КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. справа№ 910/10334/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача(прокурор) - Греськів І.І.

відповідача - Музичук Н.А.

третьої особи-1 - не з'явились

третьої особи-2 - Гарбузюк Р.О.

третьої особи-3 - Лозицький С.О.

третьої особи-4 - Морочинський А.М.

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Іскра» та Фонду державного майна України

на рішення Господарського суду м. Києва від 29.05.2015 р.

у справі № 910/10334/15 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом Заступника прокурора Львівської області

до Фонду державного майна України

треті особи 1. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України;

2. Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз»

3. Публічне акціонерне товариство «Іскра»

4. Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектргаз»

про визнання нечинним пункту наказу та переліку майна, переданого у власність

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Заступник прокурора Львівської області звернувся з позовом до Фонду державного майна України (далі - відповідач) про визнання нечинним пункту 1 наказу Фонду Державного майна України від 31.12.1993 р. № 59-АТ «Про затвердження плану приватизації майна державного підприємства «Львівський електроламповий завод ВО «Іскра» в частині включення до цілісного майнового комплексу, який підлягає приватизації, газопроводу високого тиску ГРС «Винники» - ВО «Іскра» та визнання нечинним Переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Іскра» від 27.05.2003 р. в частині включення до Переліку газопроводу високого тиску ГРС «Винники» - ВО «Іскра».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.04.2015 р. було залучено до участі у справі в якості третіх осіб Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (далі - третя особа-1), Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (далі - третя особа-2), Публічне акціонерне товариство «Іскра» (далі - третя особа-3) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектргаз» (третя особа-4).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.05.2015 р. у справі № 910/10334/15 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 29.05.2015 р., Публічне акціонерне товариство «Іскра» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Також, не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 29.05.2015 р., Фонд державного майна України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ПАТ «Іскра» посилається на те, що належним позивачем у справі є Фонд державного майна України, а прокурор мав право подавати позов лише в інтересах Фонду державного майна України і не може бути самостійним позивачем у справі.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Фонд державного майна України посилається на те, що приватизація ДП «Львівський електроламповий завод ВО «Іскра» відбувалась протягом 1993 року, тому неправильним є посилання на нормативно-правовий акт, який регулює правовідносини в сфері приватизації в конкретно визначений період 1992 рік, що передує моменту виникнення спірних правовідносин.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/10334/15, а розгляд справи призначено на 15.09.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 р. було об'єднано апеляційну скаргу Фонду державного майна України в одне провадження з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Іскра».

В судовому засіданні 15.09.2015 р. було оголошено перерву до 29.09.2015 р.

В судовому засіданні 29.09.2015 р. було оголошено перерву до 13.10.2015 р.

В судовому засіданні 13.10.2015 р. було оголошено перерву до 20.10.2015 р.

В засідання суду, призначене на 20.10.2015 р., представник третьої особи-1 не з`явився, однак надавав пояснення по суті спору в попередніх судових засіданнях.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, прокурора та третіх осіб 2-4, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Розпорядженням № 1040-Р від 06.12.1993 р. Кабінет Міністрів України дозволив проведення приватизації державного підприємства «Львівський електроламповий завод ВО «Іскра» та затвердження плану приватизації.

Наказом Фонду державного майна України від 31.12.1993 р. № 59-АТ «Про затвердження плану приватизації майна державного підприємства «Львівський електроламповий завод ВО «Іскра» було затверджено план приватизації майна державного підприємства «Львівський електроламповий завод ВО «Іскра»; вирішено перетворити державне підприємство «Львівський електроламповий завод ВО «Іскра» у Відкрите акціонерне товариство «Іскра».

Також, згідно з вказаним наказом, в перелік нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Іскра», було включено, зокрема, газопровід (інвентарний номер 13000031) - вартістю станом на 01.06.1993 р. - 3 143 502,33 крб.

Відповідно до п. 7 плану приватизації було визначено перелік майна державного підприємства «Львівський електроламповий завод ВО «Іскра», що не підлягає приватизації.

Так, газопровід ГРС «Винники» - ВО «Іскра» у вказаний перелік майна не включено. При цьому, акт приймання-передачі майна складено не було, а тому відсутнє документальне оформлення передачі майна від засновника утвореному ним підприємству.

27.05.2003 р. Фонд державного майна України склав перелік нерухомого майна, переданого у власність Відкритому акціонерному товариству «Іскра», оформлений відповідно до Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 24.05.2002 р. № 906, внесеними наказом Фонду від 16.10.2002 р. № 1819.

В цей перелік, серед інших об'єктів нерухомого майна, було включено і газопровід (інвентарний номер 13000031) - вартістю станом на 01.06.1993 р. - 3 143 502,33 крб.

20.08.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Іскра» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектргаз» (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 060914/0703, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцеві, зокрема, газопровід високого тиску ПАТ «Іскра» - ГРС «Винники», а покупець зобов'язується прийняти зазначений об'єкт і сплатити продавцеві договірну ціну.

Відповідно до п. 1.8 вказаного договору загальна ціна об'єкта становить 23 760,00 грн.

Як передбачено п. 3 ст. 5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», перелік об'єктів (груп об'єктів), що не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України.

Постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 р. № 2545 XII було затверджено Державну програму приватизації майна державних підприємств, яка діяла на час утворення ВАТ «Іскра».

Згідно з п. 1.3 вищезазначеної програми не допускається приватизація трубопровідного транспорту та об'єктів інженерної інфраструктури міст, включаючи мережі, споруди, обладнання, які пов'язані з виробництвом і постачанням споживачам води, газу, тепла, а також відведенням і очищенням стічних вод.

Декретом Кабінету Міністрів України від 31.12.1992 р. № 26-92 було визначено Перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація яких не допускається.

Так, згідно з п. 15 вказаного переліку не допускається приватизація об'єктів - трубопровідного транспорту.

Крім того, відповідно до п. 16 переліку не допускається приватизація об'єктів інженерної інфраструктури та благоустрою міст, включаючи мережі, споруди, устаткування, які пов'язані з виробництвом і постачанням споживачам води, газу, тепла, а також відведення і очищення стічних вод.

Встановлено, що станом на 31.12.1993 р. до газопроводу ГРС «Винники» - ВО «Іскра» був приєднаний та підключений ввідний газопровід ВО «Львівський ізоляторний завод». Потреби ВО «Львівський ізоляторний завод» у природному газі задовольнялися через газопровід ГРС «Винники» - ВО «Іскра», що підтверджується актом приймання в експлуатацію газопроводу-відводу на ВО «Львівський ізоляторний завод» від 02.11.1982 р., будівельним паспортом № 38 газопроводу-відводу на ВО «Львівський ізоляторний завод», протоколом № 442 механічних випробувань газопроводу-відводу на ВО «Львівський ізоляторний завод», планом газопроводу-відводу на ВО «Львівський ізоляторний завод».

Таким чином, газопровід ГРС «Винними» - ВО «Іскра» станом на час видання оскаржуваних актів належав до трубопровідного транспорту і приватизації не підлягав.

Крім того, станом на 31.12.1993 р. до газопроводу ГРС «Винники» - ВО «Іскра» були приєднані і підключені газопроводи, через які газ постачався споживачам по категорії «населення», зокрема, споживачам хутору Горішній та села Бережани, що підтверджується актом приймання в експлуатацію газопроводу високого тиску х. Горішній Пустомитівського району від 15.03.1988 р., будівельним паспортом № 228 газопроводу високого тиску х. Горішній Пустомитівського району, актом приймання в експлуатацію газопроводу низького тиску х. Горішній Пустомитівського району від 15.03.1988 р., будівельним паспортом № 228 газопроводу низького тиску х. Горішній Пустомитівського району, планом траси газопроводу з проекту газифікації х. Горішній Пустомитівського району, актом приймання в експлуатацію газопроводу високого тиску с. Бережани Пустомитівського району від 06.09.1988 р., будівельним паспортом № 307 газопроводу високого тиску с. Бережани Пустомитівського району, актом приймання в експлуатацію газопроводу низького тиску с. Бережани Пустомитівського району від 06.09.1988 р., будівельним паспортом № 307 газопроводу низького тиску с. Бережани Пустомитівського району та схемою прив'язки газопроводу с. Бережани Пустомитівського району.

