ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р. Справа № 911/4188/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Край-Буд», м. Київ
до Ворзельської селищної ради, Київська обл., смт. Ворзель
про стягнення коштів,
за участю представників:

позивача:ОСОБА_1, довіреність б/н від 17.08.2015 року; ОСОБА_2, довіреність б/н від 01.09.2015 року;
відповідача:не зявилися;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Край-Буд» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Ворзельської селищної ради (відповідач) про стягнення 1 278,00 грн. основного боргу, 904,44 грн. пені, 102,94 грн. 3%, 956,03 грн. інфляційної складової боргу та 8 406,93 грн. штрафу, а загалом 11 648,34 грн. у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором на проведення авторського нагляду №8-АВ від 16.11.2012 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.09.2015 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 01.10.2015 року.

Через відділ діловодства господарського суду Київської області 22.09.2015 року позивач подав заяву про забезпечення позову б/н від 22.09.2015 року, в якій просить суд вжити заходи до забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку відповідача №3257 банку ГУ ДКУ у Київській області, МФО 821018 та на всіх інших відомих рахунках відповідача у межах розміру суми позовних вимог та судових витрат.

Розглянувши дану вимогу, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі виходячи з наступного.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позивачем не було наведено суду жодних підстав, які б унеможливили захист прав, свобод та інтересів позивача без вжиття відповідних заходів, не наведено суду належних доказів, також з матеріалів справи судом не встановлено обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Окрім того, позивачем не наведено доказів того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.10.2015 року розгляд справи було відкладено на 15.10.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 15.10.2015 року не зявився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що незявлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.11.2012 року між Ворзельською селищною радою (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Край-Буд» (виконавець) було укладено договір на проведення авторського нагляду №8-АВ (договір), згідно п. 1.1. якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання по проведенню авторського нагляду за будівельними роботами по реконструкції водопровідних мереж смт. Ворзель (будівельні роботи по реконструкції водопровідних мереж смт. Ворзель (обєкт №8 (вул. Київська)), що надалі іменується «обєкт», а замовник зобовязується прийняти і оплатити результати виконаних робіт на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1. договору, вартість робіт по проведенню авторського нагляду за реконструкцією обєкта згідно розрахунку вартості проведення авторського нагляду складає 1 278,00 грн.

Згідно п. 5.1. договору, виконавець здає, а замовник приймає виконані роботи по акту прийому виконаних робіт. У разі непогодження з результатами робіт, замовник впродовж 3-х робочих днів відправляє виконавцю протокол непогоджень по тим пунктам, до яких в нього є претензії. При відсутності претензій до виконавця замовник зобовязаний впродовж 3-х робочих днів надати виконавцю підписаний акт виконаних робіт.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що виконавець на виконання вимог договору, надав замовнику послуги з авторського нагляду за будівельними роботами по реконструкції водопровідних мереж смт. Ворзель (будівельні роботи по реконструкції водопровідних мереж смт. Ворзель (обєкт №8 (вул. Київська)) на загальну суму 1 278,00 грн., що підтверджується актом №1 здачі-приймання робіт згідно договору складеним 24.12.2012 року, який підписаний відповідачем та скріплений печаткою без будь-яких заперечень, копія акту знаходиться в матеріалах справи і достовірність якого відповідач не заперечив.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, замовник належним чином не виконав зобовязанння за договором щодо повної оплати наданих послуг, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 1 278,00 грн.

Відповідно до п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 1 278,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позов в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 956,03 грн. та 3 % річних у розмірі 102,94 грн., які нараховані позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у звязку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобовязань з оплати переданого природного газу за даним договором у спірний період на підставі ст. 625 ЦК України також є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобовязань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі №06/5026/1052/2011.

Відповідно до п. 7.3. договору, у разі несвоєчасної оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент такого прострочення, від простроченої суми, за кожний день прострочення.

У випадку порушення строків сплати робіт більше ніж на 20 календарних днів замовник додатково сплачує виконавцю штраф у розмірі 5 (пяти) відсотків від договірної ціни за кожні 20 календарних днів прострочення, починаючи з дня початку прострочення.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені встановив, що заявлений позивачем до стягнення розрахунок пені є арифметично невірним, оскільки позивачем нарахована пеня з порушенням граничного терміну, встановленого законодавством України (п. 6 ст. 232 ГК України), у звязку з чим стягненню підлягає розмір пені, здійснений за розрахунком суду та з урахуванням норм статті 232 Господарського кодексу України в сумі 94,82 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну оплату наданих послуг в позові слід відмовити.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Суд, здійснивши власний розрахунок штрафу встановив, що заявлений позивачем до стягнення розрахунок штрафу є арифметично невірним, оскільки позивачем нарахований штраф у розмірі 5% річних, а не у відсотках від простроченого зобовязання, у звязку з чим стягненню підлягає розмір штрафу, здійснений за розрахунком суду у розмірі 3 131,10 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення штрафу за несвоєчасну оплату наданих послуг в позові слід відмовити.

Судовий збір у розмірі 581,68 грн. відповідно до положень статті 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, судовий збір у розмірі 609,00 грн. сплачений за подання заяви про забезпечення позову покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Ворзельської селищної ради (08296, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Великого Жовтня, 72, код 04360592) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Край-Буд» (03118, м. Київ, проспект Червонозоряний, 115, оф. 703, код 37118649) 1 278 (одну тисячу двісті сімдесят вісім) грн. 00 коп. основного боргу, 94 (девяносто чотири) грн. 82 коп. пені, 3 131 (три тисячі сто тридцять одну) грн. 10 коп. штрафу, 956 (девятсот пятдесят шість) грн. 03 коп. інфляційних втрат, 102 (сто дві) грн. 94 коп. 3% річних, 581 (пятсот вісімдесят одну) грн. 68 коп. судового збору.

В іншій частині в позові відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 20.10.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак