РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2015Справа №910/23258/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро»
ДоПриватного підприємства «ТВІН»
Простягнення 293 620,77 грн.,
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Радомська Є.О. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «ТВІН» про стягнення 293 620,77 грн. заборгованості, з яких: 170 000,00 грн. - основного боргу, 45 135,61 грн. - пені, 3 00,93 грн. - 3% річних, 58 484,23 грн. - інфляційних втрат, 17 000,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не в повному обсязі виконані грошові зобов'язання за договором купівлі-продажу №30-10/14 від 30.10.2014 року.

Ухвалою суду від 07.09.2015 року було порушено провадження у справі №910/23258/15 та призначено її розгляд на 09.10.2015 року.

Представник позивача 09.10.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а в судовому засіданні 09.10.2015 року надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 09.10.2015 року не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 09.10.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро» (продавець, позивач) та Приватним підприємством «ТВІН» (покупець, відповідач) укладений договір №30-10/14 купівлі-продажу, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені цим договором, передати у власність покупцю товар, в певній кількості, відповідної якості і за ціною вказаною у видаткових накладних, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у договорі.

Згідно п. 1.3 договору кількість, ціна і асортимент товару, що поставляється вказуються в накладній, складеній на підставі замовлення покупця, яка є невід'ємною частиною цього договору. Накладні оформляються на кожну партію товару.

Відповідно до п. 2.2 договору покупець здійснює оплату товару за цінами, вказаними у видаткових накладних на умовах відстрочення платежу протягом 14 календарних днів з моменту передачі товару покупцю, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача.

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2014 року (п.8.1); у випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії цього договору письмово не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, то договір вважається пролонгованим на той же термін і на тих же умовах (п.8.4).

На виконання умов договору №30-10/14 купівлі-продажу від 30.10.2014 року позивач поставив відповідачу товар загалом на суму 224 842,85 грн., що підтверджується видатковими накладними: №Д221214-002 від 20.12.2014 року на суму 140 197,85 грн., №Д060115 від 06.01.2015 року на суму 84 645,00 грн.

Проте, відповідач в порушення зобов'язань за договором №30-10/14 від 30.10.2014 року здійснив оплату отриманого від позивача товару з порушенням, встановлених договором строків та не в повному обсязі, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 170 000,00 грн.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в порушення зобов'язань за договором №30-10/14 купівлі-продажу від 30.10.2014 року щодо своєчасного та в повному обсязі розрахунку за отриманий від позивач товар, не виконав, здійснив оплату товару з порушенням, встановлених договором строків та не в повному обсязі, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 170 000,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 170 000,00 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар, нарахував та просить стягнути з відповідача 3 000,93 грн. - 3% річних та 58 484,23 грн. - інфляційних втрат.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % підлягають частковому задоволенню, в розмірі 2 737,18 грн., а позвні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю у розмірі 58 484,23 грн.

Крім того, позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар, нарахував та просить стягнути з відповідача 45 135,61 грн. пені та 17 000,00 грн. штрафу.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, за згодою сторін може бути перерахована за період дії терміну позовної давності, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.3 договору за несвоєчасну оплату товару, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно сплаченого товару за кожен день прострочення.

Згідно п. 6.4 договору у разі прострочення строку сплати товару більше ніж 10 робочих днів, покупець сплачує останньому штраф у розмірі 10 % віл вартості неоплаченого у строк товару.

Здійснивши перерахунок пені та штрафу, з урахуванням умов договору, положень ст. 4 Закону України «Про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме, в сумі 44 350,14 грн., а позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ТВІН» (місцезнаходження: 03124, м. Київ, вул.М.Василенка, буд. 7-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро» (місцезнаходження: 52001, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, м. Підгорне, вул. Ульянова, 127, ) 170 000 (сто сімдесят тисяч) 00 грн. - основного боргу, 44 350 (сорок чотири тисячі триста п'ятдесят) грн. 14 коп. - пені, 2 737 (дві тисячі сімсот тридцять сім) грн. 18 коп. - 3% річних, 58 484 (п'ятдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. - інфляційних втрат, 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. - штрафу та 5 852 (п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят дві) грн. 01 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повний текст рішення підписаний

15.10.2015 року.