ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015р. Справа№ 914/3549/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», м.Київ від імені юридичної особи, в порядку ст.28 ГПК України Львівська обласна дирекція Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКС ОСОБА_2», м.Трускавець Львівської області

про зміну умов договору про спільну експлуатацію Торгового комплексу «Власника» та «Співвласників» (пайовиків) № 14/04-107 від 14 квітня 2005 року

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_4 представники за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль», м.Київ від імені юридичної особи, в порядку ст.28 ГПК України Львівська обласна дирекція Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», м.Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКС ОСОБА_2», м.Трускавець Львівської області про зміну умов договору про спільну експлуатацію Торгового комплексу «Власника» та «Співвласників» (пайовиків) № 14/04-107 від 14 квітня 2005 року.

У звязку із скасуванням Постановою Вищого господарського суду від 29.07.2015р. постанови Львівського апеляційного господарського суду від 18.05.2015р. та рішення господарського суду Львівської області від 16.12.2014р. у справі №914/3549/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», м.Київ від імені юридичної особи, в порядку ст.28 ГПК України Львівська обласна дирекція Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», м.Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКС ОСОБА_2», м.Трускавець Львівської області про зміну умов договору про спільну експлуатацію Торгового комплексу «Власника» та «Співвласників» (пайовиків) № 14/04-107 від 14 квітня 2005 року, і направленням її на новий розгляд до господарського суду Львівської області, у відповідності до ст.2-1 ГПК України, проведено автоматизований розподіл справи, за результатом якого справу №914/3549/14 передано на розгляд судді Щигельської О.І.

Ухвалою суду від 14.08.2015р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.08.2015р. В судовому засіданні 26.08.2015р. оголошено перерву до 07.10.2015р. для надання можливості позивачу ознайомитись з поясненнями відповідача. В судовому засіданні 07.10.2015р. оголошено перерву до 12.10.2015р.

Представникам сторін розяснено права, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України

До початку судового засідання позивачем подано клопотання (вх.№4627/15 від 12.10.2015р.) про продовження строку розгляду справи.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів. Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.8 Постанови №18 від 26.12.2011р. розяснено, що питання про те, чи є той чи інший випадок винятковим, вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці, тощо.

Натомість, позивач обґрунтовує необхідність продовження строку вирішення спору тим, що дія спірного договору закінчується, і за умови прийняття ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» позитивного рішення про його пролонгацію, представникам необхідний час для зустрічі й можливого врегулювання спору в добровільному порядку.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаного клопотання позивача слід відмовити.

Представник позивача в судове засідання 12.10.2015р. зявився, вимог ухвали суду від 14.08.2015р. не виконав, письмових пояснень на позов з врахуванням постанови Вищого господарського суду України від 29.07.2015р. не подав, позовні вимоги підтримав повністю, зокрема, з підстав зазначених у позовній заяві та поясненнях (вх.№49567/14 від 17.11.2014р.). Ствердив, що необхідність внесення змін до договору зумовлена істотним порушенням відповідачем умов договору. Так, при укладенні договору, позивач не розраховув та не очікував, що відповідач з підписанням договору буде здійснювати нарахування та включення до рахунків плати за послуги на свій власний розсуд без документального обґрунтування, не надаючи при цьому жодного розрахунку другій стороні, а також вчинятиме інші дії, що перешкоджатимуть господарській діяльності товариства. Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання 12.10.2015р. зявився, проти позову заперечив, зокрема, з підстав, вказаних у поданому відзиві (вх.№54405/14 від 16.12.2014р.) та поясненнях (вх.№35535/15 від 26.08.2015р.). Зазначив, що позивачем не доведено істотність порушення відповідачем взятих на себе за договором зобовязань, а відтак у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Між Обєднанням підприємств Асоціація «Трускавець-курортсервіс» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТКС ОСОБА_2»; власник за договором, відповідач по справі) та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль»; співвласник за договором, позивач по справі) укладено договір про спільну експлуатацію Торгового комплексу «Власника» та «Співвласників» (пайовиків) №14/04-107 від 14.04.2005р., за яким власник зобовязався забезпечити умови та надавати всі необхідні в межах цього договору послуги для забезпечення співвласнику своєї діяльності у торговому комплексі, а співвласник своєчасно відшкодовувати вартість наданих послуг власником, а саме повязані з: використанням електроенергії для зовнішнього освітлення, внутрішнього освітлення вентиляційних установок, холодильних установок, піднімального обладнання та іншого обладнання, а також витрати електроенергії, повязані з експлуатацією всіх інженерних мереж; використанням теплової енергії (централізоване теплопостачання, гаряче водопостачання); прибиранням комплексу, прилеглої території, миття фасадів; утриманням прилеглої території; використанням електроенергії на власні потреби; використанням води для загальних потреб та для власного споживання; експлуатацією обладнання (вентустановки, ескалатори, ліфти, холодильні машини, системи пожежотушіння, сигналізації, кабельні мережі та інше); витрати повязані з технічним забезпеченням передачі електроенергії, наданням з водопроводу води гарячої та холодної та приймання стічних вод до каналізації та надання теплової енергії; охорони комплексу; відшкодуванням орендної плати за землю; відшкодуванням витрат на забезпечення функціонування автостоянок; відшкодуванням інших обовязкових платежів, повязаних з спільною експлуатацією майна (п.1.1).

