РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2015Справа №910/17939/15

За позовом Концерна "Техвоєнсервіс"

До Міністерства оборони України

Про стягнення 344 368,42 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Татарчук Р.О. - представник

Гуща В.О. - представник

Від відповідача Глазунов М.Ю. - представник

Суть спору:

Концерн "Техвоєнсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України про стягнення 344 368,42 грн.

Ухвалою суду від 13.07.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/17939/15 та призначено розгляд справи на 04.08.2015.

27.07.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про залучення третьої особи та про зупинення провадження у справі.

В судове засідання 04.08.2015 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги.

В судове засідання 04.08.2015 представник відповідача не з?явився, вимоги ухвали суду від 13.07.2015 не виконав, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду від 04.08.2015 відкладено розгляд справи на 09.10.2015.

21.09.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.

В судове засідання 09.10.2015 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по справі.

В судове засідання 09.10.2015 представник відповідача з»явився, заперечив проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 09.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, вживши всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2013 року між Міністерством оборони України в особі начальника Центрального автомобільного управління Збройних Сил України Озброєння Збройних Сил України Сергія Олександра Петровича та Концерном «Техвоєнсервіс», в особі Генерального директора Кужавського Миколи Сергійовича, відповідно до рішення комітету з конкурсних торгів Замовника був укладений договір про надання послуг за кошти Державного бюджету від 19 липня 2013 року №342/4/6/1 (№ 225/к/174-13Д).

Згідно п. п. 1.1. умов Договору Позивач зобов'язався у 2013 році надати послуги Замовникові з технічного обслуговування та ремонтування інших автотранспортних засобів (послуги капітального ремонту автомобільної техніки та спеціальної автомобільної техніки Збройних сил України, двигунів та агрегатів до неї) за номенклатуро, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у Календарному плані надання послуг, що є невід'ємною частиною цього Договору, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити ці послуги.

Позивач зазначає що зобов'язання по наданню послуг з технічного обслуговування та ремонтування інших автотранспортних засобів за Договором від 19 липня 2013 року №342/4/6/1 (№ 225/к/174-13Д) Позивач виконав в повному обсязі.

Як вбачається із позовної заяви у зв'язку з ухиленням відповідача від прийняття робіт в 2013 році, оозивачем було передано відповідачеві відремонтовану автомобільну техніку в березні 2014 року, що підтверджується відповідними Актами приймання-передавання автомобільної техніки від 04.03.2014, від 11.03.2014 року та виставленим рахунком-фактурою № 439 від 14.03.2014 на оплату техніки на суму 529000,00 грн.

Згідно з вимогами п. 4.1 Договору розрахунки з Виконавцем здійснюються за фактично надані послуги протягом двадцяти банківських днів, відповідно до наданих Виконавцем рахунків.

Факт належного виконання умов договору позивачем як і факт ухилення Міністерства оборони України від прийняття робіт та їх оплати встановлювалося під час розгляду справи №910/25152/14 та підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 12 березня 2015 року по справі № 910/25152/14 про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми заборгованості в розмірі 529000,00 грн., яке було залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21 травня 2015 року по справі № 910/25152/14 та постановою Вищого господарського суду України від 28.07.2015..

Відповідно до п. 7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством та цим Договором.

Відповідно до вимог ст. 35 ГПК України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду, що набрало законної сили, за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вказана вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими Законами або договором. Аналогічну норму містить і стаття 526 Цивільного кодексу України - далі - ЦК України), зокрема, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач відповідно до відзиву зазначив, що обґрунтований розрахунок стягуємої суми (інфляційні витрати в розмірі 344 368,42 грн. нараховані на суму основного боргу 529 000,00 грн.) з травня 2014 року по червень 2015 року позивачем розраховано вірно. Разом з тим, сума основного боргу за проведений капітальний ремонт в розмірі 529 000,00 грн., яка підлягала стягненню на підставі рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2015 по справі № 910/25152/14 не була облікована, як кредиторська заборгованістю Міністерства оборони України та в органах державної казначейської служби не реєструвалася. Оскільки заборгованість за виконаний капітальний ремонт автомобільної техніки в сумі 529 000,00 грн. не була бюджетною, сплата нарахованих на вказану суму інфляційних витрат в розмірі 344 368,42 грн. за договором укладеним в 2014 році за рахунок видатків, виділених Міністерству оборони України на 2015 рік неможливо. При цьому необхідно зазначити, відповідно ч.4 ст. 48 Бюджетного кодексу України, що зобов'язання взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень встановлених цим Кодексом та Законом про Державний бюджет не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати з державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Відповідно до п. 1 ст. 93 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача збитків від інфляції суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 344 368,42 грн. - збитків від інфляції.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6, ) на користь Концерну "Техвоєнсервіс" (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський , 6, ) 344368 (триста сорок чотири тисячі триста шістдесят вісім) грн. 42 коп., - інфляційних збитків, судовий збір в розмірі 7200 (сім тисяч двісті) грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання

повного рішення: 16.10.2015

Суддя Л.В. Прокопенко