РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. Справа № 902/200/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Сініцина Л.М.

суддів Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на рішення господарського суду Вінницької області від 12.08.15 р.

у справі № 902/200/15 (суддя Грабик В.В. )

позивач Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

відповідач Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"

про про стягнення 435 770,04 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Безпалюка О.Л., представника, довіреність в справі

відповідача - Мороза В.О., представника. довіреність в справі

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 12 серпня 2015 року у справі №902/200/15 (суддя Грабик В.В.) позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення інфляційних втрат в сумі 329 936,09грн. та 3% річних в сумі 105 833,95грн. задоволено частково.

Стягнуто з комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" інфляційні втрати в сумі 329 936,09грн., 3% річних в сумі 105 109,04грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 8700,90грн.

Відмовлено в задоволені позову в частині стягнення 3% річних в сумі 724,91грн.

Частково задовольняючи позов з посиланням на ст.530 ч.1, ст. 612, ст.625 ч.2, ст.655 ч.1, ч.1 ст. 692 ЦК України, п. 6.1 договору, постанову Верховного суду України від 15.05.2012р. №11/446, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України", оглянувши матеріали справи № 902/1652/13, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що наявні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 329 936,09грн. за період з листопада 2013р. по березень 2014р. (включно), які нараховані на суму боргу 8 819 489,91грн. та 3 % річних.

Разом з тим, зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 105 833,95грн. за період з 07.11.2013р. по 01.04.2014р. підлягають частковому задоволенню, з огляду на те, що ці нарахування проводилися і на дату часткового погашення заборгованості, що є неприпустимим з огляду на зміст роз'яснень Вищого господарського суду України , викладених в п.1.9 постанови Пленуму від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань". Здійснивши перерахунок, суд першої інстанції дійшов до висновку, що розмір 3% річних за період з 07.11.2013р. по 31.03.2014р. становить 105 109,04грн., і зазначена сума підлягає до стягнення.

Не погодившись із винесеним рішенням, комунальне підприємство "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулось із апеляційною скаргою, якою вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 42 Конституції України, ст. 4-2, 4-3,42,43,83 ГПК України, 526, 530, 612, 614, 651 ЦК України, без надання судом належної юридичної оцінки обставинам справи та повноти їх встановлення, з огляду на наступне.

Зазначає, що 17.02.14р. було укладено договір № 238/30 про організацію взаєморозрахунків.Таким чином сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору №14/2414/11 від 30.09.2011р. на купівлю - продаж природного газу.

На виконання умов, зазначених в договорі про організацію взаєморозрахунків, комунальне підприємство "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" 01.04.14р., одразу після надходження на його рахунки коштів в сумі 8 819 489,91 грн. від територіального органу Казначейства, перерахувало вказані кошти на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як погашення заборгованості за природний газ , отриманий за договором №14/2414/11 від 30.09.11р., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 01.04.14р. та Випискою по банківському рахунку від 01.04.14р.

На думку апелянта, виходячи з того, що строк виконання зобов'язань з оплати природного газу в сумі 8 819 489,91 грн., отриманого на умовах договору №14/2414/11 від 30.09.11р., сторони погодили умовами договору №238/30 від 17.02.14р. про організацію взаєморозрахунків, за умовами якого, прострочення оплати відповідачем не допущено, у позивача відсутні підстави для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних та 3% річних, нарахованих за період з 06.11.13р. по 01.04.14р.

Вказує на аналогічну правову позицію Верховного суду України, викладену у постановах від 30.09.14р. у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012; від 16.09.14р. у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012; від 09.09.14р. у справах № 5011-35/1533-2012-19/522-2012; №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та № 5011-1/1043-2012-42/528-2012.

Також зазначає, що укладення договору про організацію взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету в силу вимог чинного законодавства є диспозитивним правом його учасників. Тому, позивач, уклавши вищевказаний шестисторонній договір, фактично погодився із встановленням строку погашення заборгованості у сумі 8 819 489,91 грн., виходячи із моменту перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету.

Звертає увагу, що у вказаному договорі сторони не передбачили сплати 3% річних та інфляційних нарахувань за період з моменту винесення судового рішення у справі до фактичної сплати основної заборгованості. Таким чином, позивач на час укладення договору про організацію взаєморозрахунків не скористався своїм правом, передбаченим ст. 625 ЦК України.

Аналогічну правову позицію займає і Вищий господарський суд України, що відображено в постановах, винесених ним у справах: №922/3580/14 від 26.01.15р., №909/694/14 від 01.12.14р., №924/406/16 від 30.10.14р., № 924/428/14 від 29.10.14р., №902/270/14 від 29.10.14р. щодо правовідносин, які є тотожними з правовідносинами, що виникли у даній справі.

Просить відмовити ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, відповідач подав уточнення прохальної частини апеляційної скарги, в якому просить рішення господарського суду Вінницької області від 12 серпня 2015 року по справі №902/200/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу від публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не надійшло, що відповідно до ч. 2 ст.96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, викладених у ній. Крім того, відповідно до уточнення прохальної частини апеляційної скарги просив рішення господарського суду Вінницької області від 12 серпня 2015 року по справі №902/200/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив. Просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 30.09.2011 року між ПАТ "Нафтогаз України" та КП Вінницької міської ради "Вінницямісктеплоенерго" було укладено договір № 14/2414/11 на купівлю-продаж природного газу. Договором передбачено наступне: продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі - газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. Під словом "населення" слід розуміти громадян, які проживають у будинках житлового фонду або приміщеннях (гуртожитках), що перебувають у їх відособленому користуванні та вносять плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам.

Продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі до 167000 тис. куб. м. (сто шістдесят сім мільйонів куб.м.) (п.2.1. Договору);

Згідно п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

У п.3.4. Договору сторони передбачили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.1. Договору зазначено, що ціна (граничний рівень ціни) на природний газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Відповідно п.5.2. Договору, ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1091,00 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн. (одна тисяча триста дев"ять грн. 20 коп.).

У разі зміни НКРЕ ціни на природний газ або тарифів на транспортування, розподіл і постачання, сторони вносять зміни, до пункту 5.2 цього договору з дати набрання чинності встановленої НКРЕ ціни та тарифів (п. 5.3.Договору).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.5. Договору).

Згідно п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

В платіжних дорученнях покупець повинен обов"язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу, без зазначення періоду за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором (п.6.3.Договору).

У п.10.3. Договору зазначено, що усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього договору.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2011 року до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості (п. 11.1.Договору) (а.с.12-17).

Сторонами було укладено додаткові угоди до договору від 30.09.2011р. №1, №2, №3 (а.с.18,19,20).

На виконання умов договору НАК "Нафтогаз України" передало, а КП "Вінницяоблтеплоенерго" прийняло протягом жовтня 2011р., вересня-грудня 2012 року, природний газ в обсязі 48 055,68 тис. куб.м на загальну суму 62 914 496,23 грн., що підтверджується актами приймання-передачі газу: від 31.10.2011 р.; від 30.11.2012р.; від 25.12.2012р.; від 30.11.2012р.; від 31.12.2012р. (а.с.21-26).

17.02.2014р. між Територіальним органом казначейства в Вінницькій області (сторона перша), Департаментом фінансів Вінницької області державної адміністрації (сторона друга), Департаментом фінансів Вінницької міської ради (сторона третя), Департаментом енергетики, транспорту та зв'язку Вінницької міської ради (сторона четверта), КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" (сторона п'ята), НАК "Нафтогаз України (сторона остання) було укладено договір про організацію взаєморозрахунків №238/30. Договором передбачено наступне: предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014р. №30 (п.1. Договору).

Відповідно до п.8. Договору, сторона п'ята перераховує на рахунок сторони останньої кошти в сумі 8 819 489 гривень 91 коп. (вісім мільйонів вісімсот дев'ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят дев'ять гривень 91 коп.), у тому числі податок на додану вартість 1 469 914 гривень 99 коп. (один мільйон чотириста шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот чотирнадцять гривень 99 коп.), для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2012 рік згідно з договором від 30 вересня 2011р. №14/2414/11.

Пунктом 9. Договору передбачено, що сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальником імпортованого природного газу.

У п.11. Договору зазначено, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються, окрім іншого, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п.14. Договору).

Згідно п. 16. Договору сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору (а.с.84-87).

Рішенням господарського суду Вінницької області від 14.10.2014р у справі №902/1652/13, яке набрало законної сили на підставі постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.12.2014р. та залишене в силі постановою Вищого господарського суду України від 25.03.2015р., позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до КП "ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 15 365 631,86 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №142414/11 від 30.09.2011р. задоволено частково (а.с.51-60, 61-74, 123 - 125).

Вказаним рішенням встановлені наступні факти, які відповідно до положень ст.35 ч.2 ГПК України не підлягають доведенню при розгляді даної справи.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що сума основного боргу за спожитий відповідачем природний газ станом на 06.11.2013р. складала 8 819 628,68 грн. Як вбачається із змісту позовної заяви у справі №902/1652/13 предметом позову , окрім іншого, було стягнення 3% річних за період з 11.05.2012р. по 06.11.2013р. за спожитий природний газ, отриманий в вересні-грудні 2012р., та стягнення інфляційних втрат за період з грудня 2012р. по січень 2013р. (включно) за спожитий природний газ, отриманий в вересні-грудні 2012р..

З наявного в матеріалах справи розрахунку, наданого позивачем (а.с.11) вбачається, що 12.11.2013р. відповідачем було сплачено 138,77грн., у зв'язку з чим станом на 12.11.2013р. сума боргу становила 8 819 489,91грн. Остаточний розрахунок відповідачем було здійснено 01.04.2014р., що стверджується платіжним дорученням №1 від 01.04.2014р. на суму 8 819 489,91грн. (а.с.113).

