтопроводи" на територію ПАТ "Херсонський нафтопереробний завод", розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Нафтовиків, 52, з метою виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "ПМН ПАТ "Укртранснафта".

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19 лютого 2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23 квітня 2015 року, в задоволені позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2015 року скасовано рішення господарського суду Херсонської області від 19.02.2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року, справу передано на новий розгляд до господарського суду Херсонської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.07.15 було встановлено:

"Відмовляючи у позові про зобов'язання відповідача допустити персонал та техніку позивача на територію нафтопереробного заводу з метою виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, виходив з того, що План зазначених заходів не погоджений з галузевим міністерством і відповідачем, а відповідно до експертного висновку від 31 січня 2012 року, проведеного у справі №5024/1830/2011, предмет і суть спору у якій є аналогічними до даної справи, - необхідність проведення зазначених позивачем робіт є надуманим, оскільки в них немає потреби.

З такими висновками судів попередніх інстанцій не можна погодитись.

З матеріалів справи вбачається, а також встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами, що в листопаді 2011 року позивач звертався до господарського суду з позовом про зобов'язання відповідача допустити персонал ПАТ "Укртранснафта" на територію нафтопереробного заводу з метою виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці "Снігурівка-Херсон" (км 289-км 356) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон", включаючи обладнання пункту здачі нафти "Херсон" та частину технологічних трубопроводів і інженерного обладнання (трубопроводи та обладнання, що належить відповідачу, від кільцевого зварного стика (включаючи вказаний зварний стик) засувки №26, включаючи власне засувку №26 до вхідного фланця ВОН в сторону резервуарів ПрАТ "Херсонський НПЗ". При цьому встановлено, що спірний об'єкт у справі №923/1/15 - приймально-здавальна дільниця "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 є складовою частиною пункту здачі нафти "Херсон". Позовні вимоги у справі №5024/1830/2011 також обґрунтовані рішенням засідання правління ВАТ "Укртранснафта" від 22 березня 2011 року №10.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 17 травня 2012 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11 липня 2012 року, у задоволенні позову у справі №5024/1830/2011 було відмовлено.

Розглядаючи справу №923/1/15, ні місцевим господарським судом, ні судом апеляційної інстанції не досліджувалось і не перевірялось питання стосовно предмету і підстав позову, рішення за яким було винесено у справі №5024/1830/2011, хоча у текстах оскаржуваних судових рішень суди звертали увагу на те, що спірний об'єкт у справі №923/1/15 є складовою частиною пункту здачі нафти "Херсон", який є об'єктом спору у справі №5024/1830/2011, і що позови в обох справах заявлені з посиланням на рішенням засідання правління ВАТ "Укртранснафта" від 22 березня 2011 року №10.

З'ясування зазначеного вище питання є необхідним для розгляду даної справи, оскільки п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що у разі наявності рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, господарський суд припиняє провадження у справі.

Крім того, апеляційний господарський суд, посилаючись на ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, зазначив про правильність застосування місцевим господарським судом висновку судової інженерно-технічної експертизи від 31 січня 2012 року, проведеної у справі №5024/1830/2011, зазначивши, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникли у спорі у справі №923/1/15.

Такий висновок судів попередніх інстанцій є безпідставним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на прийняте ним рішення не про консервацію магістрального нафтопроводу, а про переведення дільниці магістральних нафтопроводів з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані.

Вказані доводи позивача, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, попередніми судовими інстанціями залишені без належної перевірки, як не перевірено чи були дотриманні позивачем умови тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції, передбачені Стандартом, не визначено до компетенції якого підприємства, установи чи організації відноситься прийняття рішення про тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції, а також розробки системи організаційних, організаційно-технічних та інших заходів, необхідних для вирішення вказаних питань.

Між тим, встановлення даних обставин має істотне значення для правильного вирішення спору.

З огляду на викладене, постановлені у справі судові рішення не можна визнати законними, обґрунтованими, прийнятими у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та наявними матеріалами справи, а тому вони підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на прийняте ним рішення не про консервацію магістрального нафтопроводу, а про переведення дільниці магістральних нафтопроводів з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані.

Вказані доводи позивача, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, попередніми судовими інстанціями залишені без належної перевірки, як не перевірено чи були дотриманні позивачем умови тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції, передбачені Стандартом, не визначено до компетенції якого підприємства, установи чи організації відноситься прийняття рішення про тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції, а також розробки системи організаційних, організаційно-технічних та інших заходів, необхідних для вирішення вказаних питань."

Відповідно до ст.111-12 ГПК України встановлено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої інстанції.

В ході розгляду справи, позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, за якими деталізував які саме дії суд має зобов'язати відповідача вчинити в забезпечення усунення перешкод у здійсненні позивачем свого права щодо користування та розпорядження майном. Судом встановлено, що заява підписана керівником філії "ПМН" Урбанович І.С., згідно наданої довіреності від 26.06.15 ПАТ "Укртранснафта" до кола повноважень керівника філії не включила право підпису позовної заяви та змін до позову. У зв'язку з цим, суд вважає, що зазначена заява подана з порушенням норм ст.54 ГПК України та заяву про уточнення позовних вимог не приймає до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Судом досліджено питання щодо можливості припинити провадження у справі.

Як витікає із справі №5024/1830/2011 за якою позивач (Публічне акціонерне товариство "Укртранснафта" ) 22.09.2011 року звертався до суду до цього ж відповідача (ПАТ "Херсонський нафтопереробний завод") з позовними вимогами щодо зобов'язання цього ж відповідача вчинити певні дії, а саме: допустити позивача та територію відповідача, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Нафтовиків, 52 з метою виконання комплексу робіт з тимчасового утримання в безпечному стані дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - км. 356) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон" та обладнання пункту здачі нафти "Херсон". Як витікає із матеріалів справи позивач звертався до відповідача з відповідними листами від 21.02.2011 року, 03.03.2011 року та 18.03.2011 року. За рішенням у справі від 17.05.2012 року у задоволені позовних вимог було відмовлено. При прийняті рішення судом було прийнято до уваги надані відповідачем листи про продовження в'їзду на територію заводу транспорту позивача та прохід робітників позивача у 2012 році, як доказ того, що відповідач не чинить перешкод по технічному обслуговуванню нафтопроводу працівниками позивача.

Предметом позовних вимог у даній справі є усунення перешкод у користуванні майном. Вимоги ґрунтуються на підставі того, що позивачу відмовлено у можливості реалізувати свої права власності на майно, яке знаходиться на території заводу за зверненнями листами від 09.10.2014 року за № 92-01/1055, від15.10.2014 року за № 92-01/1076 від 20.10.2014 року за № 92-01/1085.

Судом також встановлено, що позивач звертався до відповідача в межах виконання робіт за Регламентом з організації робіт по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані устаткування, трубопроводів і споруд приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "Південні магістральні нафтопроводи ПАТ "Укртранснафта" та технологічної експлуатації виведених в тимчасовий резерв об'єктів та споруд, який був складений у 2014 році. Згідно Регламенту весь комплекс робіт складався з двох частин: роботи з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані лінійної частини дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - 356 км.) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон" та роботи з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані технологічних нафтопроводів і обладнання ПЗН "Херсон", який розташований на території заводу відповідача.

Із матеріалів справи витікає, що на день звернення до відповідача позивачем вже були виконані роботи за першою частиною, що підтверджено актами приймання робіт (т.2 арк. 23-24).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що у разі наявності рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, господарський суд припиняє провадження у справі.

Із огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що предмет та підстави за справою № 923/1/15 інші, ніж у справі №5024/1830/2011,оскільки Регламент у 2011 році був відсутній. Таким чином, підстави для припинення провадження у справі за п.2 ч.1 ст.80 ГПК України відсутні.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності трубопровідного транспорту визначені Закону України "Про трубопровідний транспорт".

Відповідно до Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами та спорудами, зв'язаний з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів.

Судом встановлено, що магістральний нафтопровід, складовою частиною якого є приймально-здавальна дільниця "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "ПМН "ПАТ "Укртранснафта" є власністю держави, має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, і перебуває у господарському віданні позивача.

Відповідно до ст. 3 цього Закону, відносини в галузі трубопровідного транспорту регулюються Законом України "Про транспорт", цим Законом та іншими актами законодавства України.

Права та обов'язки підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту, визначені ст. 16 Закону, якою, зокрема, передбачено обов'язок підприємства забезпечити консервацію трубопроводів, що з тих чи інших причин не функціонують більше одного року.

Порядок консервації основних виробничих фондів підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави встановлено Постановою Кабінету Міністрів України № 1183 від 28 жовтня 1997 року.

В Україні з 2008 року діє Стандарт Мінпаливенерго України СОУ МПЕ 60.3-3:2008 "Магістральні нафтопроводи. Порядок виведення з експлуатації, консервування та підтримання режиму консервування відключених дільниць нафтопроводів. Умови припинення та виведення з режиму консервування відключених від дільниць магістралей нафтопроводів", яким, крім консервації, визначені умови переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції та дано визначення терміну "утримання у безпечному стані" (п. 3.27).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на прийняте ним рішення не про консервацію магістрального нафтопроводу, а про переведення дільниці магістральних нафтопроводів з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані у відповідності до Стандарту СОУ МПЕ 60.3-3:2008

За вказівками Вищого господарського суду України від 01.07.2015 року при новому розгляді справи суду першої інстанції слід перевірити чи були дотриманні позивачем умови тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції, передбачені Стандартом, визначити до компетенції якого підприємства, установи чи організації відноситься прийняття рішення про тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції, а також розробки системи організаційних, організаційно-технічних та інших заходів, необхідних для вирішення вказаних питань.

За вказівками Вищого господарського суду України від 01.07.2015 року, встановлення даних обставин має істотне значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до п.5.1 Стандарту тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані проводять для дільниць МН та НПС, які не використовуються для транспортування нафти з тих чи інших причин більше одного року або які при існуючих обсягах транспортування нафти, не доцільно застосовувати. При цьому не відбувається припинення виробничої та іншої господарської діяльності підприємства МН. У разі припинення виробничої та іншої господарської діяльності підприємством МН виконують консервацію дільниці МН та НПС (відповідно до Постанови Кабінету міністрів України "Про порядок консервації основних виробничих фондів підприємства" № 1183 від 28.09.1997 р).

За п.5.4 Стандарту умови, на підставі яких може бути прийняте рішення про тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС:

- рішення про економічну або технічну недоцільність подальшої експлуатації, прийняте підприємством МН;

- регулювання пропускної здатності нафтопроводів шляхом включення (відключення) НПС;

- включення (відключення) дільниць магістральних нафтопроводів для забезпечення необхідних швидкостей потоку нафти для видалення води, яка накопичується у нижніх точках магістральних нафтопроводів;

- включення (відключення) дільниць МН або НПС при проведенні ремонту та реконструкції на інших МН або НПС;

- включення (відключення) дільниці нафтопроводів для транспортування нафти паралельною ниткою нафтопроводу при пропусканні очисних та діагностичних пристроїв;

- наявність двох та більше ниток на дільниці МН яка переводиться в режим утримання в безпечному стані.

За п.5.5 Стандарту для визначення тривалості тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН або НПС, необхідного обладнання, комплексу захисних (спеціальних) заходів, робіт з тимчасового протикорозійного захисту дільниці МН наказом підприємства МН (філії підприємства МН) створюється робоча комісія.

За п. 5.6 Стандарту дозвіл на тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН або НПС здійснюється за рішенням підприємства МН згідно з інструкцією (регламентом) про тимчасове виведення з експлуатації дільниці МН та НПС.

За п. 5.7 Стандарту Інструкція (регламент) на тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниць МН та НПС розробляється підприємством МН і повинна відповідати чинним в Україні НД.

За п. 5.8 Стандарту до складу інструкції (регламенту) на тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниць МН та НПС повинні входити:

- технологічні й технічні рішення по тимчасовому протикорозійному захисту дільниці МН або НПС;

- порядок організації робіт з тимчасового протикорозійного захисту дільниці МН або НПС;

- заходи щодо охорони надр, навколишнього природного середовища й забезпеченню техногенної безпеки.