Відповідно до п.1.3 договору, власник забезпечує надання послуг, необхідних для забезпечення співвласнику своєї діяльності в межах цього договору з моменту підписання цього договору, який укладається між співвласником та власником.

За умовами договору, співвласник зобовязується здійснювати оплату за надані власником послуги за розрахунковий період, що складає 1 календарний місяць згідно виставленого власником комплексного рахунку незалежно від режиму роботи співвласника (п.4.1). Співвласник має право на отримання від власника розрахунків щодо порядку визначення розміру плати за отримані послуги, умов та режимів надання послуг, передбачених цим договором (п.5.2). Порядок розрахунків за надані послуги сторонами узгоджено в розділі 6 договору.

Позивач стверджує, що ним належним чином виконувались умови договору, зокрема, проводилась своєчасна оплата за надані послуги, а саме: теплопостачання, електроенергію загального споживання, електроенергію власного споживання, воду та стоки та воду власного споживання, вивіз сміття, відшкодування земельного податку, оскільки такі послуги споживаються ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в процесі здійснення своєї діяльності. Водночас, відповідачем, на думку позивача, безпідставно проводиться нарахування та включення до рахунків послуг, які не споживаються ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» як співвласником, та не мають відношення до проведення ним своєї діяльності, зокрема страхування, рекламні послуги, витрати по обслуговуванню ТЦ, експлуатація основних засобів.

Зважаючи на це, позивач неодноразово звертався до відповідача із листами про надання розрахунків щодо порядку визначення розміру плати за отриманні послуги в порядку, визначеному договором, а також із проханням розробки та погодження між сторонами порядку визначення розміру плати за послуги, оскільки не погоджується з нарахуванням йому плати за послуги, які йому не надаються та відповідно ним не споживаються.

На підтвердження факту звернення до відповідача із офертою, позивачем надано копію листа № Р6-01-10-0-0-1586 від 08.05.2014р., в якому пропонується організувати зустріч повноважних представників для визначення порядку розрахунків між сторонами, шляхом погодження додатку 1 до договору (комплексний рахунок) та визначення питомої ваги займаної площі банку відповідно до інших займаних площ у торговому комплексі. Додатком до листа зазначено підписаний та скріплений печаткою ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» примірник додаткового договору №1 до договору від 14.04.2005р. У вказаному листі позивач просить повідомити про результат розгляду пропозиції в терміни, встановлені чинним законодавством та зазначає, що у випадку відмови від підписання запропонованого додаткового договору та від організації зустрічі повноважних представників для вирішення спірних питань, буде вирішуватись питання про розірвання договору у судовому порядку.

На підтвердження надіслання вказаного листа відповідачу та його отримання, позивачем долучено до матеріалів справи копію повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №044, з якого вбачається, що 12.06.2014р. відповідачем отримано рекомендоване поштове відправлення, надіслане 06.06.2014р. Опис вкладення до цінного листа в матеріалах справи відсутній.

У відповідності до розділу 9 договору суперечки, які під час виконання цього договору можуть виникати між власником і співвласником, вирішуватимуться шляхом переговорів, що повинно підтверджуватися окремим протоколом. Претензії та зауваження співвласників повинні подаватись на розгляд власнику у письмовій формі. У випадку недосягнення згоди між власником та співвласником, що має бути засвідчено протоколом або у випадку його відсутності при умові проходження 10 календарних днів з дати виникнення умов, що стали їх причиною, всі суперечки повинні вирішуватись згідно чинного законодавства України.

Водночас, ТзОВ «ТКС ОСОБА_2» проти отримання від позивача належним чином оформленої та надісланої оферти, яка б містила нову редакцію істотних умов договору, що позбавило його можливості належним чином розглянути вказану претензію та надти на неї відповідь.

Зважаючи на відсутність відповіді на вказану пропозицію, ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» звернулось до суду із позовною заявою про зміну умов договору про спільну експлуатацію Торгового комплексу «Власника» та «Співвласників» (пайовиків) за № 14/04-107 від 14.04.2005р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач істотно порушує укладений між сторонами договір, оскільки здійснює нарахування та включення до рахунків плати за послуги на свій власний розсуд без документального обґрунтування, не надаючи відповідних розрахунків, а також перешкоджає позивачу у здійсненні господарської діяльності.

При вирішенні спору суд виходив з такого:

Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір, згідно зі ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, уклавши договір про спільну експлуатацію Торгового комплексу «Власника» та «Співвласників» (пайовиків) № 14/04-107 від 14.04.2005р., сторони погодили всі його істотні умови та самостійно визначили взаємні зобов'язання, зокрема щодо умов надання послуг в межах цього договору, порядок та строки їх оплати.

Пунктом 10.2 договору сторони погодили, що зміни та доповнення до даного договору вносяться за згодою двох сторін та оформляються додатком до договору у письмовій формі.

Відповідно до ст.188 ГК України, норми якої кореспондують ст.525 ЦК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Судом встановлено, що сторонами не досягнуто згоди щодо внесення змін до договору шляхом підписання додаткової угоди №1 до договору від 14.04.2005р. в редакції, запропонованій ПАТ «ОСОБА_1 Аваль».

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд звертає увагу на те, що Верховним Судом України 18.09.2013р. ухвалено постанову у справі №6-75цс13, при розгляді якої зроблено правовий висновок щодо істотності порушення умов договору. Так, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Згідно з ч.1 ст.111-28 ГПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Зважаючи на вищенаведене, а також, у відповідності до ч.1 ст.111-12 ГПК України, враховуючи вказівки, надані Вищим господарським судом України у постанові від 29.07.2015р. по справі №914/3549/14, щодо необхідності дослідження доказів, які мають значення для вирішення справи по суті, судом зазначається таке.

Позивач обґрунтовує істостність порушення відповідачем договору про спільну експлуатацію Торгового комплексу «Власника» та «Співвласників» (пайовиків) № 14/04-107 від 14.04.2005р., зокрема тим, що суми, зазначені у виставлених відповідачем рахунках за послуги, наводились без відповідних розрахунків. Таким чином, позивач стверджує, що при укладенні договору він не розраховував та не очікував, що відповідачем буде здійснюватись нарахування та включення до рахунків плати за послуги на власний розсуд без документального обґрунтування, не додаючи жодних розрахунків.

Водночас, відповідач стверджує, що до кожного комплексного рахунку надавався додаток із зазначенням переліку та вартості наданих послуг, згрупованих за функціональним призначенням, окремі розшифрування послуг, наданих Трускавецькій філії ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» долучено до матеріалів справи. Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем такі рахунки оплачувались частково, на розсуд позивача, про що, зокрема, зазначено й у листах, надісланих ним на адресу відповідача. Водночас, до матеріалів справи долучено копії актів надання послуг, підписані представником позивача без застереження.

Також до матеріалів справи долучено копії рішень господарського суду від 26.09.2013р. по справі №5015/1105/12 та від 15.01.2015р. у справі №914/3308/14, якими частково задоволено позовні вимоги ТзОВ «ТКС ОСОБА_2» про стягнення із ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованості за послуги, надані за договором.

З наведеного можна зробити висновок про те, що виставлення комплексного рахунку до оплати не позбавляє позивача можливості в судовому порядку доводити факт ненадання відповідачем певних послуг, влючених в рахунок, у випадку звернення останнього до суду із позовом про стягнення відповідних сум, а також не сплачувати за надання тих послуг, які фактично ним не споживаються. Зважаючи на умови договору, факт виставлення комплексного рахунку не може вважатись таким, що порушує права позивача за договором.

Суд також звертає увагу, що договором не встановлено порядку надання власником розрахунків щодо порядку визначення розміру плати за отримані послуги, умов та режимів надання послуг, передбачених договором. Тобто фактично, при укладенні договору сторонами закріплено право позивача на отримання такої інформації, але не визначено механізм його реалізації, не встановлено відповідного обовязку відповідача, а тому бездіяльність останнього не може вважатись істотним порушенням договору.

Вищим господарським судом України у своїй постанові від 29.07.2015р., винесеній за результатами касаційного перегляду справи №914/3549/14, також звертається увага на те, що рішеннями господарського суду Львівської області у справах №5015/1105/02 та №914/3308/14 встановлено, що договір про спільну експлуатацію Торгового комплексу «Власника» та «Співвласників» (пайовиків) №14/04-107 від 14.04.2005р. регулює правовідносини спільної діяльності.

Відповідно до ст.1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Частиною 2 ст.1131 ЦК України встановлено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або введення їх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлене законом про окремі види спільної діяльності.

Проаналізувавши умови договору, суд приходить до висновку, про те, що укладений між сторонами договір про спільну експлуатацію Торгового комплексу «Власника» та «Співвласників» (пайовиків) № 14/04-107 від 14 квітня 2005 року є за своєю природою договором про спільну діяльність із визначеною метою спільною експлуатацією приміщення торгового комплексу, що досягається шляхом надання послуг відповідачем та їх оплатою позивачем. Водночас, суд звертає увагу на те, що така спільна діяльність здійснюється без поєднання вкладів учасників, а відтак норми, що закріпленні в §2 «Просте товариство» Глави 77 ЦК України, в тому числі й щодо права на інформацію (ст.1136 ЦК України), не поширюються на правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем.

Також позивач стверджує, що відповідачем неодноразово припинялась передача електричної енергії у приміщення за адресою: місто Трускавець, вул. Суховоля 54-а, що, в свою чергу, перешкоджає господарській діяльності позивача.

Водночас, суд звертає увагу на те, що належних та допустимих доказів на підтвердження відімкнення електроенергії у приміщеннях позивача, що знаходяться у торговому комплексі, до матеріалів справи не долучено.

Із матеріалів справи вбачається, що 04.08.2014р. ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» на імя прокурора міста Трускавця та начальника Трускавецького ГУ УМВСУ у Львівській області скеровано заяви про злочин, передбачений ст.ст.206, 356 КК України щодо перешкоджання ТзОВ «ТКС ОСОБА_2» здійсненню банком своєї діяльності у власному приміщенні за вказаною адресою, однак копії таких листів до матеріалів справи не долучено, натомість подано заяви адресовані начальнику ГУ МВС України у Львівській області та прокурору Львівської області, в яких не наведено фактичних обставин, що свідчать про вчинення відповідачем протиправних дій. До матеріалів справи також долучено повідомлення ГУ МВС України у Львівській області №5/650-Б від 05.09.2015р. про те, що слідчим відділенням Трускавецього МВ ГУМВС України у Львівській області звернення ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування.

Із наданих позивачем усних пояснень в засіданні суду, кримінальне провадження закрито, вину відповідача у вчиненні злочину на момент вирішення справи господарським судом не встановлено.

У відповідності до ст.4-3 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ч.1 ст.33, ст.34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Водночас, ч.3 ст.35 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено істотності порушення відповідачем умов договору, а відтак і підставності позову про внесення змін до договору, а отже у його задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу господарських витрат між сторонами, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.4 Постанови №7 від 21.02.2013р. розяснено, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Відтак, суд приходить до висновку, що витрати зі сплати судового збору за звернення до суду кожної із інстанцій слід покласти на позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що витрати зі сплати судового збору за розгляд справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій слід покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 19.10.2015р.

Суддя Щигельська О.І.