КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа№ 910/14767/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача Мазурок Я.В. дов. від 30.12.2014 № 155/1/23-5449;

відповідача Наумчук М.В. дов. від 06.07.2015 б/н.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

відповідача Всеукраїнської благодійної організації

"Український фонд культури", м.Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.15

у справі № 910/14767/15 ( суддя Борисенко І.І.)

за позовом Комунального підприємства

"Київжитлоспецексплуатація"

до відповідача Всеукраїнської благодійної організації "Український

фонд культури"

про стягнення заборгованості у сумі 92 834, 62 грн. за

Договором № 1370 від 01.08.2006 про надання послуг

на теплопостачання та технічне обслуговування і

утримання внутрішньобудинкових інженерних

систем ЦО, ХВП та їх абонентських уводів

ВСТАНОВИВ:

Позивач КП "Київжитлоспецексплуатація" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури" про стягнення заборгованості в розмірі 92 834,62 грн., з якої: 64 239,02 грн. основного боргу, 10 461,91 грн. пені, 17 113,27 грн. інфляційних втрат, 720,42 грн. 3% річних за Договором №1370 від 01.08.2006 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО, ХВП та їх абонентських уводів.

В процесі розгляду справи позивач неодноразово зменшував розмір позовних вимог в зв'язку з частковим погашенням відповідачем основного боргу.

21.07.2015 позивачем було зазначено про сплату відповідачем 08.07.2015 19600,00грн., що підтверджується банківською випискою (а/с 157), з призначенням платежу «часткова сплата за теплову енергію ТО систем опалення нежилих приміщень згідно дог. 1370/1506 від 01.08.15р., вим. дор. 1370/1570/1506т від 03.07.15 в т. ч. ПДВ 3266,67». Цією оплатою відповідач оплатив поточні нарахування за червень 2015 на суму 1 690,75грн. (як вказано в дор. 1370/1506 від 03.07.15), які не є предметом даного спору, проте залишок з вказаної оплати в сумі - 17 909,25 грн., зараховано в погашення боргу за спірний період по справі №910/13723/15 за період травень 2014-травень 2015. Отже, станом на день розгляду справи в суді першої інстанції (21.07.2015) у відповідача зменшилась заборгованість і становить 31 318,77грн. за спірний період з травня 2014 по травень 2015 року.

20.07.2015 позивачем в порядку ст. 22 ГПК України було подано Заяву про зменшення позовних вимог вх. №155/23-07/51 (а/с 155), за якою він просив суд першої інстанції стягнути з відповідача основний борг в розмірі 31 318,77 грн., інфляційні втрати в сумі 17 113, 27 грн., 3% річних в розмірі 819, 99 грн., пеню в сумі 13 442, 35 грн.. Названа Заява була прийнята судом першої інстанції до розгляду, оскільки відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, подальший розгляд даної справи здійснювався з її врахуванням.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 № 910/14767/15 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури" на користь позивача КП "Київжитлоспецексплуатація" основний борг в розмірі 31 318,77 грн., пеню в розмірі 13 442,35 грн., 3% річних в розмірі 819,99 грн., індекс інфляції в розмірі 17 113,27 грн..

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач Всеукраїнська благодійна організація "Український фонд культури" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 №910/14767/15 скасувати частково в частині стягнення пені в сумі 13 442,35 грн., 3% річних в розмірі 819,99 грн. та інфляційних втрат у сумі 17 113,27 грн., в іншій частині судове рішення залишити без змін. Відповідач, оскаржуючи частково прийняте судове рішення, посилався на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Позивач КП "Київжитлоспецексплуатація" у своєму Відзиві на апеляційну скаргу від 29.09.2015 вих. № 188/23-03/67-23 просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 № 910/14767/15 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 21.08.2015 № 910/14767/15 порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.) та призначено судове засідання на 20.10.2015.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2006 між позивачем та відповідачем було укладено Договір №1370 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО, ХВП та їх абонентських уводів (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, предметом цього Договору є надання послуг на теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої енергії у гарячій воді та експлуатаційних витрат; обслуговування та утримання внутрішньо будинкових інженерних систем централізованого опалення (ЦО), постачання холодної води та водовідведення (ХВП) та їх абонентських уводів в нежитловому приміщенні (будинку) за адресою: вул. Липська, 16-А.

Згідно з п. 2.3.6. Договору, відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) Дирекції по експлуатації нежилих будинків (філії Позивача) вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування систем ЦО, ХВП.

Відповідно до п. 2 Порядку розрахунків за теплову енергію (Додаток №2 до Договору №1370) споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у Підприємства (позивача) за адресою: вул.. Артема,58/2-Д, договірно-розрахунковий відділ, тел..486-47-29, 486-71-95 акт звірки на початок розрахункового періоду (один поримірник оформленого акту звірки Споживач (відповідач) повертає Підприємству (позивачу), розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній період (за вимогою Споживача), платіжну вимогу -доручення, куди включена вартість теплової енергії за попередній та поточний місяці на технічне обслуговування, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт.

Сплату за вказаними в п. 2 цього Додатку документами, Споживач виконує не пізніше 23 числа поточного місяця.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем були виконанні покладені на нього договірні зобов'язання в повному обсязі. З боку відповідача заперечень щодо надання послуг позивачем неналежним чином суду не надано.

В свою чергу, відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав, не розрахувався в повному обсязі за надані послуги теплопостачання, внаслідок чого за період з травня 2014 року по травень 2015 року, враховуючи Заяву позивача про зменшення позовних вимог, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 31 318,77 грн., що підтверджується розрахунками нарахувань, обліковими картками та актами виконаних робіт, з копіями реєстрів про вручення їх відповідачу.

Місцевим господарським судом встановлено, що Договір №1370 від 01.08.2006 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО, ХВП та їх абонентських уводів є договором про надання послуг та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 2 Порядку розрахунків за теплову енергію (Додаток №2 до Договору №1370) споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у Підприємства (Позивача) акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки Споживач (Відповідач) повертає Підприємству (Позивачу), сплату за вказаними в п.2 цього додатку документами, Споживач виконує не пізніше 23 числа поточного місяця. (а/с 18)

Враховуючи положення ст. 530 ЦК України, та беручи до уваги приписи п. 2 Порядку розрахунків за теплову енергію (Додаток №2 до Договору №1370) відповідач повинен був оплачувати надані послуги не пізніше 23 числа поточного місяця.

За матеріалами справи підтверджено, що позивач надав відповідачу послуги на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО, ХВП та їх абонентських уводів, однак, відповідачем не сплачено суму боргу за Договором в розмірі 31 318,77 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент винесення рішення у справі настав.

Судом першої інстанції встановлено, що факт наявності боргу у відповідача за Договором №1370 від 01.08.2006 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО, ХВП та їх абонентських уводів в розмірі 31 318,77 грн. позивачем належним чином доведено, документально підтверджено та відповідачем не спростовано, а тому є таким, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача в частині стягнення похідних вимог, а саме пені в розмірі 13 442,35 грн., інфляційних втрат у сумі 17 113,27 грн. та 3% річних у розмірі 819,99 грн., судом першої інстанції зазначено наступне.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" №543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Відповідно до п. 3.4. Додатку №2 до Договору, у випадку несплати за користування послугами теплопостачання, відповідно до Договору, позивач до кінця розрахункового періоду нараховує відповідачу пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожен день прострочки платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Судом першої інстанції встановлено, що за прострочення виконання зобов'язання з відповідача підлягає до стягнення пеня у сумі 13 442, 35 грн., відповідно до розрахунку позивача, який місцевим господарським судом визнано обґрунтованим та арифметично вірним.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий Господарський суд України у Постанові № 48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у Постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Судом першої інстанції визнано обґрунтованим та арифметично вірним розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача 819,99 грн. 3% річних та 17 113,27 грн. індексу інфляції в порядку ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів, враховуючи вищенаведене, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги КП "Київжитлоспецексплуатація" є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач Всеукраїнська благодійна організація "Український фонд культури" у доводах апеляційного оскарження не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині стягнення пені у сумі 13 442,35 грн., 3% річних в розмірі 819,99 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 17 113,27 грн.. В обґрунтування наведеного скаржник посилається на те, що він жодним чином не ухиляється від сплати послуг за договором, проте через скрутне матеріальне становище та відсутність коштів на розрахунковому рахунку сплачував послуги з відстроченням платежів. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що він визнає заборгованість та ним 05.05.2014, 13.05.2014, 25.05.2014 на рахунок позивача було сплачено кошти на загальну суму - 28 700,00 грн.. За оцінкою скаржника, з огляду на те, що він здійснює дії щодо погашення боргу, відсутні підстави для сплати похідних вимог, нарахованих на суму основного боргу.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що наведені доводи апеляційного оскарження відповідача базуються на тих же доказах та поясненнях, що надавалися у суді першої інстанції, яким вже надана належна правова оцінка за оскарженим Рішенням.

Позивач, під час судового засідання від 20.10.2015 заперечуючи доводи апеляційного оскарження наголошує на тому, що оскільки відповідачем порушено порядок розрахунків за надані послуги теплопостачання, то наявні всі підстави для стягнення похідних вимог.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини.

Враховуючи викладене, слід зазначити, що даною нормою, зокрема, встановлено презумпцію вини особи, що саме боржник, у даному випадку відповідач Всеукраїнська благодійна організація "Український фонд культури", звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання. (Наведена правова позиція викладена у Постановах Вищого Господарського суду України, зокрема у Постановах від 22.07.2014 № 910/23772/13, від 08.02.2015 №922/3483/14 та у Постанові Верховного суду України від 14.11.2012 № 6-122цс12).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Всеукраїнська благодійна організація "Український фонд культури" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 № 910/14767/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 № 910/14767/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 № 910/14767/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/14767/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов