ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.10.15р. Справа № 904/6630/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

про стягнення 19 300 грн. 50 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, дов. № 344 від 12.06.15р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 штраф за простій вантажного автомобіля під час завантаження в розмірі 19 300 грн. 00 коп., відповідно до заявки про надання транспортно-експедиторських послуг від 06.02.2015р. № 1

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач явку свого повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

На адресу суду повернулися конверти з ухвалами, що направлялася на адресу відповідача, з відміткою поштового відділення: "Повернуто, у зв'язку з закінченням строку зберігання".

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, тому що позовна заява з доданими до неї документами і ухвали суду направлялися за юридичною адресою, яка значаться у спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.07.2015р. Згідно стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2015р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (експедитор-2, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (експедитор-1, відповідач) укладено заявку про надання транспортно-експедиторських послуг № 1 (надалі - заявка-договір), відповідно до умов якої позивачем організовано перевезення за маршрутом: село Іванопілля Костянтинівського району Донецької області (перше завантаження) - м. Харків (друге завантаження) - м. Зеравшан (Таджикистан).

Згідно умов заявки завантаження мало відбутися в с. Іванопілля 11-12 лютого 2015р., та 13-16 лютого 2015р. в Харкові. Тривалість нормативного простою під час завантаження та митних процедур не повинна була перевищувати 96 годин; завантаження, вивантаження при перевезенні по Україні - 24 години.

Строк доставки - 14 днів.

Сума фрахту за погодженням сторін склала еквівалент 8000 доларів США (в перерахунку за комерційним курсом продажу на день оплати).

Сторони узгодили наступні умови оплати: передплата 50% по курсу на день перетину російського кордону; залишок - 50 % - протягом 5 банківських днів після розвантаження автомобіля.

На виконання умов заявки-договору позивач належним чином здійснив перевезення вантажу (електрообладнання), що підтверджується міжнародними вантажними накладними № 093320 та № 23321 (а.с.12, 13).

Як зазначає позивач, під час завантаження мав місце понаднормативний простій транспортного засобу тривалістю 7 діб (з 17 по 23 лютого) з вини вантажовідправника. Тривалість простою підтверджена відмітками у вантажних накладних, а саме, в порушення умов заявки-договору, у Костянтинівні завантаження закінчилося 20 лютого, в Харкові - 23 лютого.

Умовами заявки-договору визначена відповідальність за понаднормативний з вини замовника у вигляді штрафу в розмірі 100 доларів США за добу.

26.02.2015р. позивачем виставлено відповідачу до сплати рахунки № 1 на сумум 4000 доларів США та № 2 на загальну суму 144 000 грн. 00 коп., в тому числі 120 000,00 грн. за перевезення і 24 000,00 грн. - штраф за 8 діб простою.

Відповідач розрахувався з позивачем частково у загальній сумі 4 000 доларів США та 110 600 грн. 00 коп. (а.с. 18).

Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача зі сплати штрафу за понаднормативний простій транспортного засобу складає 643,36 доларів США, що еквівалентно 19 300 грн. 50 коп. за курсом 30 грн. за 1 долар США, визначеному сторонами на дату виставлення позивачем рахунку на оплату № 2 від 26.02.2015р.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини перевезення вантажів та їх експедирування врегульовані главою 32 Господарського кодексу України, главами 51, 65 Цивільного кодексу України, Законом України "Про транспорт", Статутом автомобільного транспорту УРСР, затвердженого Радою Міністрів УРСР від 27.06.1969р. №401, Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність", а також Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р.

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедитування, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до статті 316 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

За ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За ч.1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 50 Закону України „Про автомобільний транспорт" встановлено, що договір про переведення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення: місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Згідно ст. 919 ЦК України перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до умов заявки про надання транспортно-експедиторських послуг № 1 від 06.02.2015р. завантаження мало відбутися з 11 по 16 лютого 2015р., тобто протягом 5 діб. Це на одну добу більше, ніж 96 годин для завантаження та митних процедур, які за згодою сторін було відведено у випадку міжнародних перевезень. Але з вини відповідача було допущено понаднормативний простій транспортного засобу у кількості 7 діб, що стало підставою для нарахування позивачем штрафу в розмірі 700 доларів США.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені заявкою-договором майново-господарські зобов'язання перед позивачем з оплати за простій вантажного автомобіля під час завантаження, чим порушив умови укладеної із позивачем заявки-договору та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 19 300 грн. 50 коп. - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (49000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02068, м. Київ, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) 19 300 грн. 50 коп. (дев'ятнадцять тисяч триста грн.. 50 коп.) штрафу за простій вантажного автомобіля під час завантаження, 1 827 грн. 00 коп. (одну тисячу вісімсот двадцять сім грн.. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено -13.10.15р.