ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.10.2015 Справа № 920/1338/15

Господарський суд Сумської області, у складі судді Лугової Н.П. при секретарі судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши матеріали справи № 920/1338/15:

за позовом: Приватного підприємства «Торгівельний Центр «Київ»,

м. Полтава;

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Суми;

про стягнення 15 004 грн. 52 коп.,

Представники:

Від позивача: представник Васильченко Л.А. (довіреність від 07.10.2015 року);

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 15 004 грн. 52 коп., в тому числі 8 380 грн. 71 коп. заборгованості відповідно до укладеного між сторонами договору суборенди нерухомого майна № 9-2013/ТЦ від 24.01.2013 року, 937 грн. 26 коп. пені, 1 000 грн. 00 коп. штрафу, 328 грн. 57 коп. 3% річних, 4 357 грн. 98 коп. інфляційних збитків, а також витрати по сплаті судового збору.

15 жовтня 2015 року позивач надав клопотання, № 440-15/ТЦ від 13.10.2015, в якому просить суд долучити до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців стосовно відповідача.

Подані документи прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні надав усні пояснення по справі та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання 15.10.2015 року не прибув, обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не подав.

Ухвала господарського суду Сумської області про порушення провадження у справі № 920/1338/15 від 28.08.2015 року, яка була надіслана рекомендованою поштою на адресу відповідача зазначену в позовній заяві (АДРЕСА_1), повернута до суду з відміткою пошти: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 11 «Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року (02.04.2009р.)» передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи

Відповідно до пункту 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, ухвала про порушення провадження у справі направлялась відповідачу за його юридичною адресою, про причини нез'явлення суду не повідомлено, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та оцінивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2013 року між сторонами було укладено договір суборенди нерухомого майна № 9-2013/ТЦ, відповідно до якого позивач передає, а відповідач приймає у тимчасове оплачуване користування нежитлове приміщення загальною площею 62,0 (шістдесят два) кв. м., яке розташоване на 4-му поверсі (приміщення № 1) будівлі ТЦ «Універмаг «Київ», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Факт передачі в оренду майна підтверджується відповідним актом приймання-передачі об'єкту суборенди в орендне користування від 10.02.2013 року (а.с. 19).

Відповідно до приписів пункту 5.1 договору, відповідач зобов'язаний вносити суборендну плату за користування об'єктом суборенди в розмірах та в строки, обумовлені договором і додатком № 4, що є його невід'ємною частиною.

Згідно з пунктом 5.5 договору, суборендна плата за поточний місяць суборенди сплачується відповідачем позивачеві готівкою, або в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок позивача щомісяця, попередньою оплатою з 1 по 5 число поточного місяця.

Орендар в період з 25 по 31 число місяця, що передує оплачуваному місяцю, виставляє суборендареві рахунок на оплату суборендної плати, розрахованої відповідно до додатку № 4 до договору.

У разі відсутності у суборендаря рахунку на оплату суборендної плати за будь-якими причинами суборендар зобов'язаний сплатити суборендну плату у зазначений у цьому пункті термін на підставі цього договору в чинному розмірі суборендної плати. Датою нарахування доходу орендаря є останнє число місяця.

Відповідач, крім платежів по суборенді, повинен протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків позивачем компенсувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергію, водо- та теплопостачання) ( п. 5.8. договору).

27 лютого 2014 року між сторонами було укладено угоду про розірвання договору суборенди № 9-2013/ТЦ від 24 січня 2013 року, відповідно до якої сторони домовились припинити дію договору суборенди з 4 березня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи 4 березня 2014 року відповідач за актом приймання - здачі повернув позивачеві приміщення.

Відповідно до вимог пункту 9.7 договору, при розірванні (припиненні) договору відповідач зобов'язаний провести повний розрахунок з позивачем відповідно до умов даного договору. Відповідач зобов'язаний сплатити суборендну плату, вартість спожитих комунальних та експлуатаційних послуг за весь фактичний час використання об'єкту суборенди до моменту його передачі (повернення) орендарю незалежно від строку дії даного договору.

Відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати суборендну плату, компенсацію комунальних, експлуатаційних, інших платежів, передбачених даним договором у відповідності з умовами договору (п. 2.3.3. договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору в повному обсязі не розрахувався з відповідачем, в зв'язку з чим у нього станом на 19 серпня 2015 року існує заборгованість перед позивачем в сумі 8 380 грн. 71 коп.

Згідно приписів статті 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ст.ст. 759, 762 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 795 Цивільного кодексу України передбачено що, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно зі ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Судом встановлено, що факт передачі відповідачеві в суборенду нежитлового приміщення загальною площею 62,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, підтверджується відповідним актом приймання - передавання, проте в порушення умов укладеного договору та вимог чинного законодавства відповідач не сплатив своєчасно та в повному обсязі суборендну плату в розмірі 8 380 грн. 71 коп.

З метою врегулювання питання погашення заборгованості позивачем 08.08.2014 року, 30.09.2014 року, 04.12.2014 року, 27.01.2015 року, 21.04.2015 року відповідачеві були направлені претензія № 365-14/ТЦ, № 602/1-14/ТЦ, 741-14/ТЦ, № 22-15/ТЦ, № 174-15 з проханням сплатити заборгованість. Відповіді на претензію відповідач не надав, заборгованість не сплатив. Дотого ж разом з претензією № 365-14/ТЦ від 08.08.2014 року відповідачеві було направлено для підписання примірник акту звірки розрахунків.

Факт існування заборгованості відповідача підтверджується матеріалами справи, останнім не подано ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень проти вимог позивача, тому суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 8 380 грн. 71 коп. заборгованості по суборендній платі.

Пунктом 10.5 договору визначено, що за прострочення поточних платежів з суборендної плати, витрати на отримання об'єкту суборенди та комунальних послу відповідач сплачує позивачеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за весь час прострочення.

Згідно з поданим розрахунком, відповідачеві нарахована пеня в сумі 937 грн. 26 коп. в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 29.04.2014 року по 28.10.2014 року (а.с.4).

Пунктом 10.6. договору встановлено, що у випадку прострочення оплати платежів з суборендної плати, витрат на отримання об'єкту суборенди та комунальних послу більше, ніж на 15 календарних днів, позивач має право вимагати, а відповідач на вимогу позивача зобов'язаний додатково сплатити штраф у розмірі 200 грн., а у випадку прострочення більше ніж на 20 календарних днів розмір штрафу збільшується до 500 грн., а у випадку прострочення більш ніж на 25 календарних днів розмір штрафу збільшується до 1 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем нараховано відповідачеві 1 000 грн. 00 коп. штрафу, оскільки період прострочення складає 477 днів (а.с.4).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», згідно якого пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ,- і позивачем це враховано при розрахунку пені.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Слід зазначити, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати суборендної плати, неподання відповідачем заперечень та контррозрахунку суми пені враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені та штрафу передбачене діючим законодавством України та умовами укладеного між сторонами договору, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 937 грн. 26 коп. пені та 1 000 грн. 00 коп. штрафу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача розмір інфляційних збитків складає 4 357 грн. 98 коп. за період з травня 2014 року по червень 2015 року, а 3% річних становить 328 грн. 57 коп. за період з 29.04.2014 року по 19.08.2015 року (а.с. 4-5).

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України відповідачем не подано контррозрахунку та заперечень позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% в сумі 328 грн. 57 коп. та 4 357 грн. 98 коп. інфляційних втрат є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 8 380 грн. 71 коп. заборгованості, 937 грн. 26 коп. пені, 1 000 грн. 00 коп. штрафу, 328 грн. 57 коп. 3 % річних, 4 357 грн. 98 коп. інфляційних збитків.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 827 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (40030, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Торгівельний центр «Київ» (36000, м. Полтава, вул. Зіньківська, буд. 6, код 36324299) 8 380 грн. 71 коп. заборгованості, 937 грн. 26 коп. пені, 1 000 грн. 00 коп. штрафу, 328 грн. 57 коп. 3 % річних, 4 357 грн. 98 коп. інфляційних збитків, 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.10.2015 року.

Суддя Н.П. Лугова