донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

13.10.2015 справа №908/3024/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання:ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача від відповідача не зявився; не зявився
розглянувши апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод», м. Дружківка Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від10.08.2015 р.
у справі№ 908/3024/15 (суддя Огороднік Д.М.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод», м. Красноармійськ Донецької області
до:Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод», м. Дружківка Донецької області
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Красноармійський динасовий завод», м. Красноармійськ Донецької області звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод», м. Дружківка Донецької області про стягнення заборгованості у розмірі 110025,91 грн., в тому числі борг у сумі 79761,23 грн., інфляційні у сумі 27732,39 грн. та 3 % річних у сумі 2532,29 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.05.2015 р. позовну заяву разом з доданими до неї документами було направлено для розгляду за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.05.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 908/3024/15.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.08.2015 р. у справі №908/3024/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод», м. Красноармійськ Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод», м. Дружківка Донецької області про стягнення заборгованості у розмірі 110025,91 грн., в тому числі борг за договором у сумі 79761,23 грн., інфляційні у сумі 27732,39 грн. та 3 % річних у сумі 2532,29 грн. задоволено частково. Стягнуто з відповідача заборгованість за договором у сумі 79761,23 грн., 3 % річних у сумі 2532,16 грн. та інфляційні втрати у сумі 27732,39 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод», м. Дружківка Донецької області, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 10.08.2015 р. у цій справі в частині стягнення 3 % річних в сумі 2532,16 грн. та інфляційних втрат в сумі 27732,39 грн. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування всіх обставин справи.

Ухвалою від 21.09.2015 р. Донецьким апеляційним господарським судом було порушено апеляційне провадження у справі № 908/3024/15, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.10.2015р. о 10 год. 45 хв.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2015 р. у звязку із відпусткою судді Гези Т.Д. та судді Мартюхіної Н.О. змінено склад колегії суддів та сформовано її у складі: головуючий суддя Ушенко Л.В., члени колегії: суддя Дучал Н.М. та суддя Склярук О.І.

Через канцелярію суду до початку судового засідання від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає необґрунтованими та безпідставними виходячи з наступного. В порушенням вимог п. 2.6 договору № 87/13-ДрМЗ/22/293/2013 від 02.09.2013 р. з боку відповідача на адресу позивача не надходило жодного повідомлення про настання обставин непереборної сили, дату їх виникнення та тривалість їх існування, а також не було надано у встановлений договором строк документи, що підтверджують факт настання обставин непереборної сили. Крім того, дата виникнення у відповідача заборгованості жодним чином не повязана з початком та/або проведенням антитерористичної операції, оскільки строк оплати за поставлений товар сплив 07.03.2014 р., тобто до початку проведення АТО, що також підтверджується письмовими відповідями відповідача на претензії позивача, в яких підставою неналежного виконання зобовязань зазначається «відсутність грошових коштів на поточних рахунках та важке фінансове становище».

В судове засідання 13.10.2015 р. представники позивача та відповідача не зявилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Колегією суддів явка представників сторін не визнавалася обовязковою, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

02.09.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Красноармійський динасовий завод» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод» (покупець) було укладено договір №87/13-ДрМЗ/22/293/2013 (далі договір), згідно з яким постачальник зобов'язався передати в обумовлені даним договором строки покупцю продукцію та/або товар, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар та сплатити за нього узгоджену суму (п. 1.1. договору)

Відповідно до п. 1.2 договору кількість, ціна та асортимент товару визначається специфікаціями, що є складовими та невід'ємними частинами цього договору.

Згідно з п.п. 3.2, 3.4 договору місце пункту призначення, конкретні умови та строки поставки по кожній партії товару зазначаються сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Зобовязання по поставці товару вважаються виконаними з моменту приймання партії товару і надання всіх належним чином оформлених документів згідно з п. 3.3 договору.

Відповідно до п. 3.3 договору постачальник зобовязується повідомити покупця щодо здійснених відвантажень товару протягом 2 днів, а також протягом 5 днів з моменту відвантаження надати покупцю (його представникові) наступні документи: рахунки-фактури на товар, сертифікати (посвідчення) якості, сертифікат відповідності, копії залізничних накладних або оригінали накладних і відповідних товаросупровідних документів, податкову накладну, оформлену та зареєстровану відповідно до Податкового кодексу України.

Ціна товару за одиницю та по позиціям зазначена у специфікаціях до договору. Загальна сума цього договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, що є складовими та невідємними частинами цього договору (п. 4.1 договору)

Відповідно до п. 4.2 договору розрахунки за цим договором здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 4.3 договору встановлено порядок оплати з відстрочкою 15 календарних днів з моменту поставки кожної партії товару.

Цей договір набрав чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014 р., а в частині виконання зобовязань до повного і належного виконання цих зобовязань (п. 8.2 договору).

Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що цей договір є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

На виконання умов договору сторонами 02.09.2013 р. були підписані специфікації №1 від 02.10.2013 р. та № 2 від 17.02.2014 р.

