ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2015 р. Справа № 914/4378/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Трускавецький водоканал (надалі ТзОВ Трускавецький водоканал) за вих№ 888 від 06.07.2015р. (вх. №ЛАГС 01-05/3007/15 від 21.07.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 16.06.2015р.

у справі № 914/4378/14

за позовом: Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі комунального підприємства Дрогобичводоканал (надалі КП Дрогобичводоканал), м. Дрогобич, Львівська область

до відповідача: ТзОВ Трускавецький водоканал, м. Трускавець, Львівська область

про стягнення заборгованості,

за участю учасників судового процесу:

від прокуратури: ОСОБА_2 прокурор

від позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 5152 від 20.07.2015р.)

від відповідача: ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 02.01.2015р.)

Прокурору та представникам сторін розяснені права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28, 29 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 06.06.2015р. (суддя Юркевич М.В.) у справі № 914/4378/14 позовні вимоги Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі КП Дрогобичводоканал задоволено повністю. Стягнуто з ТзОВ Трускавецький водоканал на користь КП Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради 4 673 166,70 грн. основного боргу, 146 078,95грн. пені, 35 061,11 грн. - 3% річних та 268 120,48 грн. інфляційних втрат. Стягнуто з ТзОВ Трускавецький водоканал 73 080,00 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума основного боргу підтверджується матеріалами справи, в свою чергу належними та допустимими доказами відповідачем не спростована.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ Трускавецький водоканал подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було надано оцінки актам приймання - передачі наданих послуг, які були підписані з боку відповідача із зауваженнями в частині вартості наданих послуг. Скаржник вказує, що вартість наданих послуг за спірний період оплачена ним в повному обсязі. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивачем здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат не від суми основного боргу, стягненої судом, а від заявленої первинно. Також вважає, що прокурор не вправі був звертатися з даним позовом.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 21.07.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_5, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2015р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 06.08.2015р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.09.2015р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.09.2015р.

У звязку з перебуванням суддів Гнатюк Г.М. та Мирутенка О.Л. у відпустці, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 15.09.2015р. внесено зміни у склад колегії суддів по розгляду справи № 914/4378/14, замість суддів Гнатюк Г.М., Мирутенка О.Л. введено суддів Кордюк Г.Т. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.09.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.10.2015р. Крім того, даною ухвалою зобовязано позивача подати суду належні докази часткової оплати ТзОВ Трускавецький водоканал основного боргу за період з липня 2014р. по жовтень 2014р. та докази зарахування вказаного боргу, вказавши суми та дату. Сторін зобовязано подати суду акт звірки взаєморозрахунків за спірний період станом на момент подання позову (06.12.2014р.).

У звязку з зайнятістю судді Кордюк Г.Т. в іншому удовому засіданні, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 15.10.2015р. внесено зміни у склад колегії суддів по розгляду справи № 914/4378/14, замість судді Кордюк Г.Т., введено суддю Мирутенка О.Л.

Сторони вимог ухвали суду від 15.09.2015р. щодо підписання акту звірки взаєморозрахунків за спірний період станом на момент подання позову не виконали. Позивач подав суду доповнення до відзиву на апеляційну скаргу б/н від 15.09.2015р. (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/6483/15 від 15.10.2015р.) з обґрунтуванням суми основного боргу. Відповідач подав суду пояснення б/н та б/д (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/6482/15 від 15.10.2015р.), в якому зазначив про відсутність спірної заборгованості, оскільки, на його думку, дана заборгованість повністю погашена 28.08.2015р., доказом чого є платіжні доручення та лист про зарахування даних коштів у спірний період.

В судовому засіданні 15.10.2015р. оголошено перерву до 16.10.2015р., про що учасники судового процесу повідомлені під розписку.

Прокурор в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу № 13-04-13/891-вих15 від 03.08.2015р. (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/4896/15 від 06.08.2015р.), просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні також заперечує проти доводів апеляційної скарги б/н від 03.08.2015р. (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/4838/15 від 03.08.2015р.), просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач в судовому засідання доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

21.02.2013р. між КП Дрогобичводоканал (виконавець) та ТзОВ Трускавецький водоканал (споживач) було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення відповідно до умов якого виконавець зобовязався надавати споживачу послуги з водопостачання та водовідведення, а останній взяв на себе зобовязання проводити відбір у обсязі, передбаченому договором та своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (а.с. 12-17 том І).

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що розрахунковим вважається період з 25 числа попереднього місяця по 25 число поточного місяця. Згідно з п. 4.4; п. 7.2.2 договору, споживач зобовязався проводити оплату за надані послуги не пізніше 30 числа кожного поточного місяця.

На виконання умов договору, за період з липня 2014р. по жовтень 2014р. виконавець надав споживачу послуги водопостачання та водовідведення на загальну суму 8 825 032,22 грн., доказом чого є рахунки-фактури та акти здачі-приймання робіт (наданих послуг). Зазначені акти були підписані уповноваженою особою відповідача та скріплені печатками сторін (а.с. 18-30 том І).

Проте, відповідач свої зобовязання щодо оплати за отримані послуги виконав не належним чином, за спірний період розрахувався частково на суму 2 869 151,31 грн., доказом чого є банківські виписки та платіжні доручення, внаслідок чого допустив заборгованість на суму 5 955 880,91 грн. (а.с. 31-96 том І, а.с.179-186, 225-231 том ІІ).

Враховуючи порушення відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати за отримані послуги, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 146 078,95 грн., 35 061,11 грн. 3% річних та 268 120,48 грн. інфляційних втрат (а.с. 172-174 том ІІ).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

В ст.11 ЦК України зазначено, що, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.2 ст. 902 ЦК України).

В силу приписів ст. 525, 526, 629 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Розділом 3 договору від 21.02.2013р. сторони погодили обсяг, тарифи на послуги та їх загальну вартість. Пунктом 3.1 договору № 1306 від 21.02.2013р. сторони встановили, що тарифи на послуги становлять: з централізованого постачання води 1,776 грн. за 1 м3 з ПДВ; з централізованого водовідведення 1,45 грн. м3 з ПДВ.

Однак, у п.3.2 договору сторони вказали, що тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення є державними регульованими тарифами, які затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, а відтак, є змінними впродовж року. Про зміну тарифів, строк їх введення виконавець повідомляє споживача письмово не пізніше як за 15 днів до дня введення в дію нових тарифів. Уразі зміни тарифів оплата споживачем наданих йому послуг здійснюється за новими тарифами без змін інших умов договору.

30.05.2014р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, прийнято постанову «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області» № 634, якою було встановлено для КП «Дрогобичводоканал» тариф на централізоване водопостачання 4,47 грн. за 1 м3 (без ПДВ); на централізоване водовідведення 2,02 грн. за 1 м3 (без ПДВ). Ця постанова набрала чинності з 01.07.2014р. У п. 3 даної постанови, зокрема, зазначено, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 150 від 13.09.2013р втратила чинність (а.с. 115 том І).

В апеляційній скарзі скаржник стверджує, що судом першої інстанції не було надано оцінки актам здачі-приймання, які були підписані з боку відповідача із зауваженнями в частині вартості наданих послуг. З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту актів-приймання робіт (наданих послуг) від 01.07.2014р., від 25.07.2014р., від 22.08.2014р., від 25.09.2014 р. відповідач погодився з кількістю наданих послуг, проте акти-приймання від 25.07.2014р., від 22.08.2014р., від 25.09.2014 р. дійсно підписані відповідачем із зауваженнями та із зазначенням своїх показників вартості послуг (за даними абонента). Вказана відповідачем в актах-приймання вартість послуг є меншою, ніж вказана позивачем (а.с. 24-26 том І).

Судом апеляційної інстанції було зясовано, що відповідач, вказавши меншу вартість послуг, заперечує розмір тарифу, по якому нараховується вартість послуг, оскільки, на його думку, вартість за отримані послуги згідно договору № 1306 від 21.03.2013р. має розраховуватися за диференційованим тарифом, встановленим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 13.09.2013р. №150, а саме: для ТзОВ «Трускавецький водоканал» 1,75 грн. за 1 м3 (без ПДВ) (а.с. 119 том І).

Як зазначалося вище, постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 150 від 13.09.2013р втратила чинність з 01.07.2014р. Тобто, з липня 2014 р. тарифи на послуги змінилися і становили: з централізованого постачання води 4,47 грн. за 1 м3 (без ПДВ); на централізоване водовідведення 2,02 грн. 1 м3 з ПДВ.

Крім того, не заслуговують на увагу суду твердження скаржника про те, що не слід керуватися постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 634 від 30.05.2014р., оскільки остання оскаржується в судовому порядку. З цього приводу відповідачу була дана відповідь у постанові Вищого господарського суду від 30.04.2015р. по даній справі (а.с.102-104 том ІІ), в якій, зокрема, зазначено, що доказів зупинення дії постанови Національної комісії № 634 від 30.05.2014р. матеріали справи не містять.

Покликання скаржника на висновки Антимонопольного комітету України щодо перевірки підняття з 01.07.2014р. КП «Дрогобичводоканал» тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для ТзОВ «Трускавецький водоканал», колегія суддів вважає безпідставним, оскільки дані висновки носять рекомендаційних характер (а.с. 21-35 том ІІІ).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірний період (липень-жовтень 2014р.) діяв тариф, встановлений постановою Нацкомісії від 30.05.2014р., згідно якої і було позивачем здійснено нарахування відповідачу вартості за надані послуги.

Як зазначалося вище, підставою звернення до суду стало неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань щодо оплати отриманих послуг, в результаті чого, в останнього перед позивачем виник борг в розмірі 5 955 880,91 грн. Як вбачається з конкретизованого розрахунку позивача, поданого у доповненнях до відзиву на апеляційну скаргу від 15.09.2015 р., в звязку з тим, що відповідачем у виписках банку та платіжних дорученнях у графі «призначення платежу» не було зазначено за який конкретно місяць здійснюється проплата коштів, позивачем було здійснено зарахування їх таким чином, що заборгованість за липень 2014 року склала 728 152,82 грн.: за серпень 1 640 121,53 грн.: за вересень 1 757 971,72 грн.: за жовтень 2014 р. 1 829 634,84 грн.

Окрім того, в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, 09.06.2015р. позивачем було подано заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення 1 282 714,24 грн. боргу, в звязку з тим, що відповідачем 20, 24, 25, 26, 27, 28 листопада та 26.12.2014р. було здійснено часткову оплату боргу, що підтверджується банківськими виписками та платіжним дорученням № 11 від 26.12.2014р., долученими до матеріалів справи (а.с. 108, 110-163 том ІІ).

09.06.2015р. ухвалою господарського суду Львівської області було припинено провадження у даній справі в частині стягнення з ТзОВ Трускавецький водоканал 1 282 714,24 грн. боргу за надані послуги водопостачання і водовідведення, тобто на всю заявлену суму (а.с. 169-170 том ІІ). Дана ухвала суду не оскаржувалася сторонами і набрала законної сили.

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем було здійснено часткову оплату боргу на суму 1 250 000,00 грн. протягом листопада 2014 року, тобто ще до подання позовної заяви до суду (11.12.2014р.). 26.12.2014 року платіжним дорученням № 11 від 26.12.2014р. відповідачем було здійснено оплату на суму 1 019 277,03 грн., з яких 32 714,24 грн. були зараховані в заборгованість за жовтень 2014 року (з врахуванням листа відповідача № 109 від 09.02.2015р. про зарахування цієї суми в спірний період).

Твердження скаржника про відсутність у нього спірної заборгованості, в звязку з погашенням її в повному обсязі 28.08.2015р., доказом чого вважає платіжні доручення за 2015р. та лист № 1422 від 07.10.2015р. про зарахування даних коштів у спірний період (долучені до матеріалів апеляційної інстанції), колегія суддів не бере до уваги, оскільки дані платіжні доручення містять призначення платежу інший період ніж зазначений період у справі № 914/4378/14. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази зарахування таких коштів у спірний період.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 4 673 166,70 грн., оскільки відповідач не розрахувався в повному обсязі за надані послуги, доказів погашення заборгованості суду не надав.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За умовами п. 4.4. договору за несвоєчасне проведення остаточної оплати рахунку, споживачеві нараховується пеня за кожен день прострочення оплати у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Згідно поданого розрахунку штрафних санкцій, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 146 087,95 грн. за період з 31.07.2014р.-11.11.2014р. від суми боргу, яка існувала на момент нарахування (а.с. 172-174 том ІІ).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Згідно поданого розрахунку штрафних санкцій, позивач нарахував відповідачу інфляційні в розмірі 268 120,48 грн. за період з серпня 2014р. по жовтень 2014р. та 3% річних в розмірі 35 061,11 грн. за період з 31.07.2014р.-11.11.2014р. (а.с. 173 том ІІ).