Перед розробкою інструкції (регламенту) необхідно провести обґрунтування критеріїв і варіантів тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані та оперативного введення в експлуатацію відключених дільниць МН та НПС.

За п. 6.1 Стандарту передбачено, що організація робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МИ та НПС передбачає:

- складання і затвердження підприємством МН графіку проведення робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС;

- проведення робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС за затвердженим графіком робіт;

- контроль за виконанням робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС на відповідність складеному графіку робіт;

- приймання робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС робочою комісією підприємства МН (філії підприємства МН);

- складання і затвердження робочою комісією підприємства МН (філії підприємства МН) акту виконання робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС.

За п.6.2 Стандарту приймання робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниць МН та НПС проходить на підставі безпосереднього огляду і оцінки повноти і якості виконаних робіт, а також вивчення наданої документації.

За п.6.4 Стандарту у актах приймання виконаних робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниць МН та НПС вказуються усі види виконаних робіт і надаються оцінки їх якості і завершеності.

За п. 6.5 Стандарту роботи вважаються завершеними після підписання відповідного акту підприємством МН (філією підприємства МН) при тимчасовому переведенні з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС і Держгірпромнаглядом України у випадку консервації дільниці МН та НПС. Форму акту наведено в додатку

Із огляду на Стандарт СОУ МПЕ 60.3-3:2008 введено наказом Міністерства палива та енергетики України № 290 від 26.05.2008 року і є чинним в розумінні п. 5 постанови КМУ від 28.12.1992 року № 731, оскільки не потребує державної реєстрації.

Із огляду на наведені норми Стандарту СОУ МПЕ 60.3-3:2008 право розпорядження майном (визначення режиму використання нафтопроводу) надано підприємству Магістральних нафтопроводів. Організація робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані передбачає, зокрема, створення робочої комісії для виконання повноважень, визначених Стандартом, розробка Інструкції (регламенту) проведення таких робіт, виконання робіт за регламентом, про що слід скласти відповідний акт підприємством МН (філією підприємства МН) про завершення таких робіт.

Як витікає із наданих позивачем доказів правлінням ВАТ "Укрнафта" були прийняті рішення, яке оформлені протоколом № 10 від 22.03.2011 р. про економічну та технічну недоцільність подальшої експлуатації дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 -км. 356) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон"; необхідності проведення додаткового обстеження та ремонту вказаної дільниці; виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - км. 356) МН "Кременчук-Херсон" у складі лінійної частини, а також технологічних трубопроводів і обладнання ПЗН "Херсон" з витісненням технологічної нафти з вказаних об'єктів на НПС "Снігурівка" інертною газовою сумішшю на основі азоту від км. 356 до км. 289 із застосуванням двох пересувних азотних компресорних станції СДА-25/40 (т.1 арк. 18-21).

Затверджені 15.10.2014 р. "План-заходи з організації безпечного проведення робіт з переведення ПЗД "Херсон" в режим утримання в безпечному стані із звільненням від нафти технологічних трубопроводів і заповнення інертною газовою сумішшю на основі азоту, надавалися відповідачу і стосуються проведення робіт виключно на технологічних трубопроводах і обладнанні ПЗД "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467, що належить позивачу.

Судом встановлено, що філією "Південні магістральні нафтопроводи" був пойнятий наказ № 255 від 12.08.2014 року " Про створення робочої комісії по організації та виконанню робіт із тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані ПЗП з ВОН № 467 (м. Херсон)" (т. 1 арк. 243).

За результатами роботи робочої комісії та у відповідності до вищезгаданого Стандарту у 2014 році розроблено Регламент з організації робіт по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані устаткування, трубопроводів і споруд приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "Південні магістральні нафтопроводи ПАТ "Укртранснафта" та технологічної експлуатації виведених в тимчасовий резерв об'єктів та споруд, який був затверджений головним інженером філії ПМН ПАТ "Укртранафта". Згідно регламенту весь комплекс робіт складався з двох частин: роботи з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані лінійної частини дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - 356 км.) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон" та по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані технологічних нафтопроводів і обладнання ПЗН "Херсон", який розташований на території заводу відповідача.

