РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/18533/15

За позовомГромадської організації інвалідів "Реабілітаційний центр "Довіра"
до відповідачів:№1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларітпром" №2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 14059767,04 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Слуцька Н.С. - представник;
від відповідача №1 не з'явились;
від відповідача №2не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадська організація інвалідів "Реабілітаційний центр "Довіра" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларітпром" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 14059767,04 грн., а 1000,00 грн. - солідарно з обох відповідачів за договорами про відступлення права вимоги від 16.07.2015.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в порушення умов договору про відступлення права вимоги від 16.07.2015 відповідачем №2 не було сплачено позивачу, як новому кредитору, заборгованість, яка була передана останньому, у зв'язку з невиконанням відповідачем №2 умов договору №03/14 від 15.02.2014, укладеного між первісним кредитором - Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" та боржником - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1. Оскільки виконання зобов'язання за договором №03/14 від 15.02.2014 було забезпечено порукою за договором поруки від 15.12.2014, позивач просить стягнути суму заборгованості у розмірі 1000,00 грн. з постачальника (відповідача №2) та поручителя (відповідача №1) солідарно. Право вимоги по договору поруки від 15.12.2014 перейшло до позивача від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" за договором про відступлення права вимоги (цесії) від 16.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/18533/15 та розгляд справи призначено на 12.08.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідачів, неподанням відповідачами витребуваних судом документів, поданим відповідачем №2 клопотанням про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 17.09.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 за клопотанням представника позивача судом продовжено строк розгляду спору у справі № 910/18533/15 на 15 днів, а у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідачів, неподанням відповідачами витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 01.10.2015.

Представник позивача в судове засідання 01.10.2015 з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі уповноважених представників в судові засідання не направили, відзивів на позов та витребувані судом документи не надали. Про проведення судових засідань відповідачі були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

На підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Також, у судовому засіданні 01.10.2015 судом розглянуто заяву позивача про забезпечення позову від 17.07.2015, яка долучена позивачем до позовної заяви.

Згідно із ст.66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 Господарського процесуального кодексу України заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За приписами ст.67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, в тому числі, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Відповідно до змісту п.1 Постанови №16 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, при зверненні до суду з заявою про вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно або грошові кошти відповідача, заявник зобов'язаний надати докази того, що запропонований захід до забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Проте, всупереч вимог Господарського процесуального кодексу України, позивачем не доведено наявності обставин, з якими Господарський процесуальний кодекс України пов'язує можливість вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно або грошові кошти відповідача, позивачем не представлено належних доказів вчинення відповідачем жодних дій, направлених на відчуження свого майна або грошових коштів.

За таких обставин, заява позивача про забезпечення позову від 17.07.2015 залишена судом без задоволення.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2014 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" (покупець, первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (постачальник, боржник, відповідач №2) було укладено договір № 03/14 (далі - договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити товар українського походження, врожаю 2013 року на умовах, визначених в цьому договорі (п.1.1), характеристика товару: зернові усіх видів: пшениця, кукурудза, ячмінь, соя та інші. Кукурудзи - 800 тн., пшениці - 700 тн. (п.1.2), строк поставки товару до 30.12.2014. Товар може передаватись покупцю окремими партіями (п.2.1), оплата товару здійснюється покупцем у грошовій формі шляхом перерахування на рахунок постачальника з моменту виставленого рахунку (п. 3.1), постачальник зобов'язався передати покупцю товар у строки, кількості та якості, визначеними даним договором та додатками до нього (п.4.1), за порушення строків поставки товару з вини постачальника останній зобов'язується сплатити покупцю пеню в розмірі 0,2% від вартості товару, що підлягав поставці за кожен день прострочення, якщо інше не передбачено даним договором та додатками до нього (п.6.3).

Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" було здійснено передплату товару постачальнику за договором поставки на загальну суму 7885167,60 грн., що підтверджується відповідними виписками з рахунку Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський".

За твердженнями позивача товар первісному кредитору у строк до 30.12.2014 постачальником поставлений не був.

Дослідивши зміст договору № 03/14 від 15.02.2014, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм ч. 1 та ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

15.12.2014 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аларітпром" (поручитель, відповідач №1) було укладено договір поруки (надалі - договір поруки) за умовами якого, поручитель зобов'язується в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 грошових зобов'язань по договору №03/14 від 15.02.2014 (п.1.1), сторони встановили, що станом на день підписання даного договору поруки заборгованість Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 складає 7885167,60 грн. (п.1.2), поручитель зобов'язується виконати за боржника його зобов'язання перед кредитором на умовах в порядку та в терміни, визначені цим договором (п.2.1).

Додатковою угодою №1 до договору поруки від 15.12.2014 первісний кредитор та поручитель виклали п.1.1 договору поруки в новій редакції та погодили, що відповідно до цього договору поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 грошових зобов'язань по договору №03/14 від 15.02.2014 у розмірі 1000,00 грн.

