РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015Справа №910/9857/15

За позовом Приватного акціонерного товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»

До Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

Про стягнення 9 348,30 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Горбан А.В. представник за довіреністю № є.37.7.0.0./Д-935 від 04.08.14.

Від відповідача: Лисенко Д.В. представник за довіреністю № 1466 від 29.05.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - відповідач) про стягнення 9 348,30 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком виплачено страхувальнику страхове відшкодування, внаслідок чого позивачем в порядку статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду місті Києва від 20.04.15. порушено провадження у справі № 910/9857/15 та призначено її до розгляду на 19.05.15.

В судовому засіданні 19.05.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 04.06.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.15. розгляд справи було відкладено на 30.06.15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору вданій справі на п'ятнадцять днів.

В судових засіданнях 30.06.15., 02.07.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувались перерви до 02.07.15., 07.07.15. про що сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 07.07.15. суд дійшов висновку про призначення у справі № 910/9857/15 судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої доручено Київській незалежній судово-експертній установі, про що суд на підставі ст. 41 ГПК України прийняв відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.15. зупинено провадження у справі № 910/9857/15 на час проведення судової автотоварознавчої експертизи та отримання висновку експерта.

14.09.15. до господарського суду міста Києва через відділ діловодства разом з матеріалами справи № 910/9857/15 надійшов супровідний лист № 1703 від 10.09.15., в якому експертна установа повідомляє про неможливість надання висновку з підстав того, що позивач відмовився оплачувати експертизу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.15. поновлено провадження у справі № 910/9857/15 та призначено її до розгляду на 29.09.15.

В судовому засіданні 29.09.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 29.09.15. проти позову заперечував.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/9857/15.

В судовому засіданні 29.09.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.08. між позивачем (Страховиком), ОСОБА_3 (Страхувальником) та ПАТ КБ «Приватбанк» (Вигодонабувачем) було укладено Договір страхування наземного транспорту № MKGWAL00051702 (далі - Договір), відповідно до якого позивач прийняв під страховий захист автомобіль марки Hyundai, д.р.н. НОМЕР_1.

06.09.13. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась в с. Сокирниця по вул. Садова при виїзді з прилеглої території, автомобіль марки Hyundai, д.р.н. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою № 9261552 про дорожньо-транспортну пригоду.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки Opel, д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 26.09.13. в адміністративній справі № 309/3632/13-п.

Відповідно до Звіту № 209/09 від 18.09.13., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Hyundai, д.р.н. НОМЕР_1 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 16 839,67 грн.

На підставі страхового акту № И-3100 від 30.09.13. від 30.09.13. позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив Страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 16 244,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3044 від 30.09.13.

З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1011964 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки Opel, д.р.н. НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, застрахований у відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_4, яка керувала автомобілем марки Opel, д.р.н. НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

У відповідності до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло у межах фактично здійсненої страхової виплати право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Положеннями ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами - до відповідача.

Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою № 04-07/02-01 від 04.07.14. про сплату 16 244,67 грн.

Відповідач надав позивачу відповідь № 4546/18 від 12.11.14., що за заявою Страхувальника вже виплатив останньому страхове відшкодування в розмірі 6 896,37 грн., а тому вимоги Страховика є безпідставними.

За наявними матеріалами справи судом встановлено, що 11.09.13. до відповідача звернувся ОСОБА_6 із заявою-повідомленням № 8 про настання дорожньо-транспортної пригоди 06.09.13., внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки Hyundai, д.р.н. НОМЕР_1.

16.09.13. представником відповідача у присутності ОСОБА_3, ОСОБА_4 складено акт огляду автомобіля марки Hyundai, д.р.н. НОМЕР_1 за підписами вказаних осіб, яким зафіксовано фотографії пошкодженого транспортного засобу.

Згідно калькуляції від 20.09.13., складеної за системою Audatex аварійним комісаром Панасюк І.С., що діяв на підставі відповідного кваліфікаційного свідоцтва, вартість ремонту автомобіля марки Hyundai, д.р.н. НОМЕР_1 склала без урахування коефіцієнту фізичного зносу 8 275,64 грн., а за вирахуванням ПДВ 6 896,37 грн.

Вказану суму на підставі страхового акту № ОЦ/014/000/13/0018 від 03.10.13. було сплачено ОСОБА_3

З вказаних підстав відповідач вважає поданий позивачем Звіт № 209/09 від 18.09.13. таким, що суперечить Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Позивач вважає, що надані ним докази, а саме Звіт № 209/09 від 18.09.13., є достатнім доказом для стягнення з відповідача 9 348,30 грн.

При цьому, не маючи спеціальних знань для оцінки відповідності наданого позивачем Звіту вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, враховуючи що при вирішенні питання про розмір збитків, завданих транспортному засобу, суд повинен з'ясувати дійсну вартість автомобіля, вартість його ремонту та обставини щодо економічної обґрунтованості ремонту пошкодженого транспортного засобу, враховуючи наявність між сторонами спору щодо розміру пред'явленого до стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, для перевірки належним чином доводів і заперечень сторін, суд дійшов висновку про необхідність призначення по справі № 910/9857/15 судової автотоварознавчої експертизи.

Втім, сторони за наслідками судового засідання 07.07.15. висловили письмово свою незгоду з призначенням експертизи, посилаючись на те, що подані ними докази є достатніми для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Внаслідок вказаного матеріали справи № 910/9857/15 повернулись з експертної установи до Господарського суду міста Києва без виконання.

Як відзначалось судом, матеріали справи містять Звіт № 209/09 від 18.09.13., яким визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Hyundai, д.р.н. НОМЕР_1 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Разом з тим, відповідність вказаного звіту вимогам чинного законодавства України заперечується відповідачем.

При цьому судом враховано, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. (Вказану правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 18.05.15. у справі № 910/26529/14).

Жодного іншого документу, як то рахунку-фактури СТО, акту виконаних робіт на ремонт автомобіля марки Hyundai, д.р.н. НОМЕР_1, позивачем до матеріалів справи додано не було.

Доведення належними засобами доказування певних обставин по справі, ГПК України покладається саме на особу, яка на ці обставини посилається (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові № 30/5009/2733/11 від 02.04.12.).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, суд не може дійти висновку щодо розміру вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власникові автомобіля марки Hyundai, д.р.н. НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, що мало місце 06.09.13.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-3, 32, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.10.15.

Суддя Т.М. Ващенко