Враховуючи викладене, газопровід ГРС «Винники» - ВО «Іскра» належав до інженерної інфраструктури населених пунктів, яка пов'язана з постачанням газу споживачам, і з цих підстав приватизації не підлягав.

Отже, Фонд державного майна України, затверджуючи Наказом № 59-АТ від 31.12.1993 р. план приватизації, всупереч вимогам закону не включив у перелік майна, що не підлягає приватизації, газопровід ГРС «Винники» - ВО «Іскра».

Також, враховуючи те, що Перелік нерухомого майна, переданого у власність Відкритому акціонерному товариству «Іскра», ґрунтується на затвердженому плані приватизації, який включає в себе матеріали інвентаризації майна, зокрема, і газопровід, який незаконно не включено у перелік майна, що не підлягає приватизації, тому і до вказаного Переліку газопровід включенню не підлягав.

Крім того, з листа Фонду державного майна України № 10-21-6644 від 27.05.2003 р. вбачається, що оспорюваний Перелік складений відповідно до Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 906 від 24.05.2002 р., зі змінами та доповненнями, внесеними наказом Фонду державного майна України № 1819 від 16.10.2002 р.

Вказані накази Фонду державного майна України не пройшли у встановленому порядку реєстрацію у Міністерстві юстиції України, не набрали чинності та не можуть застосовуватися враховуючи наступне.

Відповідно до Указу Президента України № 493/92 від 03.10.1992 р. «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» з 01.01.1993 р. нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України № 731 від 28.12.1992 р. було затверджено Положення, згідно з п. 15 якого міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності і не можуть бути застосовані.

Аналогічна правова позиція була викладена в постановах Верховного Суду України у справах № 21-396а14 від 07.10.2014 р., № 21 -467а13 від 28.01.2014 р., № 21-140а13 від 04.06.2013 р., № 21-118а13 від 21.05.2013 р.

Накази Фонду державного майна України «Про затвердження Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно» та «Про внесення змін і доповнень до Порядку» мають міжвідомчий характер з тих підстав, що ними унормовано порядок видачі одного з правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється оформлення прав власності на нерухоме майно та їх державна реєстрація. З цих підстав накази підлягали державній реєстрації у Міністерстві юстиції України.

Таким чином, п. 1 наказу Фонду Державного майна України № 59-АТ від 31.12.1993 р. «Про затвердження плану приватизації майна державного підприємства «Львівський електроламповий завод ВО «Іскра» в частині включення до цілісного майнового комплексу, який підлягає приватизації, газопроводу високого тиску ГРС «Винники» - ВО «Іскра» та Перелік нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Іскра» від 27.05.2003 р. в частині включення до Переліку газопроводу високого тиску ГРС «Винники» - ВО «Іскра» були прийняті з порушенням норм чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги заступника прокурора Львівської області щодо визнання незаконним п. 1 наказу Фонду Державного майна України №59-АТ від 31.12.1993 р. «Про затвердження плану приватизації майна державного підприємства «Львівський електроламповий завод ВО «Іскра» в частині включення до цілісного майнового комплексу, який підлягає приватизації, газопроводу високого тиску ГРС «Винники» - ВО «Іскра» та визнання незаконним Переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Іскра», від 27.05.2003 р. в частині включення до Переліку газопроводу високого тиску ГРС «Винники» - ВО «Іскра», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно доводів Фонду державного майна України про те, що приватизація ДП «Львівський електроламповий завод ВО «Іскра» відбувалась протягом 1993 року, тому неправильним є посилання на нормативно-правовий акт, який регулює правовідносини в сфері приватизації в конкретно визначений період 1992 рік, що передує моменту виникнення спірних правовідносин, колегія зазначає наступне.

