РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2015Справа №910/18711/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Державного підприємства "Науково-дослідного інституту "Квант"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - Державний концерн "Укроборонпром"

про розірвання договору, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості

за участю представників:

від прокуратури:не з'явився
від позивача:не з'явився
від відповідача: Якимчук М.М.- представник за довіреністю б/н від 07.08.2015 від третьої особи: Джелмач О.І. - представник за довіреністю № Д-703/215 від 02.04.2015
ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" (далі - ДП "НДІ "Квант") із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" (далі - ТОВ "Бритиш Моторс Україна") про розірвання договору, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що відповідачем порушуються умови договору оренди нежитлових приміщень № 43 від 03.02.2003 р. в частині своєчасного внесення орендної плати та проведення незалежного оцінювання об'єкту оренди, а також передачі в суборенду майна за погодженням позивача та РВ ФДМУ по м. Києву.

У позові прокурор, посилаючись на ст. 121 Конституції України, ст. 20 Закону України "Про прокуратуру", просив

- розірвати договір оренди нежитлових приміщень № 43 від 03.02.2003 р.;

- зобов'язати ТОВ "Бритиш Моторс Україна" звільнити передане за цим договором нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5, корп. 21;

- стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати у сумі 204 445, 43 грн., з якої: 180 958,51 грн. - основна заборгованість та 23 486,92 грн. - пеня.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2015 р. до участі у справі залучено Державний концерн "Укроборонпром" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

До початку розгляду справи по суті прокурор подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив

- розірвати договір оренди нежитлових приміщень № 43 від 03.02.2003 р.;

- зобов'язати відповідача звільнити передане за цим договором нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5, корп. 21;

- стягнути заборгованість з орендної плати у сумі 287 603, 69 грн., з якої: 245 426,62 грн. - основна заборгованість та 42 177,07 грн. - пеня.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду відповідно до ст. 22 ГПК України.

У судове засідання прокурор та представник позивача не з'явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили, у минулому судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що заступником військового прокурора не доведено наявність підстав для звернення органів прокуратури з даним позовом до суду за захистом прав позивача, просив залишити позов прокурора без розгляду.

Представник третьої особи вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, визначених прокурором.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 3 лютого 2003 року між Державним підприємством ДП "НДІ "Квант" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" (далі - орендар) був укладений договір оренди нежитлових приміщень № 43 (далі - договір оренди).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що орендодавець передає орендарю в строкове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 198 кв.м., у корпусі 21, за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5, що знаходиться на балансі ДП "НДІ "Квант" для розміщення автосалону.

Відповідно до п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Власником приміщення залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата встановлюється на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць (січень 2003 року) 5553,12 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом її коригування за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата у розмірі 70% перераховується орендарем на розрахунковий рахунок підприємства та 30% до Державного бюджету України щомісячно не пізніше 12 числа поточного місяця (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін в разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно із п. 5 договору орендар зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 5.2 договору).

Цей договір діє з 16 липня 2003 р. строком на 10 років (п. 10.1 договору).

Відповідно до п. 10.2 договору оренди його умови зберігають силу протягом всього терміну дії договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення, законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов'язань орендаря щодо орендної плати до виконання зобов'язань.

У судовому засіданні встановлено, що на виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлове приміщення за вказаною адресою, що підтверджується актом прийому-передачі від 17 лютого 2004 року.

У подальшому до договору оренди сторонами вносились доповнення та зміни щодо розміру орендної плати, порядку її сплати, а додатковою угодою від 17.07.2013 року (далі - додаткова угода) сторони домовились про пролонгацію дії договору на 2 роки 11 місяців, тобто до 16 червня 2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 11 вказаного Закону оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

У статті 21 цього ж Закону передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати також може бути змінено на вимогу однієї зі сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкту оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Пунктом 8 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 року, визначено, що вартість орендованого нерухомого майна повинна визначатись шляхом проведення незалежної оцінки з урахуванням місцезнаходження майна і забезпеченість його інженерними мережами.

При цьому розмір орендної плати за користування нерухомим майном визначається за формулами, наведеними у п.п. 8, 12 вказаної Методики, з урахуванням визначеної експертним шляхом вартості орендованого майна та відповідних орендних ставок.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим, зокрема, у випадку оренди державного майна.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" проведення оцінки необхідне при закінченні строку дії договору з метою його продовження, та за умови, що на момент продовження дії договору оренди остання оцінка була зроблена більш як три роки тому.

З матеріалів справи вбачається не заперечується сторонами, що згідно з пунктом 2 додаткової угоди від 17.07.2013 року сторони зобов'язались до кінця 2013 р. з дня підписання цієї додаткової угоди здійснити заходи щодо проведення нової оцінки об'єкта оренди.

Якщо нова ціна орендованого майна буде відрізнятись від ціни, яка зазначена в договорі, сторони зобов'язуються протягом місяця після надання нової оцінки об'єкта оренди внести зміни та доповнення до договору щодо розміру орендної плати. Орендар зобов'язується сплатити різницю в орендній платі з 16.07.2013 р., якщо така виникне внаслідок переоцінки об'єкта оренди (п.п. 3, 4 додаткової угоди).

Судом встановлено, що нова оцінка об'єкта оренди до кінця 2013 р. відповідачем проведена не була. Фактично оцінка по договору була зроблена станом на 31.07.2014 р.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, в пункті 5 додаткової угоди сторони передбачили, що у разі невиконання орендарем пунктів 2, 3, 4 цієї додаткової угоди, сторони погоджуються, що основний договір буде достроково розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2014 р. ДП "НДІ "Квант" направило на адресу ТОВ "Бритиш Моторс Україна" лист № 170-1426 про розірвання договору оренди на підставі п. 5 угоди у зв'язку з відсутністю оцінки орендованого майна, зазначивши при цьому, що згідно з п. 2 Постанови КМУ № 629 від 10.08.1995 р. результати незалежної оцінки є чинними протягом 6 місяців від дати оцінки, отже, термін дії оцінки проведеної "Бритиш Моторс Україна" 31.07.2014 р. закінчився 31.01.2015 р.

Таким чином, судом встановлено, що позивач умови договору оренди (додаткової угоди від 17.07.2013 р.) щодо проведення нової оцінки державного майна, не виконав, а тому договір оренди був розірваний за згодою сторін в силу п. 5 додаткової угоди.

Вказане підтверджується листом Регіонального відділення фонду державного майна України по м. Києву (далі - РВ ФДМУ по м. Києву) від 18.02.2015 р. № 30-04/1771, яким воно повідомило орендодавця про те, що додаткова угода про пролонгацію дії договору оренди недійсна, оскільки орендарями своєчасно не проведено незалежне оцінювання об'єкту оренди і договір оренди № 43 втратив чинність.

Крім того, листом № 30-04/3083У від 23 березня 2015 року, направленим РВ ФДМУ по м. Києву до ДП "НДІ "Квант", останнього було повідомлено, що термін дії вищезазначеного договору оренди закінчено.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін , якщо інше не встановлено, договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 206, ч. 3 ст. 291 Господарського Кодексу України господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Так само згідно з вимогами ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін.

Отже, враховуючи наведені норми діючого законодавства та зважаючи на той факт, що договір оренди за згодою сторін був уже розірваний відповідно до п. 5 додаткової угоди, позовні вимоги прокурора про розірвання договору оренди задоволенню не підлягають.

Розглядаючи позовні вимоги про зобов'язання відповідача звільнити приміщення, передане за договором оренди, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Відповідно до пункту 5.7 договору оренди у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язується повернути орендодавцю орендоване майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду.

З урахуванням викладеного позовні вимоги прокурора в частині зобов'язання відповідача звільнити займане приміщення за розірваним договором суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилань прокурора та позивача на передачу орендованого майна в суборенду іншій юридичній особі без згоди орендодавця, як на порушення умов договору та підставу для його розірвання, суд зазначає, що в цій частині доводи прокурора підтвердження не знайшли, оскільки саме за погодженням позивача 30 травня 2014 року ТОВ "Бритиш Моторс Україна" укладено договір суборенди з Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдер Вікс Май Тай Лаунж» та передано останньому в користування терміном до 16 липня 2016 року все орендоване у ДП "НДІ "Квант" державне майно.

А відповідно до пункту 6.4 договору оренди за письмовою згодою орендодавця орендар може передавати орендоване майно в суборенду фізичним та юридичним особам.

У позові прокурор просив також стягнути з ТОВ "Бритиш Моторс Україна" заборгованість з орендної плати та нараховані на неї штрафні санкції.

Згідно з ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у порушення прийнятих на себе за договором зобов'язань, починаючи з 30.11.2013 року по 17.08.2015 року, сплачував позивачу орендну плату неналежним чином, тобто не в повному обсязі та не в строки, обумовлені договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у сумі 245 426, 62 грн.

Зазначена сума боргу ТОВ "Бритиш Моторс Україна" підтверджується наявними у матеріалах справи актами виконаних робіт за вказаний період, актом звірки від 30.11.2013 р., банківськими виписками, звітами по дебетових та кредитових операціях з рахунку позивача, розрахунком заборгованості, а отже є доведеною та підлягає стягненню.

За змістом частин 1, 2 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Щодо стягнення з відповідача пені у сумі 42077, 07 грн., нарахованої прокурором на основну суму боргу на підставі ст. 549 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Так, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Разом з тим, судом встановлено, що письмової угоди про застосування відповідальності у вигляді пені сторони не уклали, а спеціального закону, яким передбачається нарахування пені у відносинах оренди, немає.

Отже, позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача пені в сумі 42077, 07 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Розглядаючи клопотання відповідача про залишення позовної заяви прокурора без розгляду, суд врахував наступне.

Підставою представництва прокуратурою у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів.

Формою такого представництва є, зокрема, звернення до суду з позовами про захист прав та інтересів держави, а також участь у розгляді справ судами.

Згідно з п. 6 ст. 20 Закону України „Про прокуратуру" прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. При цьому відповідно до ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держав.

Статтею 2 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ст.ст. 2-4 Закону України „Про управління об'єктами державної власності" до об'єктів управління державної власності належить майно державних комерційних підприємств. Державний концерн „Укроборонпром" є уповноваженим суб'єктом господарювання з управління об'єктами державної власності держаних підприємств.

Згідно із Додатком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 374 „Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1221", Державне підприємство „Науково-дослідний інститут „Квант" включено до складу Державного концерну „Укроборонпром" та воно є підприємством оборонно-промислового комплексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" Державний концерн „Укроборонпром" є уповноваженим суб'єктом господарювання з управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Концерн здійснює управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі для підвищення ефективності функціонування підприємств оборонно-промислового комплексу та забезпечення здійснення контролю за їх діяльністю, в тому числі і Державного підприємства "Науково-дослідного інституту "Квант".

У п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 надано тлумачення поняттю "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", про яке йдеться у ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому органом, про який йдеться у ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до ст. ст. 6,1,13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Оскільки Державний концерн "Укроборонпром" не має статусу органу, а є державним господарським об'єднанням, учасники якого не перебувають в управлінні органів виконавчої влади згідно з ч. 3 ст.4 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі", а орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, відсутній, то згідно з ч. 2 ст. 2, ч. 2 ст. 29 ГПК України в таких випадках прокурор набуває статусу позивача, про що зазначає в позовній заяві.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку органи прокуратури уповноважені здійснювати представницькі функції з метою захисту інтересів держави в якості позивача, а відтак - заява відповідача про залишення позову прокурора без розгляду задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 8 188, 07грн. (за 2 немайнові та 1 майнову вимоги) у зв'язку із частковим задоволенням позову покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам, оскільки прокурор звільнений від сплати судового збору (на час подачі позовної заяви), та стягується в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33 - 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Державного підприємства "Науково-дослідного інституту "Квант" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - Державний концерн "Укроборонпром" про розірвання договору, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості задовольнити частково.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" (03069, м. Київ, вул. Кіровоградська, 21-А, ідентифікаційний код 31200706) звільнити передане за договором оренди № 43 від 3 лютого 2003 року нежитлове приміщення, загальною площею 198 м2, у корпусі 21, за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" (03069, м. Київ, вул. Кіровоградська, 21-А, ідентифікаційний код 31200706) на користь Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" (03150, м. Київ, вул. Димитрова, 5, ідентифікаційний код 14308138) заборгованість по орендній платі у сумі 245 426 (двісті сорок п'ять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 62 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" (03069, м. Київ, вул. Кіровоградська, 21-А, ідентифікаційний код 31200706) в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 6 126 (шість тисяч сто двадцять шість) грн. 52 коп.

Стягнути з Державного підприємства "Науково-дослідного інституту "Квант" (03150, м. Київ, вул. Димитрова, 5, ідентифікаційний код 14308138, ідентифікаційний код 31200706) в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2 061 (дві тисячі шістдесят одну) грн. 55 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 5 жовтня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 12 жовтня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.