ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.10.15р. Справа № 904/6954/15
За позовом КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "НІКОПОЛЬСЬКЕ ВИРОБНИЧЕ УПРАВЛІННЯ ВОДОПРОВІДНО - КАНАЛІЗАЦІЙНОГО ГОСПОДАРСТВА" Нікопольської міської ради, м. Нікополь

до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДТЕК " ДНІПРООБЛЕНЕРГО", м.Дніпропетровськ

про визнання дій посадових осіб незаконними

Суддя: Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 18.02.15;

ОСОБА_2, довіреність від 14.09.15;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №171/1001 від 12.05.15.

СУТЬ СПОРУ:

КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "НІКОПОЛЬСЬКЕ ВИРОБНИЧЕ УПРАВЛІННЯ ВОДОПРОВІДНО - КАНАЛІЗАЦІЙНОГО ГОСПОДАРСТВА" Нікопольської міської ради звернулось до господарського суду з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДТЕК " ДНІПРООБЛЕНЕРГО" про визнання дій посадових осіб незаконними.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за Договором про постачання електричної енергії №212 від 01.02.11.

Представник позивача в судове засідання з'явився. У судовому засіданні надав пояснення у справі, відповів на поставленні питання.

Відповідач в судове засідання з'явився, проти позову заперечив, надав пояснення по справі, відповів на запитання суду.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 15.10.15 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Між позивачем (споживач) та відповідачем (постачальник) був укладений договір №212 «Про постачання електричної енергії» (Договір). Предметам договору є продаж постачальником електричної енергії споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 4270 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені Додатком «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього договору. Під час виконання умов цього договору, а також вирішення цих питань, що необумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством та Правилами користування електричної енергії (ПКЕЕ). Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.11. Цей договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.9.8.,9.8.1).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України, визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно матеріалів справи, на адресу позивача надійшло попередження №212/152772015 від 15.05.15 про припинення електропостачання, у зв'язку із заборгованістю по оплаті за спожиту електроенергію та в разі не вжиття заходів щодо усунення даних порушень, 30.06.2015р. з 10.00 год. підприємству буде припинено електропостачання. Так, 30.06.2015 року представником Постачальника електричної енергії в особі інженера ГТЛ ОСОБА_4 в присутності представника Споживача - головного енергетика ОСОБА_5 був складений акт про не допуск для відключення та опломбування відключеного обладнання. Як на підставу недопуску в акті вказано на те, що дії відповідача по відключенню від електропостачання є порушенням п.17 ч. І ст.6 ОСОБА_6 України «Про питну воду та питне водопостачання», а також договірних відносин. 30.06.15 приблизно з 17.00 год. було здійснено відключення насосних станцій підкачки, розташованих в м. Нікополі, Дніпропетровської області за адресами: вул. Шевченко - 111, вул. Шевченко - 182, вул. Краснодонська - І/А; каналізаційні насосні станції: КНС-5 по вул. Брачко-96 м.Нікополя; КНС-1, КНЄ-2 с. Кам'янське (з 18.00 год.).

Отже, позивач вважає, що дані дії посадових осіб відповідача щодо відключення об'єктів позивача від електропостачання є безпідставними, незаконними та такими, що суперечать положенням чинного законодавства України.

Енергопостачальники мають право за умови неповної оплати споживачем спожитої електричної енергії обмежити його електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або за відсутності такої повністю припинити електропостачання споживачу у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України; водночас обмеження чи припинення електроспоживання у разі його неповної оплати є також; обов'язком споживача (частини 2 та 3 статті 24, частина 8 статті 26 ОСОБА_6 України «Про електроенергетику»).

Відповідно до п.1 ст. 26 ОСОБА_6 України "Про електроенергетику" споживання електроенергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Положеннями укладеного та чинного договору передбачене право енергопостачальника відповідача, припинити постачання електричної енергії споживачу в разі наявності заборгованості по її оплаті. Дані умови договору узгодив споживач при його укладанні.

Відключення споживача від джерел електропостачання в зв'язку з порушенням термінів та періодичності розрахунків за відпущену електроенергію передбачено низкою Постанов та Розпоряджень Кабінету Міністрів України, як вищого органу в системі органів виконавчої влади (ст. 113 Конституції України).

В акті про не допуск (а.с.24) відповідач посилається на порушення позивачем ОСОБА_6 України "Про питну воду та питне водопостачання" від 10 січня 2002 року № 2918-ІП, відповідно якого встановлено як принцип державної політики у сфері питної води та питного водопостачання заборону відключення об'єктів питного водопостачання та водовідведення від системи енерго-, газо-, теплопостачання.

Однак у відповідності до ст. 2 цього ОСОБА_6 його дія поширюється на всі суб'єкти господарювання, що виробляють питну воду, а також, на органи виконавчої влади та місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів. Зазначений перелік є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає та не містить в собі енергопостачальних компаній, як суб'єктів на які поширюється дія закону.

Отже, відповідач не є суб'єктом правовідносин, на які поширюється дія ОСОБА_6 "Про питну воду та питне водопостачання ".

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 18 ОСОБА_6 України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення " також встановлено, що до органів, які зобов'язані забезпечити жителів міст та інших населених пунктів питною водою, відносяться органи державної виконавчої влади, місцевого і регіонального самоврядування. Енергопостачальні компанії до таких органів положеннями зазначеної статті ОСОБА_6 не віднесені. Саме органи державної виконавчої влади, місцевого і регіонального самоврядування повинні забезпечити повні та своєчасні розрахунки комунальних підприємств водопостачання та водовідведення за спожиту електричну енергію.

Крім того "заборона відключення об'єктів питного водопостачання від системи енергопостачання як об'єктів життєзабезпечення і стратегічного значення ", згідно з п. 17 ст. 6 ОСОБА_6 України "Про питну воду та питне водопостачання ", є одним із принципів державної політики у сфері питної води та питного водопостачання, а не конкретною вказівкою енергопостачальним компаніям про заборону припинення постачання електроенергії підприємствам водопостачання та водовідведення, які мають заборгованість за спожиту електроенергію.

Станом на 30.06.2015 р. у Позивача існувала заборгованість по договору у розмірі 9638376,15 грн., з яких 4 602 425,01 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію.

Факт наявності заборгованості по договору Позивач не оспорює, а лише посилається на те, що несвоєчасне надходження коштів на рахунок ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» відбувається не з його вини. Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, ухилення боржників від належного виконання зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати спожитої електроенергії негативно позначаються на становищі енергокомпаній і не дають змоги на належному рівні здійснювати свою фінансово - господарську діяльність, утримувати електрообладнання та мережі, що перебувають на балансі компаній, у належному стані ті здійснювати придбання нового обладнання для заміни фізично та морально застарілого обладнання.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, що регулюють зобов'язальні відносини, саме позивач повинен нести відповідальність перед власними контрагентами - споживачами води та перед державою за таке ведення господарської діяльності, що призводить до відключення від енергопостачання підприємство питного водопостачання, порушення прав громадян на водопостачання, створення передумов для виникнення епідемій, порушення нормального санітарного стану.

Такої ж самої правової позиції дотримується Вищий господарський суд України під час розгляду аналогічних справ (див. рішення господарського суду Харківської області № 5023/2789/12 від 25.07.12, постанови ВГСУ №7/719 від 19.05.10, №5023/2789/12 від 29.11.12).

Крім того, позивачем у своїй позовній заяві не зазначено, які його права порушені або загроза порушення яких існує на момент звернення до суду, як не надано і доказів існування факту порушення на момент звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

- визнання наявності або відсутності прав;

- визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та

органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству,

ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання

недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів

суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування оперативно-господарських санкцій;

- застосування адміністративно-господарських санкцій;

- установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими законом.

Невичерпний перелік способів захисту наведено також у ч.2 ст.16 ЦК України.

Позивач не обґрунтував можливість застосування в порядку господарського судочинства такого способу захисту порушених прав, як «визнання дій посадових осіб щодо відключення обєктів від електропостачання незаконними та такими, що суперечать діючому законодавству». А отже, позивачем, ще й неправильно обрано форму та спосіб судового захисту.

За таких обставин, в позові слід відмовити.

Згідно зі ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 193 Господарського Кодексу України, ст. ст. 11, 525, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 20.10.15.

Суддя М.О.Ніколенко