Відповідно актів № 1 від 27.03.2014 року та № 2 від 31.03.2014 року прийняті роботи по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані дільниці "Снігурівка-Херсон" км. 289 - км. 355,6 МН" Кременчук-Херсон"(т.2 арк. 23-25).

Таким чином, позивачем не виконана друга частина робіт за регламентом, а саме, по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані технологічних нафтопроводів і обладнання ПЗН "Херсон", який розташований на території заводу відповідача.

Із огляду на встановлені факти, суд дійшов до висновку, що дії філії "ПМН" позивача, які були проведені у 2014 році, щодо створення робочої комісії, розроблення регламенту та виконання частини робіт за регламентом відповідають Стандарту СОУ МПЕ 60.3-3:2008, тобто вчинені правомірно у відповідності до чинного законодавства.

Суд не приймає до уваги висновку судової інженерно-технічної експертизи, проведеної в межах господарської справи № 5024/1830/2011 відповідно до рекомендацій, викладених у постанові ВСГУ від 01.07.2015 року, прийнятої за результатами розгляду касаційної скарги, за якою неможливо витіснення нафти з технологічних трубопроводів та обладнання ПЗН "Херсон" на НПС "Снігурівка".

Стаття 35 ГПК України визначає підстави для звільнення від доказування, якими є, зокрема, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Висновок судового експерта, в силу ст. 32 ГПК України, є доказом у справі, на підставі якого господарський суд у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу, яка в свою чергу визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як витікає із матеріалів справи, висновок судового експерта є доказом і не відноситься до обставин, які дають підстави, в силу ст. 35 ГПК України, для звільнення від доказування.

Що стосується робіт за регламентом по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані технологічних нафтопроводів і обладнання ПЗН "Херсон", який розташований на території заводу відповідача, то суд встановив наступне.

З наданих в матеріали справи доказів встановлено, що 18.12.2003 р. між філією "Придніпровські магістральні нафтопроводи" ВАТ "Укртранснафта" (правонаступник ПАТ "Укртранснафта") та ВАТ "Херсонський нафтопереробний комплекс" (правонаступниками якого є ЗАТ "Херсонський нафтопереробний завод" і в подальшому - ПАТ "Херсонський нафтопереробний завод") був укладений договір № 265/399 про сумісні дії по організації постачання нафти, предметом якого було надання позивачем відповідачу транспортних послуг по перекачці нафти системою своїх нафтопроводів (т.1 арк. 11-14).

З врахуванням укладеної між сторонами додаткової угоди № 1 від 15.12.2006 р. строк дії договору № 265/399 був встановлений до 31.12.2007 р. і в подальшому не продовжувався (т.1арк. 15).

У зв'язку із припиненням відповідачем переробки нафти, починаючи з липня 2005 р. позивач припинив транспортування нафти дільницею "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - км. 356) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон", який обліковується на балансі ПАТ "Укртранснафта", інвентарний номер 10500540, держ. № (т.1 арк. 17).

У складі нафтотранспортної системи ПАТ "Укртранснафта" на території відповідача знаходиться приймально-здавальна дільниця (ПЗД) "Херсон", до якої входить комерційний вузол обліку нафти № 467, призначений для ведення облікових операцій при здаванні нафти на ПАТ "Херсонський нафтопереробний завод", який із службово-побутовими приміщеннями, необхідними для його розташування та експлуатації, є загальнодержавною власністю і переданий на праві господарського відання позивачу, що підтверджено наданою копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Херсонською міською радою на підставі рішення її виконавчого комітету від 21.12.2005 р. № 561.

