РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Справа № 924/684/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Грязнов В.В. , суддя Мельник О.В.

при секретарі Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

від позивача: позивача: Дагаєва Л.Е, довіреність № 9, від 01.10.2015р.

від відповідача 1: не з'явився.

від відповідача 2: Сандуляк С.А., довіреність№ 212/13-11, від 28.0.2014р.

розглянувши апеляційну скаргу позивача на рішення господарського суду Хмельницької області від 07.07.15 р. у справі № 924/684/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінерал" м. Маріуполь Донецької області

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг"

Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

про визнання недійсним договору застави №11/1-2558 від 05.09.2008р. в частині передачі в заставу транспортного засобу - Volkswagen Passat B6 1,8 FSI, шасі WVWZZZ3CZ9Z000438, реєстраційний № АА3901 НТ та про зобов'язання ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" виключити транспортний засіб - Volkswagen Passat B6 1,8 FSI, шасі WVWZZZ3CZ9Z000438, реєстраційний № АА3901 НТ з Державного реєстру обтяжень рухомого майна

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Промінерал» (надалі - позивач) звернулося в господарський суд Хмельницької області з позовною заявою (а.с. 2-6) до ТОВ «Євро Лізинг» (надалі -відповідач 1) та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - відповідач 2) про визнання недійсним договору застави №11/1-2558 від 05.09.2008р. в частині передачі в заставу транспортного засобу Volkswagen Passat B6 1,8 FSI, шасі WVWZZZ3CZ9Z000438, реєстраційний № АА3901 НТ та про зобов'язання ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" виключити транспортний засіб Volkswagen Passat B6 1,8 FSI, шасі WVWZZZ3CZ9Z000438, реєстраційний № АА3901 НТ з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 07.07.15 р. (а.с. 166-168) в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що договір застави, зокрема його додаткова угода № 11/1-2558/2 від 26.09.2008 року до договору застави № 11/1-2558 від 05.09.2008 року в частині передачі в заставу автомобіля Volkswagen Passat B6 1,8 FSI чорного кольору, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № ААС393295 від 13.09.2008 року не суперечить вимогам ст. 9 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про заставу", тому відсутні підстави для визнання її недійсною відповідно ч.1 ст. 203 ч.1 ст. 215 ЦК України та ст. 14 Закону України "Про заставу".

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, тому задоволенню не підлягають.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову в частині визнання недійсною додаткової угоди № 11/1-2558/2 від 26.09.2008 року до договору застави №11/1-2558від 05.09.2008 року в частині передачі в заставу автомобіля Volkswagen Passat, в задоволені позовної вимоги позивача про зобов'язання ПАТ "Райффайзен банк Аваль" виключити транспортний засіб з Державного реєстру обтяжень рухомого майна суд відмовив.

Крім того, розглядаючи спір по суті за наявних доказів суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволені позову, тому крім інших підстав в задоволенні заяви другого відповідача про накладення арешту на весь перелік транспортних засобів, переданих у заставу, відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 07.07.15р. у справі № 924/684/15 та прийняти нове, яким визнати недійсним договору застави №11/1-2558 від 05.09.2008р. в частині передачі в заставу транспортного засобу Volkswagen Passat B6 1,8 FSI, реєстраційний № АА3901НТ та виключити даний транспортний засіб з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Зокрема, позивач зазначив, що оскільки між сторонами укладено угоду щодо викупу транспортного засобу, то ТОВ «Промінерал» набув право власності на предмет лізингу-легковий автомобіль Volkswagen Passat B6.

Легковий автомобіль Volkswagen Passat B6 не міг бути предметом застави з дня укладення Договору застави від 05.09.08 р., тому що на дату укладення цього Договору не перебував у власності відповідача 1, був придбаний лізингодавцем по замовленню лізингоодержувача лише 11.09.08 р. та зареєстрований в ДАІ 13.09.08 р. Позивач стверджує, що на момент прийому-передачі транспортного засобу від відповідача 1 позивачу, 18.09.08 р. транспортний засіб не перебував у заставі.

Скаржник звертає увагу на те, що укладення додаткової угоди від 25.09.08 р. до Договору від 05.09.08 р. та передача транспортного засобу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» здійснено без відома ТОВ «Прометей», позивача не попереджено про передачу транспортного засобу в заставу банку, що суперечить ст.. 9 ЗУ 2про фінансовий лізинг» та ст.. 578 ЦК України.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що оскільки договір застави та додаткової угоди нотаріально не посвідчені, то відповідно, вони суперечать вимогам ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про заставу».

Відповідач 2 у відзиві на апеляційну скаргу, заперечив вимоги апеляційної скарги, оскільки вважає, що посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідач 2 стверджує, що ТОВ «Євро Лізинг» був і є до теперішнього часу єдиним власником вказаного автомобіля, позивачу надавалося право виключно користуватися предметом лізингу на строк, вказаного в плані лізингу.

Відповідач вважає, що автомобіль правомірно був переданий у заставу відповідно до додаткової угоди від 26.09.08 р., оскільки ні законодавством, ні договором, не передбачено надання ТОВ «Промінерал» право володіння вказаним автомобілем, а тільки тимчасове користування.

Представник відповідача 1 не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи приписи статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача 1 за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача 2, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи 15 серпня 2008 року між ТОВ "Промінерал" (лізингоодержувачем) та ТОВ "Євро Лізинг" (лізингодавцем) укладено договір фінансового лізингу № 919 (а.с. 15-29).

Пунктом 2 Договору передбачено, що лізінгодавець передає лізингоодержувачу в платне користування на умовах фінансового лізингу транспортний засіб, придбані на підставі наданого лізингоодержувачем замовлення.

Лізингоодержувачу, згідно розділу 3 Договору, надається право користування предметом лізингу на строк, вказаний в Плані лізингу.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що за переданий у лізинг транспортний засіб в період з дати надання до завершення строку лізингу сплачуються лізингові платежі. Розмір та строки сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцю встановлюється в плані лізингу (додаток 3 до договору) та інших додатках. Лізингові платежі включають: суму, яка відшкодовує при кожному платежі частину вартості транспортних засобів; комісію лізингодавця за наданий у лізинг транспортний засіб; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням цього договору (п. 5.2 Договору).

Лізингоодержувач має пріоритетне право набути після закінчення терміну дії цього договору і при виконанні його умов у власність предмет лізингу, сплативши лізингодавцю залишкову вартість транспортних засобів, зазначену у Плані лізингу. Лізингоодержувач може набути право власності на транспортний засіб тільки за договором його купівлі-продажу, який стає додатком до цього Договору з моменту його підписання сторонами (пункт 6.4 Договору).

Пункт 6.6 Договору передбачає право лізингоодержувача на достроковий викуп транспортного засобу, але не раніше 12 міс. з дати передачі транспортного засобу у лізинг. В такому випадку лізингоодержувач має сплатити всі необхідні лізингові платежі за весь термін дії Плану лізингу, а також платежі за послуги, надані лізингодавцем, штрафні санкції (у разі їх наявності) згідно договору, та інші платежі, які пов'язані із використанням транспортного засобу і не входять у щомісячні лізингові платежі (у разі їх наявності) та залишкову вартість транспортного засобу, яка розраховується за формулою. лізингоодержувач може набути право власності на транспортний засіб тільки за договором його купівлі-продажу, який стає додатком до цього договору, з моменту його підписання сторонами.

Згідно п.7.10. договору фінансового лізингу, лізингоодержувач гарантує, що в разі якщо лізингодавець не може виконувати своїх зобов'язань перед банком, або іншою установою, що фінансує, і до банку перейде право розпорядження заставленими транспортними засобами, то лізингоодержувач продовжить орендувати ці транспортні засоби у банка або іншої компанії (лізингодавця), призначеної цим банком, якщо умови лізингу не зміняться. За вимогою банку, що фінансує, лізингоодержувач має підписати лист повідомлення і підтвердження застави.

У п. 7.16 Договору сторони обумовили, що лізингоодержувач зобов'язаний вчасно та у повному обсязі сплачувати лізингодавцю всі необхідні лізингові платежі, а також платежі за послуги, надані лізингодавцем, штрафні санкції відповідно до положень договору та інші платежі, які пов'язані із використанням транспортного засобу і не входять до складу місячних лізингових платежів.

Згідно пункту 9.5 договору, лізингодавець зобов'язаний по закінченню терміну дії договору та виконання за цим договором всіх зобов'язань лізингоодержувачем, передати транспортний засіб у власність лізингоодержувачу у відповідності до положень, які зазначені в пункті 6.4 Договору.

У розділі 12 договору сторони передбачили умови переходу права власності на транспортний засіб, зокрема, право власності на предмет фінансового лізингу набувається лізингоодержувачем після сплати повної суми лізингових платежів на дату переходу права власності на транспортний засіб та залишкової вартості згідно з цим Договором, але не раніше 12 місяців від дати надання транспортного засобу (п.12.5 Договору). Перехід права власності на транспортний засіб до лізингоодержувача оформляється всіма необхідними документами, що передбачені чинним законодавством (пунктом 12.6 Договору).

У відповідності до пункту 14.1 Договору, після закінчення строку лізингу транспортний засіб, переданий лізингоодержувачу згідно з договором, може бути переданий у власність лізингоодержувача тільки після сплати ним залишкової вартості транспортного засобу відповідно до умов договору та законодавства України.

Відповідно до додатку 3 до договору „Плани лізингу" зі змінами, початкова вартість предмета лізингу складає 168127,59 грн., залишкова вартість: 42222,29 грн..

На виконання умов укладеного договору від 15.08.2008 року, сторонами погоджено замовлення на транспортні засоби, в якому сторони домовились, що лізингоодержувач замовляє та доручає лізингодавцю придбати у постачальника та передати у термін, який визначений договором, транспортний засіб: Volkswagen Passat B6 1.8 FSI.дв. 1998 см.куб./сс.

Згідно акту прийому-передачі ТОВ „Евро Лізинг" передано ТОВ „Промінерал" легковий автомобіль - Volkswagen Passat B6 1,8 FSI чорного кольору, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № ААС393295 від 13.09.2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного договору фінансового лізингу, позивач як лізингоодержувач в повному обсязі виконав умови договору щодо сплати лізингових та інших платежів в сумі 696646,66 грн.

30.07.2013 року ТОВ "Олімп Фінанс Груп" (Кредитор), ТОВ "Промінерал" (Лізингоодержувач) та ТОВ "Євро Лізинг" (Власник) укладено угоду щодо викупу транспортного засобу (а.с. 41).

Згідно умов вказаної угоди, лізингоодержувач не пізніше 31.12.2013 року сплачує кредитору всю суму належних лізингових платежів, в частині суми, яка відшкодовує частину вартості транспортного засобу, та інших витрат, пов'язаних з експлуатацією транспортного засобу на підставі виставленого Кредитором рахунку в розмірі 106111,07 грн. (п. 1).

Після внесення грошових коштів у розмірі, вказаному в пункті 1 Угоди, на рахунок кредитора, лізингоодержувач має право звернутися до власника для оформлення права власності на транспортний засіб, зазначений в пункті 1 Угоди (п. 2).

Пунктом 3 передбачено,що власник, після підтвердження кредитором факту внесення лізингоодержувачем всіх платежів за Договором фінансового лізингу №919 від 15.08.2008 року, передає право власності на т/з, зазначений у пункті 1 Угоди.

В подальшому, 5 вересня 2008 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого за всіма правами і обов'язками є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") та ТОВ "Євро Лізинг" укладено Кредитний договір №010/08/4062 із змінами та доповненнями.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ТОВ "Євро Лізинг" та АТ "Райффайзен Банк Аваль" був укладений договір застави транспортних засобів №11/1-2558 від 05.09.2008 року (а.с. 30-34).

Умовами Договору застави передбачено, що в заставу банку було передано рухоме майно, а саме: транспортні засоби у кількості 360 одиниць. Одним із заставних автомобілів є транспортний засіб - Volkswagen Passat B6 1.8 FSI шасі №WVWZZZ3CZ9Z000438, реєстраційний №АА3901НТ чорного кольору, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію №ААС393295 від 13.09.2008 року (а.с. 60).

Як вбачається з матеріалів справи, на заставне майно (транспортний засіб Volkswagen Passat) у Державному реєстрі обтяжень на рухоме майно накладена заборона на його відчуження, що підтверджується витягами з державного реєстру (а.с. 71).

Позивач стверджує, що повідомлень про передачу в заставу спірного автомобіля, а також будь-яких повідомлень щодо змін умов договору лізингу не отримував, згоди на те, що б предмет лізингу може бути переданий в заставу не давав, а тому звернувся з позовною заявою в господарський суд Хмельницької області до відповідачів про визнання недійсним договору застави №11/1-2558 від 05.09.2008р. в частині передачі в заставу транспортного засобу Volkswagen Passat B6 1,8 FSI, шасі WVWZZZ3CZ9Z000438, реєстраційний № АА3901 НТ та про зобов'язання ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" виключити транспортний засіб Volkswagen Passat з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Як визначено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11. 2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним.

Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За приписами частин 1 - 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд встановлює наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків.

Статтею 217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У відповідності до приписів статей 1, 4, 50 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. Предметом застави можуть бути майно та майнові права. При заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодавець зобов'язаний, зокрема, не здійснювати уступки заставленого права. Статтею 17 названого Закону унормовано, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про заставу" договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів.

Статтею 14 Закону України "Про заставу" встановлено, що недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, додаткова угода № 11/1-2558/2 (а.с. 60) до договору застави транспортних засобів № 11/1-2558 від 5 вересня 2008 року, якою передбачена передачу в заставу автомобіля Volkswagen Passat B6 1,8 FSI укладена 26 вересня 2008 року в простій письмовій формі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 13 ЗУ "Про заставу" (в редакції чинній на час підписання угоди), договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадку коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів.

Враховуючи вказане, апеляційний суд звертає увагу на те, що на час підписання Договору застави від 05.09.08р., нотаріальне посвідчення договору, в якому предметом застави є транспортний засіб, не було передбачено чинним законодавством України, лише 06.10.2010р. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 2435VІ було внесені зміни до ст.. 13 ЗУ «Про заставу» щодо обов»язковості нотаріального посвідчення договорів застави транспортного засобу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при підписанні договору застави, сторонами дотримано вимог щодо нотаріального посвідчення договору, а тому відсутні правові підстави для визнання даного договору недійсним у зв»язку з недотриманням ст.. 13 ЗУ «Про заставу».

При цьому, колегія суду не бере до уваги посилання позивача викладені в апеляційній скарзі на відсутність нотаріального посвідчення Додаткової угоди від 24.07.13 р. до Договору застави, оскільки ст..654 ЦК України чітко визначено, що зміни до договору повинні вчинятися у тій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Додаткова угода до основного договору застави за своєю суттю є правочином, який не змінив відносини між сторонами спору, не породив нові правовідносини, які базуються на комплексі погоджених умов, як основного договору, так і умов додаткової угоди. Тобто між сторонами спору не виникли нові або змінені сторонами, взаємовідносини.

Водночас, апеляційний суд оцінює критично доводи позивача про визнання недійсним договір застави з підстав порушення прав позивача, як власника транспортного засобу, що є предметом застави, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 Договору лізингу, лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу на строк, вказаний в Плані лізингу.

А відтак, з умов Договору вбачається, що лізингоодержувачу лише надано право користування предметом лізингу на визначений строк, при цьому ТОВ «Євро Лізинг» залишався власником вказаного автомобіля.

При цьому, апеляційний суд не бере до уваги доводи позивача, що після сплати всіх платежів за договором фінансового лізингу, на підставі угоди щодо викупу транспортних засобів від 30.07.13 року, позивач є власником цього автомобіля, що підтверджується рішенням господарського суду Хмельницької області по справі № 924/22/15 від 02.03.2015 року та постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13 травня 2015 року, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту цих рішень, в задоволені позову про визнання укладеним договору купівлі-продажу предмету лізингу відмовлено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що угода про перехід права власності не може породжувати будь-яких прав чи обов'язків для сторін правочину (в т.ч. переходу права власності) оскільки на момент укладення цієї угоди щодо викупу існувало обтяження, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна перебували записи про ці обтяження, згода банку на передачу майна надана не була, а відтак угода суперечить нормам чинного законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «Євро Лізинг» був власником транспортного засобу Volkswagen Passat B6 1,8 FSI, шасі WVWZZZ3CZ9Z000438, реєстраційний № АА3901 НТ на момент передачі його в заставу, а тому права позивача як власника даного майна на час укладення оспорюваного правочину не могли бути порушеними.

Також колегія суду критично оцінює доводи позивача про ненадання ним згоди на передачу транспортного засобу в заставу, як того вимагає ст. 578 ЦК України, оскільки дана норма не регулює відносини, що склалися між сторонами (відсутні докази перебування предмету застави у спільній власності).

Крім того, умовами Договору лізингу, а саме п.7.10 передбачено, що лізингоодержувач гарантує, що в разі якщо лізингодавець не може виконувати своїх зобов'язань перед банком, або іншою установою, що фінансує, і до банку перейде право розпорядження заставленими транспортними засобами, то лізингоодержувач продовжить орендувати ці транспортні засоби у банка або іншої компанії (лізингодавця), призначеної цим банком, якщо умови лізингу не зміняться. За вимогою банку, що фінансує, лізингоодержувач має підписати лист повідомлення і підтвердження застави.

А відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач погодив можливість передачі транспортного засобу у заставу третім особам для виконання зобов»язання ТОВ «Євро Лізинг».

Таким чином, договір застави та зокрема його додаткові угоди, в частині передачі в заставу автомобіля Volkswagen Passat B6 1,8 FSI чорного кольору, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію № ААС393295 від 13.09.2008 року не суперечить вимогам чинного законодавства України, а відтак відсутні правові підстави для його скасування.

Враховуючи вказане, колегія апеляційного суду приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору застави в частині передачі в заставу транспортного засобу необґрунтовані, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову в частині визнання недійсною додаткової угоди № 11/1-2558/2 від 26.09.2008 року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволені позовної вимоги про зобов'язання ПАТ "Райффайзен банк Аваль" виключити транспортний засіб з Державного реєстру обтяжень рухомого майна належить відмовити.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені заяви другого відповідача про накладення арешту на весь перелік транспортних засобів, переданих у заставу.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Промінерал" на рішення господарського суду Хмельницької області від 07.07.15 р. у справі № 924/684/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 07.07.15 р. у справі № 924/684/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/684/15 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.