За вказаними специфікаціями сторони погодили поставку товару із зазначенням строків поставки, найменування товару, кількісних та якісних показників і визначили ціну та загальну вартість товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 120724,17 грн.

Факт поставки підтверджується накладними № 95/50 від 20.02.2014 р. та № 100/57 від 20.02.2014 р., довіреністю представника відповідача ОСОБА_5 № 756 від 20.02.2014 р. на отримання товару від Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» згідно з договором № 87/13-ДрМЗ від 02.09.2013 р.

Також в матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна № 20 від 20.02.2014 р.

З вказаних накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про товар, а також містять відомості про фактичне отримання товару, тобто за своїми ознаками є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

Відповідачем товар було отримано без будь-яких зауважень, тому оплата повинна здійснюватися в термін, передбачений сторонами у договорі, оскільки відповідно до загальних умов виконання зобовязання, викладених в ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, боржник повинен сплатити одержаний товар в строки, передбачені умовами договору.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 692 Цивільного кодексу України зазначено, що отриманий товар повинний бути оплачений у повному обсязі за встановленою ціною.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення п. 4.3 договору № 87/13-ДрМЗ/22/293/2013 від 02.09.2013 р., відповідач вартість отриманого товару повністю не сплатив.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи відповідача щодо відстрочення виконання грошових зобовязань на підставі невиконання позивачем п. 3.3 договору, а саме: ненадання ним відповідачу сертифікату якості на товар.

Статтею 268 Господарського кодексу України передбачено, зокрема, що постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві .

Як було зазначено позивачем, усі документи, передбачені п. 3.3 договору, були надані разом з товаром в момент передачі товару, ніяких звернень від відповідача щодо неотримання сертифікату якості до позивача не надходило. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження звернення до позивача з вимогою надати сертифікат якості. Крім того, позивачем до матеріалів справи було додано завірені копії сертифікатів якості на товар.

У звязку з цим суд першої інстанції правомірно зазначив, що в силу приписів ст. 666 Цивільного кодексу України відповідач мав право відмовитися від договору та повернути товар, а не відстрочити виконання грошових зобовязань.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.18), відповідач 04.04.2014 р. та 22.04.2014 р. частково оплатив поставлений йому товар на суму 40962,94 грн. Таким чином, на час звернення з позовом, сума заборгованості за договором складала 79761,23 грн. Докази в спростування відповідних обставин відповідачем надані не були.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором щодо погашення заборгованості за поставлений товар, позивач направив боржнику претензію про стягнення заборгованості (вих. №16/37 від 10.07.2014 р.).

Зазначена претензія не була виконана, заборгованість залишилася непогашеною, відповідач проти суми боргу не заперечував.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки товар був отриманий відповідачем, проте не був оплачений в повному обсязі в строки, встановлені договором, господарський суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу позивача щодо стягнення заборгованості в сумі 79761,23 грн.

Позивач з посиланням на норми ст. 625 ЦК України, заявив вимоги про стягнення з боржника, який не виконав своєчасно грошові зобовязання, 3% річних у сумі 2532,29 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 27732,39 грн. за період з 08.03.2014 р. по 11.03.2015р.

Вирішуючи ці питання, місцевий господарський суд обґрунтовано виходив з приписів ст. 625 ЦК України, яка не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд, провівши власний розрахунок, правильно задовольнив вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних у сумі 2532,29 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 27732,39 грн. за період з 08.03.2014 р. по 11.03.2015 р.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що доводи відповідача про наявність форс-мажорних обставин є такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки в постанові Верховного Суду України від 19 січня 2010 року зазначено, що єдиним належним документом, який підтверджує виникнення форс-мажору, є висновок Торгово-промислової палати України; відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати України" від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР передбачено, що Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідачем не надано відповідного сертифікату Торгово-промислової палати про настання форс-мажорних обставин.

Крім того, інфляційні та річні не є штрафними санкціями як заходи відповідальності за порушення грошового зобов'язання, а є платою за користування коштами.

Більш того, як правильно було зазначено судом першої інстанції, станом на момент виникнення заборгованості у відповідача в лютому-березні 2014 року на території м.Дружківка Донецької області антитерористична операція не проводилася.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 2532,16 грн. та збитків внаслідок інфляційних процесів у сумі 27732,39 грн. є обґрунтованими і місцевий господарський суд їх правомірно задовольнив. З огляду на зазначене апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду у цій справі підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод», м. Дружківка Донецької області.

Керуючись ст. ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод», м. Дружківка Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 10.08.2015 р. у справі № 908/3024/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Донецької області від 10.08.2015 р. у справі №908/3024/15 залишити без змін.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий Л.В. Ушенко

Судді Н.М. Дучал

ОСОБА_3

Надруковано: 4 прим.

1.позивачу

1.відповідачу

1.у справу

1.ДАГС

.