Постановою Верховної Ради України № 2545 XII від 07.07.1992 р. було затверджено Державну програму приватизації майна державних підприємств. Вказана програма містить приписи, які стосуються періоду 1993-1994 років. Відповідно до загальних положень вищевказаної програми приватизації, вказано, що програма передбачає досягнення таких головних цілей, як завдання щодо приватизації на 1992 рік і прогноз щодо зміни структури власності на 1993-1994 роки; заходи спрямовані на забезпечення у 1992 році організаційно-економічних умов для реалізації державної політики приватизації у 1993-1994 роках. Нормативно-правові акти, якщо ними не передбачено інше, діють до їх зміни чи скасування іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи те, що Державна програма приватизації на 1993 рік Верховною Радою України не затверджувалась, тому Державна програма приватизації державних підприємств, на яку посилається прокурор в позові, діяла до часу затвердження Верховною Радою України Державної програми приватизації державних підприємств на 1994 рік.

Доводи Публічного акціонерного товариства «Іскра» про те, що місцевим судом безпідставно не було застосовано позовну давність, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і ст.ст. 78 і 79 цього Кодексу.

За змістом ст. ст. 71, 75, 80 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Отже, норми, передбачені ст. 76 ЦК УРСР щодо початку перебігу позовної давності, встановлені для сторін, особи, права або інтереси якої порушено, поширювалися і на звернення прокурора до суду із заявою про захист інтересів держави.

Початок перебігу позовної давності за позовами прокурора слід обраховувати не з моменту, коли прокуратурі стало відомо про факт постановлення акта чи вчинення правочину, які оскаржуються, а з моменту, коли органи прокуратури дізнались про їх суперечність вимогам закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 3-18гс13 від 20.08.2013 р. та № 3-3376к08 від 02.09.2008 р.

Також, Фонд державного майна України наводить як доказ пропуску строку позовної давності прокуратурою Львівської області лист прокуратури від 21.06.1994 р. № 7-16/27-94 щодо проведення перевірки додержання чинного законодавства АТ «Іскра», в тому числі законності оцінки майна при приватизації державного підприємства «Іскра».

Однак, як вбачається із тексту вказаного листа, прокуратура Львівської області інформувала Фонд державного майна України про заниження первинної вартості майнового комплексу Львівського електролампового заводу «Іскра» з метою вжиття Фондом відповідних заходів реагування. Крім того, перевірку правильності оцінки вартості майна було доручено управлінню обласної державної адміністрації.

Відтак, оцінка законності оспорюваного наказу Фонду державного майна України від 31.12.1993 р. № 59-АТ прокуратурою у 1994 році не надавалася.

Також, ПАТ «Іскра», вказуючи на пропуск прокуратурою строків позовної давності, наводить справу № 1/704-5/205 за позовом прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ВАТ «Іскра», ВАТ «Кінескоп» про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 96-02/5.

Однак, посилання на вказану справу є необгрунтованими, оскільки, як вбачається із позову прокуратури від 04.11.2003 р., предметом розгляду була законність відчуження ділянки газопроводу високого тиску діаметром 500 мм. довжиною 107 метрів від ГРС Винники (стара) до ГРС Винники (нова), яка є державною власністю.

Крім того, ПАТ «Іскра» вказує на переписку між ВАТ «Іскра» (лист від 21.08.2009 р. № 112/56) та прокуратури Сихівського району м. Львова (лист від 13.08.2009 р. № 5к/121), як на доказ пропуску строку позовної давності.

Проте, як вбачається із змісту переписки, остання велася з приводу звернень мешканців гуртожитку по вул. Білоцерківській, 10, м. Львова, а також із судового рішення у справі № 4/125 за позовом Фонду державного майна України до ВАТ «Іскра», третя особа - Львівська міськрада, за участю органів прокуратури Львівської області, про вилучення із незаконного володіння гуртожитку та визнання за державою права власності на гуртожиток, спірні наказ Фонду державного майна України від 31.12.1993 р. та Перелік нерухомого майна оцінювалися як доказ належності гуртожитку на праві власності ВАТ «Іскра». Однак, жодної оцінки законності спірних Наказу та Переліку щодо приватизації газопроводу ГРС «Винники» судом у справі № 4/125 не надавалось.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії запитів прокуратури до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Листів-відповідей як Регіонального відділення так і Фонду державного майна України, які свідчать про те, що перевірку законності приватизації газопроводу прокуратурою було розпочато у лютому 2015 року.

Встановлено, що прокуратурі Львівської області стало відомо про порушення законності при приватизації газопроводу ГРС «Винники» - ВО «Іскра» 03.02.2015 р., тобто в день ознайомлення в Єдиному державному реєстрі судових рішень з постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 р. у справі № 914/622/14.

Позовну заяву у даній справі прокурором направлено до суду по пошті 17.04.2015 р., а відтак прокурор звернувся з даним позовом до суду в межах строку позовної давності.

Доводи ПАТ «Іскра», що належним позивачем у справі є Фонд державного майна України, а прокурор мав право подавати позов лише в інтересах Фонду державного майна України і не може бути самостійним позивачем у справі, є необґрунтованими з тих підстав, що предметом позову є визнання незаконними в частині саме актів Фонду державного майна України. Прокурор обґрунтовує позов порушенням інтересів держави. Інтереси держави і інтереси Фонду державного майна України в даній справі не є тотожними.

Так, в результаті перевірки прокурором було з'ясовано, що Фонд державного майна України порушив інтереси держави, тому прокуратурою і було визначено Фонд державного майна України саме відповідачем у справі. Враховуючи наведене, в даних правовідносинах відсутній орган держави, в особі якої міг виступити прокурор.

Згідно з ч. 2 ст. 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженою здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Керуючись ст. 29 ГПК України прокурором у позовній заяві зазначено про відсутність органу, який би був наділений повноваженнями на звернення до суду із позовом про визнання незаконними оспорюваних Наказу та Переліку, а тому прокурор є позивачем у справі.

Аналогічна ситуація, де прокуратура є позивачем, а органи Фонду державного майна України - відповідачем, була у справі № 914/3968/13 за позовом Стрийської міжрайонної прокуратури до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, ПЛТ «Будівельно-монтажна фірма «Стрийбуд» про визнання недійсними п. 1 Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «БМФ «Стрийбуд» та Наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 22.02.1996 р. № 611.

Вказані судові рішення, якими позов прокуратури задоволено, залишені без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2014 р.

Крім того, необхідно врахувати мотивувальну частину рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. № З-рп/99, де зазначено, що в основі інтересів держави завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звертаючись з позовом, прокурором було зазначено, що оспорюваний Наказ Фонду державного майна України та Перелік порушують економічні інтереси держави в сфері власності.

У вказаних правовідносинах органом державної влади з питань приватизації є Фонд державного майна України. Однак даний спір виник внаслідок того, що саме цей орган державної влади порушив інтереси держави, а тому прокурор, дізнавшись про наведене, був змушений звернутись до господарського суду особисто в якості позивача, зазначаючи в своєму позові відповідачем Фонд державного майна України.

Таким чином, колегія вважає, що прокурор, керуючись ст. 2, 29 ГПК України та ст. 25 Закону України «Про прокуратуру», правомірно звернувся до господарського суду в інтересах держави за відсутності органу державної влади.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 29.05.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Іскра» та Фонду державного майна України задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Іскра» та Фонду державного майна України залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 29.05.2015 р. у справі № 910/10334/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/10334/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати прокуратурі, сторонам та третім особам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран