РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015Справа №910/20905/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Пральний комплекс
До Міністерства оборони України
Військова частина НОМЕР_1
Простягнення 41 230,31 грн.
Суддя Ярмак О.М..
Представники сторін:
від позивача: Данилова Л.А. дов. № б/н від 05.07.2015 р.;

від відповідача-1: Полтєв Є.О.. дов. № 220/355/д від 18.05.2015 р.

від відповідача-2:Радецький В.В. дов. № б/н

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Пральний комплекс звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України та Військової частини про стягнення 39 829,45 грн. та 3% річних 1400,86 грн. у зв`язку із простроченням виконання зобов`язань за Договором №1 від 12.03.2013 року.

Ухвалою суду від 17.08.2015 року було порушено провадження у справі №910/21970/15 та призначено її до розгляду на 15.09.2015 року.

07.09.2015 року Відповідач-2 через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву.

14.09.2015 року Позивач через канцелярію суду подав документи на вимогу ухвали суду від 17.08.2015 року, суд долучив їх до матеріалів справи.

14.09.2015 Відповідач-1 через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву.

15.09.2015 року у судовому засіданні позивач надав пояснення та підтримав свої позовні вимоги. Відповідач-1 озвучив відзив на позовну заяву в якому повністю заперечив проти позову з тих підстав, що Договір №1 від 12.03.2013 року було укладено між Військовою частиною НОМЕР_1 та позивачем.

У судовому засіданні 15.09.2015 року. відповідно до статті 77 ГПК України, судом оголошено перерву 22.09.2015 року.

22.09.2015 року позивач через загальний відділ діловодства подав уточнення до позовних вимог, в яких замінив статус військової частини НОМЕР_1 на відповідача-1, а Міністерство оборони на відповідача-2, але відповідно до позовної заяви Договір №1 від 12.03.2013 року укладався з Військовою частиною НОМЕР_1 , а вимоги заявляються до Міністерства оборони України.

У зв`язку із необхідністю витребовування від позивача додаткових уточнень до позовної заяви, суд оголосив ухвалу про відкладення розгляду справи на 20.10.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 20.10.2015 року подав уточнення позовних вимог, в яких просив стягнути борг з Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 у даному судовому засіданні надали усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі.

У судовому засіданні на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пральний комплекс» (виконавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) було укладено Договір №1 про надання послуг по обробці білизни (прання та прасування), за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги по обробці білизни (прання та прасування), а замовник зобов`язується оплатити надані Виконавцем послуги в строки і на умовах встановлених Договором.

Відповідно до п.2.4 данного Договору оплата за надані виконавцем послуги здійснюється у безготівковому порядку, шляхом перерахування Замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 10 банківських днів з моменту підписання Акту приймання передачі виконаних послуг. Ціна Договору складає 18332,33 грн. Пункт 2.3 передбачає, що розмір суми, яку повинен сплатити замовник визначається в Акті приймання-передачі виконаних послуг.

Також була укладена Додаткова угода №1 від 12.03.2013 року, яка є невід`ємною частиною Договору №1, якою змінений п.2.3 Договору та визначено, що остаточна вартість послуг за цим Договором та розмір суми, яку повинен сплатити Замовник визначається актами прийому-передачі виконаних послуг.

Позивач (виконавець) виконуючи умови зазначеного Договору, надав Відповідачеві-2 (замовнику) послуги по обробці білизни. Факт надання послуг підтверджується підписаними Актами приймального контролю та кількості наданих послуг з прання на загальну суму 22 643,46 грн.:

№ 37/1 від 30.04.2013 року 7386, 88 грн.;

№62 від 31.05.2013року 7489,94 грн.;

№83 від 30.06.2013 року 3283,31 грн.;

№106 від 31.07.2013 року 4483,33грн.

Однак Відповідач-2 (замовник) не оплатив зазначені послуги внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 22 643, 16 грн.

Доказів оплати вказаної суми, в тому числі в установлені Договором строки, суду не надано.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

20 серпня 2014 року Позивачем була направлена до Відповідача-2 (Військової частини НОМЕР_1 ) вимога про сплату зазначеної заборгованості вих.№1814, але відповідач-2 (Військова частина НОМЕР_1 ) відповіді не надав і свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення в примусовому порядку суми боргу у розмірі 22 643,16грн. за Договором про надання послуг № 1 від 12.03.2013 року.

У відповідності ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення основного боргу 22 643, 16грн., 17185,62 грн. інфляційних втрат та 1400,86 грн. на 3% річних нарахованих за період з 18.05.2013 по 15.07.2015 за кожний платіж за актами наданих послуг за прострочення зобов`язання, які є обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача-2.

У вимогах до Відповідача-1 - Міністерства оборони України належить відмовити, оскільки даний Договір №1 від 12.03.2013 року укладений з Військовою частиною НОМЕР_1 .

Посилання Позивача на норми Закону України «Про господарську діяльність у Збройних силах України» є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 1 вказаного закону під господарською діяльністю у Збройних силах України розуміється специфічна діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, пов`язана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності і яка передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) в межах і порядку визначених цим Законом, яка здійснюється з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності.

Отже, Закон України «Про господарську діяльність у Збройних силах України» регулює лише правовідносини по здійсненню військовими частинами активної господарської діяльності і тільки визначеними особами, а саме ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна, тому боржником по даному Договору є Військова частина та, як Договір укладався саме з нею.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача-1.

Керуючись, ст. ст. 33, 34, 49, 82 - 85, ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Пральний комплекс (місцезнаходження: 04211, м. Київ, вул. Лайоша Гавро, 6, ) 39 829 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн. 45 коп. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 1 400 (одна тисяча чотириста) грн. 86 коп. річних та 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.. 00 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

3. У задоволенні вимог до Міністерства Оборони України відмовити.

Суддя О.М.Ярмак