Даний розрахунок штрафних санкцій здійснений із суми заборгованості в розмірі 5 955 880,91 грн., оскільки станом на 11.11.2014 року у відповідача перед позивачем існував борг за надані послуги саме в розмірі 5 955 880,91 грн. (а.с. 8-11 том І).

Таким чином, місцевий господарський суду, встановивши факт порушення відповідачем зобов'язань щодо оплати наданих позивачем послуг за спірним договором та, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 146 078,95грн., 35 061,11 грн. 3% річних та 268 120,48 грн. інфляційних втрат.

Щодо твердження скаржника, про те, що прокурором при поданні позовної заяви не було поданого обґрунтування в розумінні ст. 2 ГПК України того, в чому полягає порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 36-1 Закону України Про прокуратуру представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави (ч.3 ст. 36-1 вказаного Закону).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999р. у справі №1-1/99 з урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради є виробником послуг водопостачання та водовідведення, забезпечуючи питною водою споживачів у містах Дрогобичі, Стебнику, Трускавці, а також в тридцяти селах Дрогобицького та Стрийського районів Львівської області. При цьому постачання послуг водопостачання та водовідведення для всіх споживачів, окрім м. Трускавця, здійснюється безпосередньо позивачем. Для забезпечення послугами водопостачання та водовідведення споживачів міста Трускавця було створено ТзОВ «Трускавецький водоканал», який отримує воду від позивача та розподіляє її між споживачами в межах міста Трускавця.

При цьому, частка послуг водопостачання та водовідведення, що надається КП «Дрогобичводоканал» ДМР для ТзОВ «Трускавецький водоканал» становить 52 % від усього обсягу вироблених позивачем послуг. Таким чином, невиконання саме відповідачем своїх грошових зобов»язань перед позивачем спричиняє вкрай складне фінансове становище для позивача. В свою чергу, таке становище спричиняє неможливість виконання КП «Дрогобичводоканал» своїх зобовязань перед контрагентами, насамперед перед ПАТ «Львівобленерго» за використану електроенергію.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позов заявлено Дрогобицьким міжрайонним прокурором в межах наданих йому законодавством повноважень в інтересах держави в особі комунального підприємства Дрогобичводоканал.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Як було зясовано судом апеляційної інстанції, відповідачем було оплачено частково борг в розмірі 1 250 000,00 грн. ще до подання позову, проте даний факт оплати прокурором при зверненні до суду з позовними вимогами не був врахований та зазначена сума була включена в заявлену суму боргу в розмірі 5 955 880,91 грн. Відповідно, колегія суддів вважає, що судовий збір за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги помилково обраховувався із суми 5 955 880,91 грн., а повинен був обраховуватися від суми 4 705 880,91 грн. (5 955 880,91 1 250 000).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід змінити в частині стягнення судового збору, в решті рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу частково задоволити.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ТзОВ Трускавецький водоканал за вих№ 888 від 06.07.2015р. задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 16.06.2015р. у справі № 914/4378/14 в частині стягнення судового збору за подання позовної заяви змінити. Пункт 3 резолютивної частини рішення господарського суду Львівської області від 16.06.2015р викласти в наступній редакції: «Стягнути з ТзОВ Трускавецький водоканал (82200, м. Трускавець, вул. І.Франка, 59, ) 57 742,22 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України»

3. В решті рішення залишити без змін.

4. За подання апеляційної скарги ТзОВ Трускавецький водоканал за вих№ 888 від 06.07.2015р. повернути зайво сплачений судовий збір в розмірі 7 668,89 грн.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

6. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1