донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.10.2015 року справа №908/4652/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівТатенко В.М., Ломовцева Н.В., Бойченко К.І.
за участю представників сторін:
від позивача:Ковальова С. В. - за довіреністю
від відповідача:Не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя
на рішення господарського судуЗапорізької області
від21.09.2015 року
по справі№ 908/4652/15 (суддя: Алейникова Т. Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «МІК», м. Запоріжжя
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя
простягнення 16' 618,79 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІК», м. Запоріжжя (далі - «Позивач») звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя (далі - «Відповідач») суми основного боргу у розмірі 9' 122,30 грн., 3% річних у розмірі 654,76 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 6' 841,72 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.09.2015 року у справі № 908/4652/15 позов було задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", м. Запоріжжя - суму основного боргу в розмірі 9 122,30 коп., суму трьох відсотків річних в розмірі 654,76 коп., втрати від інфляції в розмірі 6 841,72 коп. та судові витрати у розмірі 1827,00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 21.09.2015 року у справі № 908/4652/15 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» відмовити.

Заявник апеляційної скарги вважає рішення господарського суду Запорізької області від 21.09.2015 року у справі № 908/4652/15 таким, що винесено з неповним з'ясуванням

обставин, що мають значення для справи.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник Позивача в судовому засіданні надав відзив на апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя, та звернувся до суду з проханням рішення господарського суду Запорізької області від 21.09.2015 року у справі № 908/4652/15 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, поважність причин неявки суду не повідомив.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника Відповідача.

Відповідно до статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши представника Позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

23 січня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» та Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» було укладено договір поставки № 183 (далі - Договір). Згідно умов Договору Позивач (Продавець) зобов'язаний поставити, а Відповідач (Покупець) прийняти та оплатити продукцію.

На підставі договору Позивачем було поставлено Відповідачу Товар на загальну суму 258 094, 85 грн. у тому числі ПДВ 20 %.

Оцінивши Договір, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами п. 4.1 Договору встановлено, що Продавець зобов'язаний: одночасно з поставкою товару надати Покупцеві наступні оригінали документів оформлені державною мовою:

- рахунок, накладну на відпуск «Товару», оформлені відповідно до вимог п. 2.4. «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 року №88;

- податкову накладну, оформлену відповідно до вимог статей 187, 201 Податкового кодексу України, «Порядку заповнення податкових накладних» № 1379 від 01.11.2011 року;

- сертифікат якості виробника «Товару» ( або на мові країни-виробника, завірений печаткою Продавця );

- копію сертифіката походження «Товару» СТ1 на мові країни виробника, завірену печаткою Продавця ( у разі необхідності );

- у разі, якщо Товар підлягає сертифікації - гігієнічній, екологічний сертифікат (оригінали або належним чином завірені копії);

Як підставу для скасування рішення місцевого суду, в апеляційній скарзі Відповідач зазначає, що в суді першої інстанції Позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт надання Публічному акціонерному товариству «Запорізький завод феросплавів» розрахунків. Отже позовні вимоги про стягнення з Відповідача суми боргу за Договором №183 від 23.01.2012 року на суму 9122,30 грн. не підлягають задоволенню у зв'язку з їх недоведеністю.

Відповідно до п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965р. № П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними і супровідними документам (рахунком-фактурою, специфікацією, описом, пакувальними ярликами тощо) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідач не заперечує проти отримання від Позивача товару, однак відповідних актів, з яких вбачалося б про відсутність певних документів чи доказів наявності будь-яких заперечень під час отримання товару (зокрема - відсутність рахунків), у відповідності до цієї Інструкції, не надано, що спростовує твердження Відповідача про не отримання від Позивача повного пакету документів відповідно умовам Договору.

Згідно ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 Цивільного кодексу України).

Виходячи зі змісту статей 688 та 690 Цивільного кодексу України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним за відповідальне зберігання.

Матеріали справи не містять доказів відмови від продукції та прийняття її у встановленому порядку на відповідальне зберігання.

Тому висновок місцевого суду про те, що продукція за договором була поставлена Позивачем у відповідності до умов Договору, на думку судової колегії - є цілком обґрунтованим..

Як встановлено судом, станом на 10.08.2015 року, заборгованість Відповідача перед Позивачем складала 16'618,79 грн.

Відповідно до статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити повну ціну товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, отримавши товар та не сплативши його вартість в повному обсязі, Відповідач порушив вимоги як Договору, так і приписи ст. 692 ЦК України.

Прострочення сплати товару тягне за собою право Постачальника стягнення штрафних санкцій з винної сторони.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правильності нарахування Позивачем на Відповідача інфляційних та річних відповідно до приписів ст. 625 ЦК України та - правомірності стягнення цих сум.

Проаналізувавши матеріали та обставини справи, посилаючись на вищевикладені норми, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає рішення господарського суду Запорізької області від 21.09.2015 року у справі № 908/4652/15 законним та обґрунтованим.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 21.09.2015 року у справі № 908/4652/15 - залишити без змін.

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: Н. В. Ломовцева

К. І. Бойченко
Надруковано 4 примірника: 1-позивачу; 1-відповідачу; 1-у справу; 1-ДАГС.