ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року Справа № 910/9775/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Прокопенко А.Є. (доповідач)

суддів: Дмитренко Г.К., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання: Однорог О.В.

Представники сторін:

від відповідача: Семеняк М.В., довіреність №б/н від 18.05.15, представник;

представник позивача не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація", м.Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015р. у справі №910/9775/15

за позовом комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація", м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агат-Україна", м.Дніпропетровськ

про стягнення 168 886,29 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулося в господарський суд Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Агат-Україна" про стягнення 168 886,29 грн., з яких 154 029,09 грн. плати за користування нежилим приміщенням, 2214,76 грн. компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 1224,77 грн. 3% річних та 11 417,67 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 року у справі №910/9775/15 (суддя Рудовська І.А.) в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, скаржник зазначає, що відсутність договору оренди та відповідне користування комунальним майном територіальної громади м.Києва є зберіганням майна без достатньої правової підстави і тягне за собою відшкодування збитків відповідачем.

Також скаржник вказує, що судом порушено норми процесуального права, а саме ст.4-2 та ст.43 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення присутнього у судових засіданнях представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.07.2011р. №1339 «Про внесення змін та доповнень до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010р. №1112 та від 12.05.2011р. №715» нежилий будинок площею 1126,04 кв.м. в будинку №1/6 літер А? на вул.Фролівській у м.Києві закріплено за комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація".

За актом №1 приймання-передачі основних засобів від 31.10.2012р. зазначений будинок передано на баланс комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація".

05.11.2014р. між комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" та товариством з обмеженою відповідальністю "Агат-Україна" складено акт обстеження нежилих приміщень, який підписано та скріплено печаткою товариства з обмеженою відповідальністю "Агат-Україна".

З вказаного акту вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю "Агат-Україна" фактично використовує частину нежилих приміщень площею 159,1 кв.м. для розміщення офісу.

23.01.2015р. позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату заборгованості, яка залишена відповідачем без відповіді.

Оскільки відповідач без укладання договору оренди фактично використовує приміщення і не здійснює сплату орендної плати, позивач розрахував збитки за фактичне користування нежилим приміщенням за період з 05.11.2014р. по 31.03.2015р. в сумі 156 243,85 грн., з яких 154 029,09 грн. плата за користування нежилим приміщенням та 2214,76 грн. компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою. Також позивачем розраховано 3% річних у сумі 1224,77 грн. та інфляційні втрати у сумі 11 417,67 грн.

За наведених обставин з посиланням на статті 22,611,623,1212 Цивільного кодексу України та статті 49,133,136,224 Господарського кодексу України позивач просив господарський суд стягнути з відповідача 168886,29 грн.

На виконання вимоги ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.09.2015р. позивачем до матеріалів справи було надано акт обстеження нежилих приміщень від 13.07.2015р. про використання товариством з обмеженою відповідальністю "Агат-Україна" частини нежилих приміщень площею 159,1 кв.м. для розміщення офісу, який не підписано та не скріплено печаткою товариства з обмеженою відповідальністю "Агат-Україна".

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно частини 1, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Поняття збитків детально наведено у статті 22 Цивільного кодексу України, відповідно до якої збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме порушення боржником даного зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника згідно ст.614 Цивільного кодексу України.

Згідно з статтями 33,34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Судова колегія враховує те, що використання товариством з обмеженою відповідальністю "Агат-Україна" частини нежилих приміщень площею 159,1 кв.м. для розміщення офісу підтверджено Актом обстеження нежилих приміщень тільки за один день - 05.11.2014р.

Акт обстеження нежилих приміщень від 13.07.2015р. про використання товариством з обмеженою відповідальністю "Агат-Україна" частини нежилих приміщень площею 159,1 кв.м. для розміщення офісу, який не підписано та не скріплено печаткою товариства з обмеженою відповідальністю "Агат-Україна", не приймається до уваги судовою колегією, оскільки позивачем заявлено вимоги за період з 05.11.2014р. по 31.03.2015р.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» не доведено належними і допустимими доказами факт використання товариством з обмеженою відповідальністю "Агат-Україна" частини нежилих приміщень площею 159,1 кв.м. для розміщення офісу з 05.11.2014р. по 31.03.2015р.

Щодо висновків господарського суду про відсутність у позивача правових підстав для стягнення 168 886,29 грн. з посиланням на неукладення договору оренди приміщення судова колегія зазначає наступне.

Згідно ст.12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначається момент укладання договору оренди, а саме: "Договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору".

Частиною 2 статті 640 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У відповідності до ч.1 ст.795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Положення наведеної статті свідчать про те, що за способом укладення договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) є реальним правочином, для укладення якого, поряд зі згодою сторін, необхідне вчинення фактичних дій.

Позивачем не надано судам обох інстанцій підписані між сторонами договір оренди та Акт приймання-передачі приміщення, які відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та приписів Цивільного кодексу України є обов'язковими первинними документами для правовідносин з оренди комунального майна.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, набуття або збереження майна, це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до виникнення цивільних прав та обов'язків на підставі статті 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не супперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Таким чином, судова колегія зазначає, що позивач, посилаючись на статтю 1212 Цивільного кодексу України, обрав неправильний спосіб захисту своїх прав щодо стягнення збитків за користування відповідачем нежилими приміщеннями.

Отже, підстави для скасування рішення господарського суду, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Судовий збір за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на скаржника відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація", м.Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015р. у справі №910/9775/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 16.09.2015р.

Головуючий суддя А.Є. Прокопенко

Суддя Г.К.Дмитренко

Суддя М.О.Дармін