16 червня 2009 р. між сторонами був складений акт розмежування меж та обов'язків при експлуатації, технічному обслуговуванні та ремонту технологічних трубопроводів із встановленням їх зон:

- трубопроводи та обладнання вузлу прийому ЗОД на 356 км. МН (магістрального нафтопроводу) "Кременчук-Херсон", трубопроводи та обладнання майданчику вузлу обліку нафти № 467 ПЗД "Херсон" (з блоком якості, трубо-поршневою установкою) - за філією "Південні магістральні нафтопроводи" ВАТ "Укртранснафта";

- трубопроводи та обладнання від кільцевого зварного стику (включаючи вказаний зварний стик) засувки № 26, включаючи власне засувку № 26 до вхідного фланця ВОН в сторону резервуарів ЗАТ "Херсонський НПЗ" - за ЗАТ "Херсонський НПЗ" ( т.1 арк.16);

Позивач також надав докази, що на території заводу підприємства знаходиться нерухоме майно, службово-побутові приміщення які на підставі свідоцтва на праві власності належать останньому, а також за договором оренди земельної ділянки від 08.04 08 він має право на землекористування земельною ділянкою площею 0,1971, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Нафтовиків, 54 та виділена із земель постійного користування АТ "Херсоннафтопереробка" (т. 1 арк. 88) На орендованій земельній ділянці розміщені службово-побутові приміщення та вузол приймально-здавальної дільниці.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що в ході розгляду справи позивач довів, що магістральний нафтопровід є власністю держави, відповідно до чинного законодавства України переданий в господарське відання ПАТ "Укртранснафта", частина технологічних трубопроводів, що розміщені на території ПАТ "Херсонський НПЗ" належить позивачеві, а також вузол обліку нафти № 467 та службово-побутові приміщення.

На листи позивача від 15 жовтня 2014 року та 20 жовтня 2014 року про погодження можливості проведення робіт за регламентом, доступу техніки та надання тимчасових перепусток персоналу, задіяному в проведенні цих робіт відповідачем було відмовлено з посиланням на відсутність уповноважених вирішувати поставлені питання осіб, а також тому що План заходів щодо переведення дільниці МН "Кременчуг-Херсон" в режим утримання в безпечному стані із звільненням від нафти технологічних трубопроводів, будівлі і споруд приймально-сдавальної дільниці з вузлом обліку нафти № 467 не погоджений з галузевим Міністерством і відповідачем, а відповідно до експертного висновку від 31 січня 2012 року, проведеного у справі № 5024/1830/2011, предмет і суть спору у якій є аналогічними до даної справи, - необхідність проведення зазначених позивачем робіт є надуманим, оскільки в них немає потреби.

Суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив в доступі позивача на територію заводу для вирішення питання виконання робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані приймально-здавальної дільниці з ВОН № 467, оскільки така відмова суперечить нормам ст.316,317,321 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України право власності є правом особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджуватися своїм майном.

Відповідно до ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення права власності власник має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Із огляду на мотивацію відмови відповідачем допустити позивача на територію заводу для здійснення заходів розпорядження свої майном, суд вважає , що відповідач намагався втрутитися в право позивача розпорядження майном та обмежити ці права позивача, оскільки надавав оцінку діям останнього щодо розпорядження своїм майном, при цьому не маючи таких повноважень.

Крім того, в ході розгляду справи відповідач так і не довів належними доказами , що розпоряджуючись своїм майном, яке знаходиться на території заводу, позивач порушує права відповідача.

При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та підлягають задоволенню, оскільки власнику майна чинним законодавством гарантовано право власності, зокрема право розпоряджуватися своїм майном.

На підставі ст. 49 ГПК України, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в сумі 1218 грн. відшкодовуються йому за рахунок відповідача, з вини якого спір доведено до врегулювання в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Усунути перешкоди у здійсненні ПАТ "Укртранснафта" права користування та розпорядження приймально-здавальною дільницею "Херсон" філії "ПМН" ПАТ "Укртранснафта" шляхом зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Херсонський нафтопереробний завод" допустити Публічне акціонерне товариство "Укртранснафта" в особі філії "Південні магістральні нафтопроводи" на територію Приватного акціонерного товариства "Херсонський нафтопереробний завод" розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Нафтовиків, 52, з метою виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "ПМН" ПАТ "Укртранснафта".

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Херсонський нафтопереробний завод" (73009, м. Херсон, вул. Нафтовиків, 52; ідентифікаційний код 34785383) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, ідентифікаційний код 31570412, п/р 0439 в Столичній філії ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 380269) 1218 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.10.2015 року

Суддя Л.М. Немченко