ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 р. Справа №917/1661/15

за позовом Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго", вул. Молодіжна, 8, м. Комсомольськ, Полтавська область,39801

до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, вул. Зигіна, 1, м. Полтава, Полтавська область,36000

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, вул. Смоленська, 19, м. Київ, 03057

про визнання недійсним рішення від 12.05.2015 року № 01/74-рш по справі № 01-02-50/28-2015

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 дов. №4842 від 21.09.2015р., ОСОБА_3 дов. №4885 від 30.09.2015р.

від відповідача: ОСОБА_4, дов. №01/3901 від 18.08.2015р.

третьої особи: не з'явився

В судовому засіданні 13.10.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №01/74-рш від 12.02.2015 у справі №01-02-50/28-2015 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції".

Разом з позовною заявою 04.08.2015 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову. Суд ухвалою від 25.08.2015 року відмовив в задоволенні даної заяви (арк. с.214).

18.08.2015 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. В поданому відзиві відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, рішення адміністративної колегії територіального відділення від 12.05.2015р. №01/74-рш по справі №01-02-50/28-2015 залишити в силі. До відзиву відповідач додав завірені належним чином копії документів, вказаних в додатку до відзиву ( арк. с. 144-212).

01.10.2015 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення щодо наявності чи відсутності судових рішень чи судових проваджень щодо предмету спору та інших документів, щодо спірних правовідносин чи питань, пов'язаних зі спірними правовідносинами та щодо обґрунтування зазначення в позові третьої особи без подачі клопотання про залучення такої особи до участі у справі.

В судовому засіданні 01.10.2015 року представники позивача заявили усне клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Суд ухвалою від 01.10.2015 року (арк. с. 224) клопотання представників позивача задовольнив та залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

13.10.2015 року від позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення (арк. с. 227-235).

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином (поштове повідомлення про вручення узвали суду від 01.10.2015 року в матеріалах справи) (арк. с. 225).

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись, зокрема, на те, що позивачем пропущено встановлений частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" присічний двохмісячний строк оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України.

Представники позивача заперечували проти пропущення строку оскарження рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

12.05.2015 р. адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було прийнято рішення №01/73-рш у справі №01-02-50/27-2015 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (арк. с. 16-23), яким було визнано, що за результатами проведених досліджень за підсумками діяльності у період з серпня 2014р. по квітень 2015р. КВП "Комсомольськтеплоенерго", займає монопольне становище на ринку централізованого постачання гарячої води в територіальних (географічних) межах м. Комсомольськ, де розташовані діючі мережі цього підприємства, як таке, що не має жодного конкурента.

Вказаним рішенням відповідача визнано дії КВП "Комсомольськтеплоенерго" щодо необґрунтованого включення витрат з проведення періодичної повірки (фактично, прийняття на облік, зняття з обліку, пломбування, розпломбування) квартирних засобів обліку гарячої води, у плановані розрахунки тарифів на послугу з централізованого постачання гарячої води населенню, що надавалися до НКРКП, НКРЕКП у 2014р.(до 17.10.2014р.) для встановлення тарифів, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку централізованого постачання гарячої води, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

За порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в пункті 2 цього рішення, накладено на КВП "Комсомольськтеплоенерго" штраф у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень, що становить 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Копія рішення від 12.05.2015 №01/73-рш надіслана разом із супровідним листом територіального відділення від 13.05.2015 № 01/2081 (арк. с. 15) та отримана позивачем 20.05.2015, про що свідчить витяг з журналу вхідної кореспонденції КВП "Комсомольськтеплоенерго" (арк. с. 14).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що висновки комісії, викладені у спірному рішенні внаслідок неповного дослідження матеріалів, наданих позивачем, неправильного встановлення фактичних обставин, з порушенням норм чинного законодавства з питань формування тарифів на житлово-комунальні послуги.

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу тощо.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Отже, приписами вищевказаної норми передбачено строк оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, який не може бути відновлено.

Як встановлено судом, 12.05.2015 р. адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було прийнято рішення №01/73-рш у справі №01-02-50/27-2015 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (арк. с. 16-23).

Копія рішення від 12.05.2015 №01/73-рш надіслана разом із супровідним листом територіального відділення від 13.05.2015 № 01/2081 (арк. с. 15) та отримана позивачем 20.05.2015, про що свідчить витяг з журналу вхідної кореспонденції КВП "Комсомольськтеплоенерго" (арк. с. 14).

Отже, спірне рішення було отримано позивачем 20.05.2015 року, кінцевий строк його оскарження 20.07.2015.

22.07.2015 року до господарського суду Полтавської області поштою надійшла позовна заява Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго" до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення від 12.05.2015 року № 01/74-рш по справі № 01-02-50/28-2015 за вихідним номером 3886 від 17.07.2015 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.07.2015 №917/1566/15 дану позовну заяву і додані до неї документи було повернуто на підставі п. 6 ст. 63 ГПК України, оскільки описи вкладення від 17.07.2015 року містили докази направлення тільки копії позовної заяви та копії наказу на адресу відповідача та третьої особи тоді як до позовної заяви, яка надійшла до суду, було додано 115 додатків. Апеляційна скарга на ухвалу господарського суду Полтавської області від 23.07.2015 № 917/1566/15 не подавалась, а позивач 04.08.2015 року повторно звернувся із позовною заявою від 03.08.2015 року до господарського суду Полтавської області, яка була отримана судом 04.08.2015 року.

Отже, позивач звернувся із зазначеною позовною заявою до суду повторно лише 04.08.2015 року, тобто уже з пропуском двомісячного строку.

Виходячи із змісту положення ч. 3 ст. 63 ГПК України після повернення позовної повторне звернення з нею до господарського суду відбувається в загальному порядку. Повернення позовної заяви не перериває перебіг строку на звернення до суду.

Таким чином, позивач у встановлений частиною першою статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" строк, тобто в строк до 20.07.2015 року рішення № 01/74-рш у справі № 01-02-50/28-2015 від 12.05.2015 не оскаржив, а звернулася з відповідним позовом лише 04.08.2015 року, а пропущений строк не може бути відновлено, він є присічним, то у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Зазначена позиція суду узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною у п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", відповідно до якої у застосуванні згаданого припису частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також частини другої статті 47 цього Закону господарським судам слід враховувати, що передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено. Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів.

Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Аналогічна правова позиція наведена і Постанові Верховного Суду України від 01.09.2009 р. у справі N 38/350-18/101.

Отже, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи пропуск позивачем встановленого ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" строку для оскарження рішення органів Антимонопольного комітету України та приймаючи до уваги неможливість його відновлення, господарський суд відмовляє у позові про визнання недійсним рішення. При цьому суд зазначає, що всі інші доводи та заперечення сторін, надані на їх підтвердження докази судом не приймаються на підставі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не мають значення для справи з огляду на відмову у позові з наведених вище підстав (пропуск строку на оскарження).

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 16.10.2015 року.

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією