ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015р. Справа№ 914/2731/15

За позовом: Державного територіально-галузевого обєднання в ос. Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс», м. Львів

про стягнення 87015, 10 грн.

Суддя Мороз Н.В.

При секретарі М. Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2 - директор, ОСОБА_3 адвокат

Суть спору:

Позов заявлено Державним територіально-галузевим обєднанням в ос. Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень», м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс», м. Львів про стягнення 87015, 10 грн.

Ухвалою суду від 11.08.2015р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 25.08.2015р.

Для всебічного, повного та обєктивного вирішення спору, зясування всіх обставин справи, 25.08.2015р. розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

В судовому засіданні 29.09.2015р. оголошувалась перерва, про що представники сторін були ознайомлені під розписку.

Ухвалою суду від 29.09.2015р. продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

В судовому засіданні 13.10.2015р. представником відповідача подано заяву (вх.№43866/15) про відвід судді Мороз Н.В. по справі №914/2731/15.

Ухвалою суду від 13.10.2015р. заяву відповідача про відвід судді Мороз Н.В. відхилено.

В судове засідання 13.10.2015р. представник позивача зявився, через службу діловодства господарського суду подав додаткові письмові пояснення з долученими документами. Позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях, позов просить задоволити.

Представники відповідача в судове засідання зявились, позовні вимоги визнали частково, з підстав наведених в запереченнях на позовну заяву. Зокрема, стверджують, що позивач змінив умови договору в односторонньому порядку та не погоджуються з двократним нарахуванням плати за зберігання вантажу. Просять суд частково відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив:

05.01.2015 між Державним територіально-галузевим обєднанням «Львівська залізниця» (позивач, за договором - залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» (відповідач, за договором - замовник) було укладено договір № Л/М/15/2/п про організацію перевезень вантажів та проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пункт 1.1 договору регламентує взаємовідносини між залізницею та замовником по наданню послуг, повязаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги на умовах попередньої оплати.

Згідно п. 2.2 договору передбачено обовязок залізниці надавати платні послуги по підготовці та подачі вагонів, перевезення вантажів та інших додаткових зборів. Розрахунок провізних платежів, послуг та додаткових зборів проводиться згідно ставок Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги з урахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею.

Як зазначено в п. 3.3.1 договору, обовязок замовника здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів авансом в сумах, відповідних до обсягу запланованого перевезення на розподільчий рахунок Єдиного ТехПД залізниці.

Відповідно до п. 5.2 договору, у разі відсутності на особовому рахунку замовника коштів, необхідних для оплати перевезення та додаткових послуг, а також відмови від оплати наданих послуг, залізниця припиняє приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно із статтею 62 Статуту залізниць України з одночасним віднесенням відповідальності на замовника за невиконання плану перевезень (статті 106, 108 Статуту), затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу. При наявності заборгованості залізниця вправі відповідно до статей 51 та 62 Статуту затримати видачу вантажу, що надійшов, і реалізувати його для покриття заборгованості.

22.03.2015р. на станцію Мостиська-ІІ Львівської залізниці прибули вагони №44729408 та №44910420, які прямували по накладних №50203249 та №50203256 за маршрутом ІІІпічкіно - Мостиська-ІІ, з вантажем - „злитки стальні, вантажоодержувачем яких було ТзОВ «Укртрансальянс» (копії накладних в матеріалах справи).

Згідно листа відповідача від 23.03.2015р. №38 вищезазначені вагони 23.03.2015р. були подані йому під вивантаження та вивантажені на місцях загального користування, що підтверджується пам'яткою про подавання вагонів №61, пам'яткою про забирання вагонів №60 та актом загальної форми ГУ-23 №389 від 23.03.2015р.

Відповідно до п. 5 ст. 306 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

У відповідності до ст. 46 Статуту залізниць України, одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 2 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000р. N 644 для вантажу «злитки стальні» встановлений граничний строк зберігання і вивезення його вантажовласниками зі станції - пять діб.

Згідно п.2.1 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України №317 від 26.03.2009р., після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі 1,6 грн. за одну тонну - при зберіганні вантажів на відкритих складах.

У відповідності до п. 5 Правил зберігання вантажів, якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Як передбачено ст. 36 Статуту залізниць України, у разі виникнення ускладнень на станції у зв'язку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів начальник залізниці має право збільшувати розмір збору за їх збереження до двократного розміру.

Як заявлено представником позивача та підтверджено в судових засіданнях повноважними представниками відповідача, станом на день розгляду справи вантаж зі станції відповідачем вивезено не було. Відтак, позивачем на підставі вищенаведених норм, нараховано відповідачу до сплати за зберігання вантажу на станції Мостиська-ІІ з 23.03.2015р. по 31.07.2015р. суму в розмірі 99510, 18 грн. без ПДВ. Нарахування даної суми з 01.04.2015р. проводилось у двократному розмірі на підставі наказу №МРОД77 від 01.04.2015р. який був виданий внаслідок складання акту загальної форми від 01.04.2015р., згідно якого зафіксований факт ускладнення роботи станції.

Згідно накопичувальних карток (зборів за роботи (послуги) та штрафів, повязаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) №22040254 від 22.04.2015р. та № 25050348 від 25.05.2015р., за зберігання вантажу стягнуто відповідно 5560 грн. без ПДВ та 21437,60 грн. без ПДВ., що не заперечується відповідачем.

Згідно п. 5.3 договору, у разі виникнення заборгованості за перевезення вантажів та додаткові послуги замовник сплачує залізниці пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до п. 3.3.2 договору, у разі наявності дебіторської заборгованості, пені першочергово погашається заборгованість і пеня шляхом перерахування грошей.

Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відтак, позивачем було проведене стягнення пені з рахунку відповідача за прострочення оплати за зберігання вантажу в розмірі 5335,62 грн. 25.05.2015р. та 7433,78 грн. 21.07.2015р., що підтверджується накопичувальними картками №25050347 та №21070532 (в матеріалах справи).

Стягнення зазначених сум здійснювалось в порядку передбаченому п.4.2 договору - у міру виконання перевезень та надання послуг залізниця відображає в особовому рахунку використання замовником коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, а також штрафів на підставі відповідних документів.

Таким чином, внаслідок неповного виконання своїх зобовязань по оплаті за зберігання вантажу у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 72512, 58 грн., що з врахуванням податку на додану вартість становить 87015, 10 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Що стосується заперечень відповідача щодо двократного нарахування плати за зберігання вантажу, суд звертає увагу відповідача на приписи ст. 36 Статуту залізниць України, згідно яких передбачено право начальника залізниці збільшувати розмір збору за збереження вантажу до двократного розміру.

Суд додатково звертає увагу відповідача на ст. 3 Закону України «Про залізничний транспорт», згідно якої законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Президія Вищого господарського суду України у п.5.3 роз»яснення від 29.05.2002 №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» зазначає наступне: Стаття 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав і обов'язків визначає, зокрема, як договори та інші правочини, так і те, що цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Стаття 908 ЦК України, яка кореспондується із статтею 307 ГК України, встановлює, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Таким чином, права і обов'язки сторін виникають не лише з умов укладеного ними договору, а й на підставі норм, установлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини у певних випадках.

Статутом залізниць України визначено обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2).

Згідно ст. 3 Статуту залізниць України, його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

У відповідності до ст. 61 Статуту залізниць України, тарифи на перевезення, збори і штрафи, встановлені відповідно до чинного законодавства, публікуються у Збірниках правил перевезень і тарифів залізничного транспорту. Тарифи на перевезення і ставки зборів, затверджені залізницями, публікуються у засобах масової інформації із зазначенням терміну введення їх у дію.

За змістом ст. 193 ГПК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Таким чином, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у звязку з невиконанням своїх зобовязань по оплаті за зберігання вантажу, підтверджена матеріалами справи та становить 87015, 10 грн. Доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем своїх зобовязань, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 908, 920 ЦК України, ст.ст. 193, 306, 307 ГК України, ст.ст. 3, 36, 46, 61 Статуту залізниць України, ст.ст. 43, 32, 33, 38, 49, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс», АДРЕСА_1 () на користь Державного територіально-галузевого обєднання в ос. Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень», м. Львів, вул. Листопадового чину, 22 () 87015, 10 грн. бору та 1827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 16.10.2015р.

Суддя Мороз Н.В.