донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

07.10.2015 справа №910/7526/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Суддів:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_5 представник за дов.;
від відповідача:ОСОБА_6 представник за дов.;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Феодосійський механічний завод», м. Київ
на рішення господарського суду Запорозької області
від 23.06.2015 р.
у справі№ 910/7526/15-г (суддя: Корсун В.Л.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Феодосійський механічний завод», м. Київ
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркомерцгруп», м. Словянськ Донецької області
провизнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.06.2015 р. у справі № 910/7526/15-г відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" (далі ПАТ "Феодосійський МЗ") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомерцгруп" (надалі ТОВ "Укркомерцгруп") про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 11/50 частин комплексу від 19.03.14 р.

Рішення вмотивоване недоведеністю позивачем належними та допустимими доказами недодержання в момент укладення між ПАТ "Феодосійський МЗ" та ТОВ "Укркомерцгруп" договору купівлі-продажу № 11/50 частин комплексу від 19.03.14 р. вимог, які є необхідними для визнання цього правочину судом недійсними.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Підставами для скасування апелянт вказує порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

20.07.2015 р. протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 910/7526/15-г була розподілена колегії суддів: Будко Н. В. головуючий суддя, ОСОБА_3, ОСОБА_7

Зазначеною колегією розгляд апеляційної скарги у справі № 910/7526/15-г був призначений на 31.08.2015 р.

Розпорядженням керівника апарату № 44 від 25.08.2015р., у звязку з неможливістю головуючого судді продовжувати розгляд справи, у звязку з відпусткою останнього, та з метою недопущення порушення строків вирішення справи, призначено проведення повторного автоматичного розподілу справи, та визначено наступний склад судової колегії: головуючий суддя Малашкевич С.А., суддя Дучал Н.М., суддя Кододова О.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 31.08.2015р. розгляд справи відкладався, у звязку з заявленим відповідачем клопотанням про перенесення судового засідання.

Розпорядженням голови суду № 04-08/646/15 від 23.09.2015 р. у звязку з перебуванням у відпустці визначеного за результатами автоматичного розподілу справи № 910/7526/15-г члена судової колегії судді Дучал Н. М. склад судової колегії змінено та визначено наступний: головуючий суддя Малашкевич С. А., судді: Агапов О. Л., Кододова О. В.

Під час апеляційного провадження позивачем заявлялося клопотання від 31.08.15 р. про зупинення провадження у справі № 910/7526/15-г до вирішення справи № 910/15556/15 в господарському суді м. Києва за позовом ОСОБА_8 до ПАТ «Феодосійський МЗ» про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 р., які були оформлені протоколом загальних зборів акціонерів від 13.05.2013 р., а після надання відповідачем рішення по цій справі позивач заявив клопотання від 23.09.15 р., яким вже просив зупинити провадження у даній справі до розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду м. Києва від 08.09.15 р. у справі № 910/15556/15.

Ухвалою від 23.09.2015 р. розгляд справи відкладався у звязку з необхідністю зясування обставин, вказаних апелянтом у клопотанні про зупинення провадження у справі.

Розглянувши заявлені позивачем клопотання про зупинення провадження, судова колегія дійшла висновку про їх відхилення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Отже, незалежно від того, чи є зупинення провадження у справі обов'язком, або правом господарського суду, таке процесуальне рішення може бути визнане обґрунтованим лише за тієї умови, що без здійснення тих дій, у зв'язку з якими зупиняється провадження, подальший розгляд господарської справи є неможливим.

До матеріалів справи відповідачем були надані: рішення господарського суду м. Києва від 08.09.2015 р. по справі № 910/15556/15, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 до ПАТ «Феодосійський МЗ» про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 р., які були оформлені протоколом загальних зборів акціонерів від 13.05.2013 р. та копія ухвали Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 р. по справі № 910/15556/15, якою апеляційна скарга ОСОБА_8 на вказане рішення повернута.

В судовому засіданні 07.10.2015 р. представник позивача повідомив, що вони повторно подали апеляційну скаргу по вказаній справі, проте будь-яких доказів на підтвердження цього позивач суду не надав.

Враховуючи викладене, колегія судів дійшла висновку, що позивач не надав доказів, які б доводили, що є підстави для зупинення провадження у цій справі та неможливість її розгляду.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.

Відповідач доводи апеляційної скарги заперечив з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу від 17.09.2015 р.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

19.03.14 між Публічним акціонерним товариством "Феодосійський механічний завод" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркомерцгруп" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 11/50 частин комплексу, за умовами п. 1.1 якого Публічне акціонерне товариство "Феодосійський механічний завод" зобов'язалось передати у власність Покупця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомерцгруп" 11/50 частин комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 2 657,6 кв.м. від комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 11 923,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АР Крим, м. Феодосія, вул. Чкалова, буд. 86, а Покупець прийняти у власність 11/50 частин комплексу, будівель та споруд механічного заводу і зобов'язується сплатити за згадані 11/50 частин комплексу, будівель та споруд механічного заводу визначену цим договором грошову суму.

За змістом п.п. 2.2., 2.3. договору, ціна продажу 11/50 частин комплексу становить 360 193,88 грн., які Продавець отримав повністю від Покупця під час укладення цього договору. Така вартість 11/50 частин комплексу визначена сторонами за взаємним погодженням за відсутності примусу як будь-якої із сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на 11/50 частин комплексу; на їх розсуд визначена в цьому договорі вартість саме цих 11/50 частин комплексу є справедливою і відповідає його дійсній вартості. Своїм підписом під цим договором Продавець підтверджує факт повного розрахунку за продані 11/50 частин комплексу і відсутність щодо Покупця претензій будь-якого фінансового характеру.

Згідно п. 3.1. договору, укладаючи цей договір Продавець свідчить та заявляє, що є належним власником 12/50 частин комплексу, ніяким чином не обмежений у розпорядженні майном, дані про місце розташування і коротка технічна характеристика якого наведена у Розділі 1 цього договору: його право власності оформлено належним чином шляхом складання та видачі всіх без винятку передбачених чинним законодавством України документів, що підтверджує право власності на нерухоме майно і право розпорядження цим майном.

Умовами п. 4.1., 4.2. договору визначено, що цей договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (п. 3 ст. 640 ЦК України). Право власності на 11/50 частин комплексу, що є предметом цього договору, підлягає державній реєстрації (п. 1 ст. 182 ЦК України) та виникає у Покупця з дня такої реєстрації відповідно до закону (п. 4 ст. 334 ЦК України. Передача Продавцем 11/50 частин комплексу Покупцю здійснюється протягом 3-х робочих днів з дня укладення цього договору, про що Сторони укладають акт прийому-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що всі умови договору з передачі майна та його оплати були виконані сторонами.

На думку позивача, спірний договір є незаконним та такими, що підлягає скасуванню, у зв'язку з тим, що з 13.05.2013р. фактично ПАТ «Феодосійський механічний завод» незаконно почали керувати наступні особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12. Договір купівлі-продажу 11/50 частин від 19.03.2014 р. укладений від імені ПАТ «Феодосійський МЗ» особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності на його укладення, а також правочин укладений шляхом зловмисної домовленості представників обох сторін

Правовою підставою визнання договору недійсним позивач вказує норми статей 92, 203, 215, 232 ЦК України, ст. 207 ГК України та Закон України «Про акціонерні товариства».

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спірна угода купівлі-продажу була укладена від імені ПАТ «Феодосійський МЗ» представником заводу ОСОБА_9 на підставі довіреності, яка була видана йому директором цього підприємства ОСОБА_13, який діяв на підставі Статуту ПАТ «Феодосійський МЗ», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів протоколом від 05.01.14 р., протоколу засідання ОСОБА_14 ради ПАТ «Феодосійський МЗ» від 09.01.14 р. № 1/01. Довіреність засвідчена державним нотаріусом 27.01.2014 р. за реєстровим № 1-25.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги однією з підстав вказує те, що згаданий директор на час підписання спірної угоди не мав на це право з огляду на приписи п.п. 9.2.3, 9.2.4, 9.3.6 Статуту ПАТ «Феодосійський МЗ», адже згідно Постанови ОСОБА_14 ради, оформленого протоколом засідання ОСОБА_14 ради № 34 від 03.11.2011 р. ОСОБА_14 радою був встановлений ліміт у 50 000 грн., в межах якого директор Заводу мав право приймати фінансово-господарське рішення без попереднього узгодження із ОСОБА_14 радою. Також, позивач посилається на те, що відповідач не міг бути не обізнаним про наявність цих обмежень.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 14 травня 2013 року протоколом № 2/1 засідання ОСОБА_14 ради ПАТ «Феодосійський МЗ» були скасовані попередні обмеження на ліміти для вчинення правочинів посадовими особами товариства запроваджені раніше ОСОБА_14 радою ПАТ «Феодосійський механічний завод» та встановлений ліміт вартості правочинів директору ПАТ «Феодосійський механічний завод» в рамках якого він може приймати фінансово-господарські рішення без попереднього узгодження з ОСОБА_14 радою у розмірі 1 000 000 гривень.

Не приймаються до уваги посилання позивача, на те, що цей протокол не повинен братися судом до уваги, оскільки він, на думку позивача, суперечить нормам чинного законодавства. Судова колегія зазначає, що встановлення невідповідності його нормам чинного законодавства, повинно бути доведено позивачем в судовому порядку. Судового рішення, яким би протокол № 2/1 засідання ОСОБА_14 ради ПАТ «Феодосійський МЗ» від 14 травня 2013 р. був визнаний недійсним, та яке б набрало законної сили, суду не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що станом на 19.03.2014р. в день укладання спірного договору купівлі-продажу обмеження щодо ліміту на вчинення правочинів укладання яких не потребує попереднього узгодження з ОСОБА_14 радою ПАТ» Феодосійський МЗ» становило не 50000 грн., як вважає позивач, а 1 000 000 грн. Вартість же правочину, який був укладений представником ПАТ «Феодосійський МЗ» ОСОБА_9 на підставі довіреності, виданої йому директором ОСОБА_13, складала 360 193,88 грн., що є меншою суми встановленого ліміту та такою, що не перевищує 10-25 відсотків вартості активів Товариства (виходячи із даних річного фінансового звіту позивача за 2013 р.), тому отримання попередньої згоди ОСОБА_14 на укладення цього правочину ОСОБА_13 В не було потрібно.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що виконавчим органом ПАТ «Феодосійський МЗ» не було перевищено встановленого ліміту для укладення правочину.

Не підтверджуються матеріалами справи доводи позивача стосовно того, що ОСОБА_13, який видав гр. ОСОБА_9 довіреність на укладення спірного договору не мав права діяти від імені ПАТ «Феодосійський МЗ» та надавати повноваження будь-якій іншій особі на представництво інтересів підприємства, в т. ч. на відчуження нерухомого майна. При цьому, апелянт посилається на те, що ОСОБА_13 став керівником ПАТ «Феодосівський МЗ» лише з 04.02.14 р., тоді як довіреність на представника ОСОБА_9 була посвідчена нотаріусом 27.01.2014 р.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_13 був призначений на посаду директора рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «ФМЗ», оформленим протоколом від 13 травня 2013 р.

Також, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 27.01.14 р. (відповідний витяг міститься в матеріалах справи), на час видачі довіреності ОСОБА_15 і на час укладення спірного договору, ОСОБА_13 зазначений керівником та підписантом. Будь-яких обмежень щодо цієї особи для представництва від імені юридичної особи в зазначеному реєстрі не міститься (обовязковість внесення відповідних даних встановлено ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Отже, враховуючи відомості, які внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, на час укладення спірного правочину, законним керівником ПАТ «Феодосійський механічний завод» був ОСОБА_13, який мав відповідні повноваження діяти від імені заводу та видавати довіреності будь-якій особі на здійснення дій від імені Товариства.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання позивача на те, що з 13 травня 2013 року ПАТ «Феодосійський механічний завод» незаконно керували наступні особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, оскільки ні суду першої інстанції, ані апеляційній інстанції не було надано жодного рішення, яке б набрало законної сили, та яким би було встановлено факт незаконності призначення членів наглядової ради та незаконності звільнення попередніх членів наглядової ради ПАТ «Феодосійський механічний завод».

З огляду на приписи ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» та враховуючи приписи ст. 92 ЦК України, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, що у нього були обмеження щодо укладеного спірного договору та відповідач міг бути обізнаний про обмеження представника ПАТ «Феодосійський МЗ» при підписанні такого договору.

Судове рішення Господарського суду АР Крим від 18.03.2014 р. по справі № 901/259/14, на яке посилається позивач, яким рішення загальних зборів акціонерів ПАТ «ФМЗ» про зміну складу ОСОБА_14 ради було визнано недійсним, не набуло законної сили, через його оскарження в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду та прийняття цим судом рішення за нормами Російського законодавства, що відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не може створювати правових наслідків для сторін. Доказів перегляду цього рішення в установленому законом порядку не надано.

Натомість господарським судом м. Києва було прийняте рішення від 08.09.2015 р. по справі № 910/15556/15, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 до ПАТ «Феодосійський МЗ» про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 р., які були оформлені протоколом загальних зборів акціонерів від 13.05.2013 р. Апеляційна скарга на це рішення апеляційним судом повернута без розгляду, проте відомостей про набуття чинності цим рішенням не надано.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання договорів недійсними: відповідність договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, дієздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає порушення вільного волевиявлення та не відповідність його внутрішній волі учасника правочину, не спрямованість сторони на реальне настання правових наслідків правочину та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику про визнання угод недійсними" від 06.11.2009р. № 9, відповідно до якої угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом; в кожній справі вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем підстав, передбачених для визнання недійсним спірного правочину на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Щодо посилань позивача про вчинення спірного правочину внаслідок зловмисної домовленості між представником обох сторін та необхідність застосування ст. 232 ЦК України згідно якої правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним, колегія суддів зазначає наступне.

Кваліфікація правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює доведення та встановлення таких умов: від імені однієї із сторін правочину виступав представник; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; чи існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; чи настали такі несприятливі наслідки для особи, яку представляють; наявний причинний зв'язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Відтак, для визнання правочину недійсним на підставі вказаної правової норми необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Водночас не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю (п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Абзацом 4 пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлено, що зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Доводи позивача про те, що спірний договір був укладений внаслідок зловмисної домовленості між гр. ОСОБА_11, ОСОБА_9 та директором ТОВ «Укркомерцгруп» ОСОБА_10 не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, а тому необґрунтованим є посилання позивача на ст. 232 ЦК України, як підставу визнання правочину недійсним. Наразі, як на час підписання спірного правочину, так і по теперішній час ОСОБА_9 є заступником ПАТ «Феодосійський МЗ».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами недодержання в момент укладення між ПАТ "Феодосійський механічний завод" та ТОВ "Укркомерцгруп" договору купівлі-продажу № 11/50 частин комплексу від 19.03.14 вимог, які є необхідними для визнання цього правочину судом недійсним.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення та неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим Донецький апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 23.06.2015 р. по справі № 910/7526/15-г.

Результати апеляційного провадження у справі оголошені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Феодосійський механічний завод», м. Київ на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.06.2015р. у справі № 910/7526/15-г.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.06.2015р. у справі № 910/7526/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С. А. Малашкевич

Судді: О. В. Кододової

ОСОБА_3