ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2015 р. Справа №917/1590/14

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул.Комарова, 2а, м.Полтава, 36008

про стягнення 40 404 355,32 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення коштів у сумі 40 404 355,32 грн., з яких: 30 057 120,06 грн. основного боргу; 3 172 670,78 грн. пені; 1 250 654,71 грн. - 3 % річних; 5 923 909,77 грн. інфляційних нарахувань (з урахуванням змін розміру позовних вимог).

Рішенням господарського Полтавської області від 09.12.2014 р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 р. позов задоволено частково:

- стягнуто з відповідача на користь позивача 316 527,90 грн. пені, 1 248 0002,83 грн. 3% річних, інфляційних нарахувань у розмірі 5 596 968,63 грн., а також 72 470,49 грн. судового збору;

- у стягненні пені в сумі 2 856 142,88 грн., 3% річних у сумі 2 651,88 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 326 941,14 грн. відмовлено;

- у частині стягнення 30 057 120,06 грн. основного боргу провадження у справі припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2015 р. задоволено касаційну скаргу підприємства "Полтаватеплоенерго", скасовано рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2014 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 р. по справі №917/1950/14 в частині стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних нарахувань. У цій частині справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У постанові суду касаційної інстанції вказано на необхідність зясування обставин наявності вини підприємства у простроченні платежів за газ, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері виробництва теплової енергії, що споживається населенням, підприємствами, установами, організаціями та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між субєктами, що здійснюють господарську діяльність в цій галузі.

Таким чином, судом розглядається вправа №917/1590/14 в частині стягнення 316 527,90 грн. пені, 1 248 0002,83 грн. 3% річних та інфляційних нарахувань у розмірі 5 596 968,63 грн.

В судовому засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання за договором № 75-ТЕ(Р)-24 купівлі-продажу природного газу. Оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішеннях про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, тому відповідач вважає, що строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано.

Рішення виноситься після перерв оголошених в судових засіданнях 27.07.2015 р. та 13.08.2015 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив, що 25 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі Позивач, Продавець) та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (надалі Відповідач, Покупець) був укладений договір №75-ТЕ(Р)-24 купівлі-продажу природного газу (надалі Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2013 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України Продавцем, надалі - газ), виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності, а Покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього Договору. На виконання умов Договору Позивач поставив протягом січня - серпня 2013 року, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі 62 831,21 тис. куб. м. на загальну суму 82 258 620,18 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ, що передається згідно п. 2.1 Договору, здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок Продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі газу, зазначеному в п. 3.3. цього договору.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що оскільки Відповідачем несвоєчасно виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, тому він зобов'язаний на підставі п. 7.2 договору купівлі-продажу та статті 625 ЦК України сплатити на користь Позивача суми пені, трьох процентів річних від простроченої суми та втрати від інфляційних процесів.

Оцінюючи подані Позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги Позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, за період з січня по серпень 2013 року Відповідачем спожито природного газу на загальну суму 82 258 620,18 грн., який переданий Відповідачу на підставі акту приймання-передачі природного газу від 30.09.2013 р.

За поставлений природний газ за договором Відповідач розрахувався наступним чином:

25 000 000,00 грн. - власними коштами до спливу граничного терміну сплати (до 03.10.2013 р.);

62 274,73 грн. власними коштами 11.02.2014 р.;

2 634 824,44 грн. відшкодування заборгованості з різниці в тарифах з Державного бюджету України 01.04.2014 р. згідно з договором про проведення взаєморозрахунків №77/30 від 11.02.2014 р.;

2 779 185,00 грн. відшкодування заборгованості з різниці в тарифах з Державного бюджету України 27.05.2014 р. згідно з договором про проведення взаєморозрахунків № 281/30 від 10.04.2014 р.;

21 725 215,95 грн. відшкодування пільг і субсидій з Державного бюджету України (з 30.10.2013 по 27.08.2014);

30 057 120,06 грн. відшкодування заборгованості з різниці в тарифах з Державного бюджету України 15.10.2014 р. на підставі договору про проведення взаєморозрахунків.

Суми пені, 3 % річних та втрат від інфляції нараховані позивачем на прострочені грошові зобовязання в сумі 57 258 930,18 грн. (82 258 620,18 грн. 25 000 000,00 грн.) за різницею нарахованої суми зобовязань з сумами оплат, які здійснені Відповідачем власними коштами до настання граничного терміну сплати за Договором (до 03.10.2013 р.).

Погашення зобов'язань в сумі 57 258 930,18 грн. проводилися Відповідачем за рахунок коштів, що виділялися з Державного бюджету України, на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася та постачалася населенню, та на відшкодування пільг і субсидій, які надаються державою споживачам на оплату послуг підприємства.

5 434 009,44 грн. перераховано Відповідачем на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" платежами в розмірі 2 634 824,44 грн. 01.04.2014 р. та 2 799 185,00 грн. 27.05.2014 р.

Вказані оплати здійснені на підставі договорів "Про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") копії яких залучені до матеріалів справи.