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за договором позивач звернувся до суду про стягнення на його користь з відповідача інфляційних втрат в сумі 329 936,09грн. за період з листопада 2013р. по березень 2014р., які нараховані на суму боргу 8 819 489,91грн. та 3% річних в загальній сумі 105 833,95грн. за період з 07.11.2013р. по 01.04.2014р. (4 349,41грн. ( за період з 07.11.2013р. по 12.11.2013р. з суми боргу 8 819 628,68грн.) + 101 484,54грн. (за період з 13.11.2013р. по 01.04.2014р. з суми боргу 8 819 489,91грн.) (а.с.11, 132).

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне застосувати наступні положення чинного законодавства .

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі договору купівлі - продажу природного газу від 30.09.2011р. №14/2414/11 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" протягом жовтня 2011р., вересня-грудня 2012 року, здійснювало на користь Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" поставки природного газу, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу.

Пунктом 6.1 договору від 30.09.2011р. №14/2414/11 визначено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Невиконання відповідачем покладеного на нього обов'язку щодо оплати поставленого природного газу у строки, встановлені п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011р. №14/2414/11, слугувало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 329 936,09грн. за період з листопада 2013р. по березень 2014р., які нараховані на суму боргу 8 819 489,91грн. та 3% річних в загальній сумі 105 833,95грн. за період з 07.11.2013р. по 01.04.2014р.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Пунктом 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" передбачено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція) п. 1 Порядку).

Згідно з п. 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство "Енергоринок"; державне підприємство "НЕК "Укренерго"; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство "Вугілля України"; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Як встановлено місцевим господарським судом, 17.02.2014р. між Територіальним органом казначейства в Вінницькій області (сторона перша), Департаментом фінансів Вінницької області державної адміністрації (сторона друга), Департаментом фінансів Вінницької міської ради (сторона третя), Департаментом енергетики, транспорту та зв'язку Вінницької міської ради (сторона четверта), КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" (сторона п"ята), НАК "Нафтогаз України (сторона остання) 17.02.2014р. було укладено договір про організацію взаєморозрахунків №238/30. Договором передбачено наступне: предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв"язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014р. №30.

Так, з матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, відповідачем згідно платіжного доручення від 01.04.2014р. №1 погашено заборгованість в частині основного боргу в сумі 8 819 489,91 грн. на підставі договору про організацію взаєморозрахунків №238/30 від 17.02.14р. Зазначена сума оплачена головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області .

Щодо нарахування позивачем 329 936,09 грн. інфляційних втрат, 105 833,95 грн. 3% річних, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що укладенням договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію від 17.02.2014р. № 238/30 сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Отже, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних та інфляційних необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків, які діяли на момент розгляду справи і відповідно до пункту 14 яких сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію від 17.02.2014р. № 238/30, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 329 936,09 грн. інфляційних втрат, 105 833,95 грн. 3% річних - відсутні.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується із позицією відповідача, яка викладена в апеляційні скарзі.

Аналогічна правова позиція про відсутність підстав для стягнення наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України викладена в постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 року № 3-101гс14, від 09.09.2014 року № 3-102гс14, від 09.09.2014 року № 3-105гс14, від 16.09.2014 року № 3-111гс14, від 30.09.2014 року № 3-114гс14, від 25.03.15р. №3-23гс15, від 1 липня 2015 року №3-322гс15, від 16 вересня 2015 року №3-500гс15.

Згідно з ч. 1 ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. (постанова ВГСУ від 21.04.15р. у справі №924/1265/13).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 329 936,09 грн., 3% річних у сумі 105 109,04 грн. та судового збору в сумі 8700,90 грн., а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в частині відмови у стягненні 3% річних у сумі 724,91 судове рішення підлягає залишенню без змін.

В силу ст.ст. 33, 38, 43, 47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги господарського судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 4 ГПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

На переконання судової колегії рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає, оскільки має місце неправильне застосування норм матеріального права .

Відповідно до п.4 ч.1 ст.104 ГПК України апеляційний господарський суд вважає за необхідне частково скасувати оскаржуване рішення.

Відповідно до ст. 49, 105 ГПК України у зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,п.4 ч.1 ст.104,ст.105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" задовольнити часткво.

Рішення господарського суду Вінницької області від 12 серпня 2015 року у справі № 902/200/15 в частині стягнення інфляційних у сумі 329 936,09 грн., 3% річних у сумі 105 109,04 грн. та судового збору скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову про стягнення інфляційних у сумі 329 936,09 грн., 3% річних у сумі 105 109,04 грн.

В решті рішення господарського суду Вінницької області у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Сініцина Л.М.

Суддя Гудак А.В.