16.07.2015 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" (первісний кредитор) та Громадською організацією інвалідів "Реабілітаційний центр "Довіра" (новий кредитор, позивач) було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) (далі - договір цесії), відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги, належне первісному кредитору за договором №03/14 від 15.02.2014, що укладений між первісним кредитором та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (боржником) (п.1), з цього договору, випливає, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з основних договорів в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (п.2), за цим договором новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов'язань по поверненню оплати непоставленого боржником товару, сплати пені, 3% річних та інфляційних витрат, що виникли у зв'язку з простроченням боржника в сумі, яка буде існувати на день пред'явлення відповідної вимоги до боржника (п.3), право вимоги підтверджується договором №03/14 від 15.02.2014, виписками з рахунку, що свідчать про перерахування коштів (п.4).

16.07.2015 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" (первісний кредитор) та Громадською організацією інвалідів "Реабілітаційний центр "Довіра" (новий кредитор, позивач) було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) (далі - договір цесії), відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги, належне первісному кредитору за договором поруки від 15.12.2014, що укладений між первісним кредитором та ТОВ "Аларітпром" (боржником) (п.1), з цього договору, випливає, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з основних договорів в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (п.2), за цим договором новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов'язань по поверненню оплати непоставленого боржником товару, сплати пені, 3% річних та інфляційних витрат, що виникли у зв'язку з простроченням боржника в сумі, яка буде існувати на день пред'явлення відповідної вимоги до боржника (п.3), право вимоги підтверджується договором поруки від 15.02.2014 (п.4).

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 512 цього ж кодексу встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 514 Цивільного кодексу України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як свідчать матеріали справи, первісним кредитором було перераховано відповідачу №2 попередню оплату у розмірі 7885167,60 грн., а відповідачем №2, в свою чергу, не було поставлено первісному кредитору товар у строк, передбачений п.2.1. договору № 03/14 від 15.02.2014, тобто до 30.12.2014, у зв'язку з чим право вимоги повернення суми попередньої оплати по ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат було передано первісним кредитором позивачу за договорами про відступлення права вимоги (цесії) від 16.07.2015. Суму заборгованості по договорам про відступлення права вимоги від 16.07.2015 відповідачі позивачу не сплатили.

Зазначені обставини відповідачами не спростовані.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача №2 заборгованості у розмірі 7885167,60 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основної заборгованості за договором про відступлення права вимоги (цесії) від 16.07.2015, за прострочення виконання зобов'язання по поставці товару за договором №03/14 від 15.02.2014, позивач просить суд стягнути з відповідача №2 пеню відповідно до умов п.6.3 договору поставки.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.3 договору поставки, за порушення строків поставки товару з вини постачальника останній зобов'язується сплатити покупцю пеню в розмірі 0,2% від вартості товару, що підлягав поставці за кожен день прострочення, якщо інше не передбачено даним договором та додатками до нього.

Таким чином, оскільки постачальник (відповідач №2) порушив строки поставки товару (до 30.12.2014) і не поставив товар взагалі, то розмір пені за прострочення поставки товару становить 2838660,33 грн. за розрахунками позивача, який вказаний у позовній заяві та перевірений судом.

Щодо стягнення з відповідача №2 на користь позивача 3% річних у розмірі 127675,90 грн. та 11094430,81 грн. втрат від інфляції за період з 31.12.2014 по 16.07.2015, то суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позивачем не надано суду доказів звернення до відповідачів з вимогою про повернення грошових коштів, які були сплачені первісним кредитором відповідачу №2 за непоставлений товар, а позивач 17.07.2015 звернувся до Господарського суду міста Києва з відповідним позовом, то у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача №2 витрат з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 31.12.2014 по 16.07.2015, оскільки згідно умов договору № 03/14 від 15.02.2014 обов'язком відповідача №2 було поставити товар, а обов'язком первісного кредитора оплатити кошти, у зв'язку з чим в даному випадку звернення позивача з позовом до суду і є вимогою про повернення коштів.

За таких обставин, позов по відношенню до відповідача №2 підлягає задоволенню частково.

Щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларітпром" (відповідача №1) суми заборгованості перед позивачем у розмірі 1000,00 грн. солідарно з відповідачем №2, то суд зазначає, що відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Оскільки відповідно до умов договору поруки від 15.12.2014 відповідач №1 поручався за виконання зобов'язань перед позивачем з боку відповідача №2, відповідачем №2 своїх зобов'язань по поставці товару виконано не було, а право вимоги по договору поруки від 15.12.2014 перейшло до позивача від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" за договором про відступлення права вимоги (цесії) від 16.07.2015, суд визнає вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 1000,00 грн. законними та обґрунтованими.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідачів в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларітпром" (03150, м. Київ, вул. Горького, будинок 88, квартира 25, ідентифікаційний код 37558715) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Громадської організації інвалідів "Реабілітаційний центр "Довіра" (03150, м. Київ, вул. Горького, будинок 88, квартира 25, ідентифікаційний номер 36791252) заборгованість у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Громадської організації інвалідів "Реабілітаційний центр "Довіра" (03150, м. Київ, вул. Горького, будинок 88, квартира 25, ідентифікаційний номер 36791252) заборгованість у розмірі 7885167 (сім мільйонів вісімсот вісімдесят п'ять тисяч сто шістдесят сім) грн. 60 коп., пеню у розмірі 2838660 (дві мільйони вісімсот тридцять вісім ) грн. 33 коп.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларітпром" (03150, м.Київ, вул. Горького, будинок 88, квартира 25, ідентифікаційний код 37558715) на користь Державного бюджету України 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

7. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 15.10.2015.

Суддя Ю.М.Смирнова