Остаточний розрахунок за договором за поставлений природний газ Відповідачем проведено 15.10.2014 р. на підставі договору №569/30 "Про організацію взаєморозрахунків" (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік"), укладеного між Позивачем, Відповідачем та іншими учасниками розрахунків 02.10.2014 в сумі - 30 057 120,06 грн. (надалі договори про організацію взаєморозрахунків).

Вказані договори про проведення взаєморозрахунків передбачали перерахування з Державного бюджету України Відповідачу заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню в таких розмірах: 2 634 824,44 грн., 2 799 185,00 грн., 30 057 120,06 грн. В свою чергу Відповідач по справі перераховує ці кошти в погашення заборгованості за природний газ за 2013 рік згідно з договором між Позивачем та Відповідачем від 25.09.2013 р. №75-ТЕ(Р)-24.

За змістом підпунктів 2, 3 пункту 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні. А сторона остання відповідно до п. 8 цього договору перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальником імпортованого природного газу.

Окрім того, пунктом 15 цього договору передбачено, що сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Уклавши догори про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, тому підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, а також у вигляді неустойки, у позивача відсутні, оскільки відповідно до пункту 15 цього договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Тобто, договори про організацію взаєморозрахунків в повному обсязі підтверджують, що заборгованість по договору в розмірі 2634824,44 грн., 2799185,00 грн. та 30057120,06 грн., яка була предметом розгляду в судовій справі №917/1590/14 на яку позивачем нараховані спірні суми, є виключно заборгованістю бюджету з різниці в тарифах за 2013 рік, а тому вина Відповідача у виникненні цієї заборгованості повністю відсутня.

Відповідно до платіжних доручень, наявних в матеріалах справи, Відповідачем перераховано Позивачу кошти в сумі 21 725 215,95 грн. за рахунок відшкодування пільг і субсидій з Державного бюджету України в період з 30.10.2013 р. по 27.08.2014 р. за такими платежами:

20.10.2013 7 742 602,66 грн.;

22.11.2,76 грн.;

21.02.2014 1 770 552,03 грн.;

26.03.2014 - 1 793 109,36 грн.;

17.04.2014 1 482 916,22 грн.;

26.05.2014 2 100 848,77 грн.;

25.06.2014 1 678 659,87 грн.;

23.07.2014 1 658 819,47 грн.;

27.08.2014 1 790 118,81 грн.

В цих платіжних дорученнях в графі призначення платежу зазначено "Пост.КМУ від 11.01.2005р. №20 зг. СПР №1851 від 07.11.13 р. за природний газ 2013р. договір від 25.09.13р. №75-ТЕ(Р)-24".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 затверджено Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема послуг теплопостачання за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності.

Згідно з п. 6 цього Порядку органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Зважаючи на це, підприємство мало право на відшкодування пільг і субсидій лише за наявності заборгованості за спожитий природний газ за відповідним договором перед газопостачальною організацією, яка відображалася в актах звіряння.

За рахунок відшкодування пільг і субсидій з Державного бюджету України в сумі 27139225,39 грн. підприємством погашено заборгованість перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за спожитий природний на підставі договору №75-ТЕ(Р)-24 від 25.09.2013 р. Свідченням цього є складені та підписані акти звіряння, виписка з казначейського рахунку, а також спільні протокольні рішення.

Отримані кошти від головного розпорядника коштів місцевого бюджету Департаменту фінансів Полтавської облдержадміністрації, невідкладно спрямовувалися в рахунок погашення існуючої заборгованості за спожитий природний газ на виконання умов протокольних рішень та вимог положень Порядку. Підтвердженням цього є виписки з казначейського рахунку та платіжні доручення про перерахування котів на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в рахунок погашення заборгованості за спожитий природний газ, що залучені до матеріалів справи.

За викладеного, суд дійшов висновку про те, що уклавши вищезазначені спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, сторони дійшли згоди про зміну порядку і строків взаєморозрахунків за придбаний природний газ протягом періоду, у якому виникли спірні правовідносини, а тому відсутні правові підстави стверджувати про порушення відповідачем строків оплати отриманого природного газу, що передбачені Договором, та притягнення відповідача до відповідності у вигляді стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за вказаним Договором.

Отже, наведені обставини свідчать про відсутність вини відповідача у простроченні виконання зобовязань за спожитий природний газ в сумі 21 705 215,95 грн.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, тому відсутні підстави для нарахування пені та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки в укладених правочинах сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

При вирішенні даної справи судом врахована практика Верховного Суду України в аналогічних справах, зокрема, постанови Верховного Суду України від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012.

Згідно статті 111- 28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У вище вказаних постановах Верховний Суд України зазначив, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 статті 625 ЦК України не було. Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Матеріали даної справи не містять доказів здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Враховуючи наведене та матеріали справи позовні вимоги в частині стягнення 316 527,90 грн. пені, 1 248 0002,83 грн. 3% річних та інфляційних нарахувань у розмірі 5 596 968,63 грн. задоволенню не підлягають.

Сплата судового збору на підставі статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.