ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р.Справа № 922/4463/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЦНІТ, ЛТД", м. Харків
про стягнення 41004,24 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю № б/н від 10.07.2015 р.

відповідача - ОСОБА_1 за довіреністю № 1 від 27.08.2015 р.

ОСОБА_3 за довіреністю № 2 від 27.08.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЦНІТ, ЛТД" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором оренди у розмірі 29954,32 грн., пені у розмірі 1922,45 грн., штрафу у розмірі 7256,36 грн. та 3% річних у розмірі 1871,11 грн.

Ухвалою суду по справі від 06.08.2015 р. було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01.09.2015 р. о 11:40.

Представники сторін до початку судового засідання, через канцелярію господарського суду 01.09.2015 р. за вх. № 34642, надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яка судом була задоволена.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 21.08.2015 р. за вх. № 33640, надав документи згідно супровідного листа, які судом долучені до матеріалів справи.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 31.08.2015 р. за вх. № 34285, надав відзив на позовну заяву з додатком, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки орендоване приміщення відповідачем з грудня 2013 р. не використовувалося у зв'язку з чим з цього періоду між сторонами не складалися двохсторонні акти відповідно до умов договору.

У судовому засіданні призначеному на 01.09.2015 р. була оголошена перерва до 15.09.2015 р. о 11:00.

Представники сторін до початку судового засідання, через канцелярію господарського суду 15.09.2015 р. за вх. № 36873, надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яка судом була задоволена.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 15.09.2015 р. за вх. № 36874, надав копії документів згідно клопотання, які судом долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні призначеному на 15.09.2015 р. була оголошена перерва до 22.09.2015 р. о 12:40.

Представники сторін до початку судового засідання, через канцелярію господарського суду 22.09.2015 р. за вх. № 38111, надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яка судом була задоволена.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 21.09.2015 р. за вх. № 37528, надав письмові пояснення, які судом долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні призначеному на 22.09.2015 р. була оголошена перерва до 30.09.2015 р. о 11:20.

Представники сторін до початку судового засідання, через канцелярію господарського суду 30.09.2015 р. за вх. № 39352, надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яка судом була задоволена.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 29.09.2015 р. за вх. № 39138, надав письмові пояснення, які судом долучені до матеріалів справи.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 30.09.2015 р. за вх. № 39215, надав письмові пояснення, які судом долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні призначеному на 30.09.2015 р. була оголошена перерва до 05.10.2015 р. о 09:30.

Представники сторін до початку судового засідання, через канцелярію господарського суду 05.10.2015 р. за вх. № 39845, надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яка судом була задоволена.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 02.10.2015 р. за вх. № 39679, надав копії документів згідно супровідного листа, які судом долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

01.06.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЦНІТ, ЛТД" (орендар) був укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна № 50/2 (надалі - договір) з додатками до нього.

Згідно з п. 1.1. договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення загальною площею 22,40 кв.м., розташоване за адресою: 61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271, к. № 404 площею 22,4 кв.м. в АПБ корпусу 7, інв. № 600007, що знаходяться на балансі позивача, з метою використання під офіс (комп'ютерний клас).

Орендоване майно було передане відповідачу та ним прийняте, про що було складено акт прийому-передачі до договору.

Згідно п.2.4. договору обов'язок щодо складання акта приймання - передачі майна покладається на сторону, яка передає майно.

Відповідно до п. 3.1. договору розмір орендної плати визначається на підставі «ОСОБА_3 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженої постановою КМУ № 786 від 04.10.1995 р. і становить за перший місяць оренди 984,60 грн.

Відповідно до п. 3.4. договору, щомісячна орендна плата перераховується орендарем орендодавцеві не пізніше 15-го числа наступного місяця.

Пунктом 3.3. договору було передбачено, що оренда приміщень і надання комунальних та інших послуг щомісячно оформлюється двостороннім актом в 3-х примірниках: один примірник орендарю, два примірника - орендодавцю.

Згідно позову позивач вказував, що відповідач не виконував свої грошові зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем згідно розрахунку позивача.

Судом встановлено, що між сторонами був складений акт № 7 від 31.07.2013 р. до договору, акт № 8 від 31.08.2013 р. до договору, які згідно розрахунку позивача були сплачені відповідачем.

Акт № 1 від 31.01.2015 р. до договору, акт № 2 від 28.02.2015 р. до договору, акт № 3 від 31.03.2015 р. до договору, акт № 4 від 30.04.2015 р. до договору, акт № 5 від 31.05.2015 р. до договору, акт № 6 від 30.06.2015 р. до договору, акт № 7 від 31.07.2015 р. до договору, акт № 8 від 31.08.2015 р. до договору не були підписані відповідачем. Інших актів до договору, які зазначені у розрахунку позивача позивачем до суду не було надано, хоча відповідно до умов договору дані акти повинні були складатися у 3-х примірниках.

При цьому суд зазначає, що з наданих позивачем описів вкладення до цінних листів не вбачається, що зазначені в них акти саме стосувалися нарахувань за орендну приміщень і надання комунальних та інших послуг за договором.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем цінних листів 735, 843, 816, 430, 704, які були направлені позивачем не на юридичну адресу відповідача.

За таких обставин господарський суд вважав, що позивачем були порушені свої обов'язки за договором щодо складання ним актів відносно оренди приміщень і надання комунальних та інших послуг.

Разом з цим, суд зазначає, що позивач листом від 27.11.2013 р. вих. № 16/76 повідомив відповідача про, що у зв'язку з фінансово - економічною ситуацією, що склалася у позивача, а також зношеністю водопровідних мереж, правлінням інституту прийнято рішення припинити подачу водопостачання і теплопостачання в будівлях у період з грудня 2013 року по кінець лютого 2014 року. У вказаному листі також вказувалося, що водопостачання передбачається відновити в березні 2014 року. Отже, зазначені обставини підтверджують факт того, що відповідачу послуги за договором за період з грудня 2013 року по лютий 2014 року не були надані.

Також, суд зазначає, що 31.03.2015 р. позивачем був складений акт передачі орендованого майна за договором, який був направлений відповідачу 02.04.2015 р.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази використання орендованого майна після направлення цього акту.

Приймаючи до уваги вищевикладене господарський суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено суду наявності заборгованості відповідача по орендній платі та відшкодуванню послуг за договором згідно його розрахунку у розмірі 29954,32 грн.

Отже, у позивача відсутні підстави для нарахування згідно його розрахунків відповідачу пені у розмірі 1922,45 грн., штрафу у розмірі 7256,36 грн. та 3% річних у розмірі 1871,11 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За таких обставин господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 628, 629, 759 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 12.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_4