КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа№ 910/14751/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Новікова М.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Панченко Ю.В., дов. № 120/2015 від 02.01.2015р.

від відповідача: Власюк В.В,, дов. № 42 від 26.06.2015р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська

охоронно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.08.2015 р.

у справі №910/14751/15 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський

страховий альянс"

до Приватного акціонерного товариства "Українська

охоронно-страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 13 187,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.08.2015р. у справі № 910/14751/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" 13 187 (тринадцять тисяч сто вісімдесят сім) грн. 00 коп. відшкодування, 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 11.08.2015р. у справі № 910/14751/15 та прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10 796,98 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" у справі № 910/14751/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015р. у справі № 910/14751/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 11.08.2015р. у справі № 910/14751/15 та прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10 796,98 грн.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

21.03.2014 між позивачем (страховик за договором) та ДП "Ейвон Косметікс Юкрейн" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1041231, за умовами якого був застрахований транспортний засіб "Форд", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

06.09.2014 у с. Гора Бориспільського р-ну Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Форд", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_4 та транспортного засобу "Санг Йонг", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5

Відповідно до довідки ВДАІ Бориспільського ГУМВС України в Київській області, в результаті ДТП 06.09.2014 було пошкоджено автомобіль "Форд", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2014 у справі № 359/10062/14-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Протоколом огляду транспортного засобу від 23.09.2014 визначено перелік та характер пошкоджень в ДТП автомобіля.

Згідно рахунку на оплату ФОП ОСОБА_6 № 361 від 24.09.2014, Акту надання послуг № 322 від 05.11.2014р., вартість ремонтних робіт, матеріалів та запчастин, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля склала 14 187,00 грн. (без ПДВ).

Відповідно до звіту ФОП ОСОБА_7 № 80/14, складеного 26.09.2014, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу "Форд", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 14 156,38 грн. (у т.ч. ПДВ).

05.11.2014 позивач на підставі страхового акту № 1441/14/50/ТР25/00/2 від 06.10.2014, відповідно до рахунку № 361 від 24.09.2014, виплатив страхове відшкодування у розмірі 14 187,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 139 від 05.11.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи - ОСОБА_5 станом на час ДТП 06.09.2014 була застрахована за полісом № АС/8305821 укладеним із ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія" на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" з лімітом відповідальності по майну на суму 50 000 грн. та франшизою у розмірі 1000,00 грн.

17.11.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою за вих. № 3544/8 про відшкодування шкоди на суму 13 187,00 грн. відшкодування по ДТП 06.09.2014.

У відповідь на вказану вимоги відповідач листом за вих. № 496 від 21.01.2015 повідомив про прийняття рішення про виплату відшкодування у сумі 10 796,87 грн., що ним здійснено не було.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Доказів оплати відповідачем суми 13 187,00 грн. відшкодування, в тому числі в установлені строки, суду не надано.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає про безпідставне включення позивачем до суми відшкодування ПДВ не підтверджено належними засобами доказування та спростовується наявними у справі матеріалами та поясненнями позивача. Також відповідач вказує, що на те, що при виплаті страхового відшкодування в порядку регресу він не повинен сплачувати суму ПДВ, враховану позивачем.

Відповідно до п.196.1.3 п. 196.1 ст.196 Податкового кодексу України операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особам, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Податкові зобов'язання з податку на додану вартість виникають у платника податку на додану вартість, який здійснює операції з поставки товарів чи послуг, оскільки такі операції є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Враховуючи викладене, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкту чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.

Відповідно до п.п. а) п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківський установі, що обслуговує платника податку.

Таким чином, податкові зобов'язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником податку.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик (МТСБУ) зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виплачене страхове відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_6 у сумі 14 187,00 грн. із зазначенням "Без ПДВ", відповідно до платіжного доручення № 139 від 05.11.2014

Крім того, відповідно до рахунку на оплату ФОП ОСОБА_6 № 361 від 24.09.2014, акту надання послуг № 322 від 05.11.2014р. на суму 14 187,00 грн. окремо графи ПДВ не вказано та зазначено вартість робіт без ПДВ.

Щодо твердження відповідача про відсутність у матеріалах справи доказів повідомлення відповідача про огляд пошкодженого в ДТП автомобіля, суд зазначає наступне.

Згідно п. 5.2. Наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092 "Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів", на який посилається відповідач 1 у своєму відзиві, вказано, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Тобто, вказана норма не містить імперативної вимоги викликати заінтересованих осіб на огляд транспортного засобу, а визначає, що це питання узгоджується з виконавцем дослідження.

При цьому у матеріалах справи наявні копії телеграм на підтвердження надсилання їх та повідомлення страхувальника відповідача - ОСОБА_5 про огляд 23.09.2014р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду погоджується з позицією суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача відшкодування у розмірі 13 187,00 грн. є законною та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 11.08.2015р. у справі № 910/14751/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 11.08.2015р. у справі № 910/14751/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/14751/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

М.М. Новіков