РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Справа № 924/941/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Тимошенко О.М. ,

судді Огороднік К.М.

при секретарі Баклан Н.С.

за участю представників сторін:

позивача: Безпалюк О.Л. (довіреність №14-95 від 18 квітня 2014 року)

відповідача: Доманський В.А. (довіреність №1 від 06 квітня 2015 року)

розглянувши апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 31.08.2015 року у справі №924/941/14 (суддя Гладій С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (м.Київ)

до Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства „Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (м. Старокостянтинів, Хмельницька область)

про стягнення 8296250,88 грн., з яких 7499435,31 грн. основний борг, 533869,18 грн. пеня, 170662,04 грн. 3% річних, 92 284,35 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області (головуючий суддя Магера В.В., суддя Суботіна Л.В., суддя Музика М.В.) від 15 жовтня 2014 року у справі №924/941/14 було частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач) до Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» (надалі - відповідач) про стягнення 8 296 250,88 грн., з яких 7 499 435,31 грн. основний борг, 533 869,18 грн. пеня, 170 662,04 грн. 3% річних, 92 284,35 грн. інфляційних втрат /т.1, а.с.120-126/. Стягнуто із Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства „Тепловик" Старокостянтинівської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України 5 563 435,31 грн. основного боргу, 263 791,16 грн. пені, 170 018,29 грн. 3% річних, 51 321,32 грн. інфляційних втрат, 53 321,67 грн. витрат по оплаті судового збору. У позові про стягнення із відповідача 1 936 000,00 грн. основного боргу, 270 078,02 грн. пені, 643,75 грн. 3% річних та 40 963,03 грн. інфляційних витрат відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Юрчук М.І., суддя Василишин А.Р.) від 20 січня 2015 року рішення господарського суду Хмельницької області від 15 жовтня 2014 року у справі №924/941/14 залишено без змін /т.1 а.с.175-183/.

Постановою Вищого господарського суду України (головуючий суддя Кузьменко М.В., суддя Васищак І.М., суддя Студенець В.І.) від 20 травня 2015 року у справі №924/941/14 було частково задоволено касаційну скаргу Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради, скасовано рішення господарського суду Хмельницької області від 15.10.2014 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 року у справі №924/941/14, справу передано на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області /т.2, а.с.24-29/. Вищим господарським судом України було зазначено, що при новому розгляді справи судам необхідно перевірити під ставність стягнення з відповідача заборгованості у заявленому розмірі (аналогічна позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України №5011-1/1043-2012-42/582-2012 від 09.09.2014 року).

Рішенням господарського суду Хмельницької області (суддя Гладій С.В.) від 31 серпня 2015 року у справі №924/941/14 в позові Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України", м. Київ до Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства „Тепловик" Старокостянтинівської міської ради, м. Старокостянтинів, Хмельницька область про стягнення 1936000,00 грн. основного боргу, 533869,18 грн. пені, 170662,04 грн. 3% річних, 92284,35 грн. нарахувань за встановленим індексом інфляції було відмовлено. Провадження у справі в частині стягнення 5563435,51 грн. основного боргу припинено. Стягнуто з Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства „Тепловик" Старокостянтинівської міської ради, Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Ессенська, 2, блок 4 () на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України", 011001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6 () - 49007,18 грн. (сорок дев'ять тисяч сім гривень 18 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Вказане рішення обґрунтовано тим, з наявних у справі матеріалів вбачається, що за договором №13/3075-ТЕ-34 від 28.12.2012 року позивачем до стягнення із відповідача визначена сума основної заборгованості в розмірі 7499435,31 грн. Разом із тим, відповідачем надано докази, що підтверджують погашення основної заборгованості за договором № 13/3075-ТЕ-34 від 28.12.2012 року станом на 01.04.2014 року на суму 1936000,00 грн. (платіжне доручення № 1 від 01.04.2014 року). Крім того, на виконання умов договору від 23.09.2014 року №349/30 про організацію взаєморозрахунків, згідно платіжного доручення від 27.10.2014 року відповідачем здійснено оплату за поставлений природний газ згідно договору купівлі-продажу природного газу № 13/303075-ТЕ-34 від 28.12.2012 року на суму 5563435,51 грн. Відтак, сума основного боргу є погашеною. Господарський суд Хмельницької області прийшов до висновку, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі № 349/30. За таких обставин суд зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 527582,32 грн., трьох процентів річних в розмірі 170018,29 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 51321,67 грн. є безпідставними та необґрунтованими.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 31.08.2015 року у справі №924/941/14 в частині відмови у стягненні 3% річних у розмірі 170662,04 грн., збитків внаслідок інфляції у розмірі 92284,35 грн., пені у розмірі 533869,18 грн. та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у цій частині. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Хмельницької області норм матеріального (статті 22, 549-552, 625, 631 Цивільного кодексу України) та процесуального (статті 4-2, 43, 84 ГПК України) права, а також на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт зазначає, що відповідно до пункту 1 договору про організацію взаєморозрахунків №349/30 від 23.09.2014 року його предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку на суму 5563435,51 грн. відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», а предметом позову крім суми основного боргу є пеня, три відсотки річних, інфляційні за порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо строків оплати спожитого природного газу, спожитого у 2013 році. Відповідно до пункту 14 Договору про організацію взаєморозрахунків №349/30 від 23.09.2014 року, договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування. Фінансування на суму 5563435,51 грн. по договору про організацію взаєморозрахунків №349/30 від 23.09.2014 року було проведено 27.10.2014 року. А отже, договір про організацію взаєморозрахунків був виконаний 27 жовтня 2014 року. Водночас, зазначений договір жодним чином не обмежує права позивача щодо нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних в строк до 27.10.2014 року. Водночас, сума позовних вимог розрахована позивачем на 31 квітня 2014 року, тобто поза межами дії і дійсності договору про організацію взаєморозрахунків №349/30 від 23.09.2014 року. Договір про організацію взаєморозрахунків жодним чином не вносить зміни до Договору купівлі-продажу природного газу, не встановлює та не змінює для сторін жодних прав та обов'язків, які були встановлені вказаним договором в тому числі і щодо нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання умов договору.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23 вересня 2015 року у справі №924/941/14 було прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження та призначено дату судового засідання на 07 жовтня 2015 року.

Розпорядженням Голови Рівненського апеляційного господарського суду від 06 жовтня 2015 року у справі №924/941/14, у зв'язку із перебуванням у відпустці суддів Крейбух О.Г., Дужича С.П. та відповідно до пункту 6.3. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Тимошенко О.М., суддя Огороднік К.М.

Від відповідача - Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що за умовами договорів про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору від 28 грудня 2012 року №13/3075-ТЕ-34.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства "Тепловик" (покупець) 28.08.2012 року укладено договір № 13/3075-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до пункту 1.1 Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

Згідно пункту 1.2 Договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, крім обсягів, що використовується для виробничо-комерційної діяльності.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року газ обсягом до 7748 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): І кв. - 4647, ІІ кв. - 925, ІІІ кв. - 632, IV кв. - 3544.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - плановий обсяг) можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (пункт 2.1.1 Договору).

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (пункт 3.1 Договору).

Покупець до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки (пункт 3.1.2. Договору).

Відповідно до пункту 3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4. Договору).

Згідно з пунктом 5.1 Договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюється Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування ПДВ. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн. (пункт 5.2 Договору).

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 6.3 Договору, в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

В пункті 6.4 Договору сторони погодили, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, грошова сума, яка надійшла від покупця погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу погашається неустойка; у третю чергу погашається основна сума боргу.

Відповідно до пункту 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

В пункті 9.3 Договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Пунктом 11.1. Договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Згідно підписаної між сторонами Додаткової угоди № 1 від 18.07.2013 року сторони внесли зміни до договору купівлі-продажу природного газу № 13/3076-БО-34 від 28.12.2012 року, зокрема з 01.07.2013 року п. п. 5.2, 5.1 п. 5 „Ціна газу" викладено в наступній редакції: „ціна за 1000 куб. м газу становить 3459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ" тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того; збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 59,12 грн., всього з ПДВ - 354,72 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3823,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4588,54 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу."

На виконання умов договору позивач у січні-грудні 2013 року передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 10099826,06 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.01.2013 року на суму 1818434,29 грн., від 31.07.2013 року на суму 1633522,88 грн., від 31.07.2013 року на суму 1821736,10 грн., від 31.07.2013 року на суму 636536,98 грн., від 30.06.2013 року на суму 68315,36 грн., від 31.07.2013 року на суму 210371,43 грн., від 31.08.2013 року на суму 194891,44 грн., від 30.09.2013 року на суму 231168,06 грн., від 31.10.2013 року на суму 703007,67 грн., від 30.11.2013 року на суму 1104166,19 грн., від 31.12.2013 року на суму 1677675,66 грн.

Згідно спільного протокольного рішення від 28.02.2013 року №-561 „Про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №-20 (зі змінами) за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету" передбачено перерахування коштів відповідачем на користь позивача в сумі 1028239,94 грн. на виконання договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року №13/3075-ТЕ-34.

Згідно спільного протокольного рішення від 13.06.2013 року №-7203 „Про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №-20 (зі змінами) за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету" передбачено перерахування коштів відповідачем на користь позивача в розмірі 846348,64 грн. на виконання договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року № 13/3075-ТЕ-34.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 16.10.2013 року №-1745 „Про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №-20 (зі змінами) за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету" було визначено сплату коштів відповідачем позивачу в сумі 262469,30 грн. на виконання договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року № 13/3075-ТЕ-34.

Згідно спільного протокольного рішення від 16.12.2013 року №-2194 „Про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №-20 (зі змінами) за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України" було визначено сплату коштів відповідачем позивачу в розмірі 718243,99 грн. на виконання договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року № 13/3075-ТЕ-34.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що відповідач частково виконав зобов'язання з оплати поставленого природного газу, перерахувавши на рахунок позивача грошові кошти в сумі 2600390,75 грн., що підтверджується довідкою позивача про сальдо з 01.01.2013 року по 28.02.2014 року, довідкою про операції по підприємству відповідача з 01.01.2013 року по 28.02.2014 року та розрахунком заборгованості станом на 31.03.2014 року.

У зв'язку із частковою сплатою боргу, за відповідачем станом на 31.03.2014 року рахувався основний борг перед позивачем в сумі 7499435,31 грн.

Крім того, згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 1 від 01.04.2014 року відповідачем було частково погашено борг на суму 1936000,00 грн. за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором від 28.12.2012 року №13/3075-ТЕ-34.

За таких обставин, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 8296250,88 грн., з яких 7499435,31 грн. основного боргу, 533869,18 грн. пені, 170662,04 грн. 3% річних, 92284,35 грн. інфляційних втрат.

Після порушення провадження у справі, 23.09.2014 року, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, КП "Тепловик" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" укладено договір № 349/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік") з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30.

Згідно пункту 6 Договору, № 349/30, КП по експлуатації теплового господарства "Тепловик" перераховує на рахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" кошти в сумі 5563435,31 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором від 28.12.2012 року № 13/3075-ТЕ-34.

Відповідно до пункту 6 Договору № 349/30, з метою виконання договору, сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору та перераховувати кошти наступній стороні.

Сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору (пункт 14 Договору № 349/30).

На виконання умов даного договору, згідно платіжного доручення від 27.10.2014 року відповідачем здійснено оплату за поставлений природний газ згідно договору купівлі-продажу природного газу № 13/303075-ТЕ-34 від 28.12.2012 року на суму 5563435,51 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України, частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 2 пункту 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судами обох інстанцій, 28.12.2012 року між Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України" (продавць) та КП по експлуатації теплового господарства „Тепловик" (покупець) укладено договір № 13/3075-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу, який за своєю правовою природою містить ознаки договору поставки.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із пунктом 10 Правил подачі та використання природного газу в народному господарстві України затверджених наказом Держкомнафтогазу від 01.11.1994 року за № 355, розрахунки за газ здійснюються за цінами та в порядку, передбаченому договорами, які укладаються між газопостачальною і газозбутовою організаціями та споживачами, а також між газозбутовими організаціями та споживачами. Термін оплати, порядок нарахування оплати і перевірки правильності нарахування обумовлюється договором між сторонами

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України визначає як порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи умови оплати за газ, які сторонами передбачались в пункті 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року № 13/3075-ТЕ-34, із врахуванням доказів про часткову оплату боргу, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що відповідач допустив порушення умов вказаного договору.

При цьому, відповідач зобов'язаний був провести остаточний розрахунок за отриманий природний газ в наступні строки: за газ, отриманий у січні 2013 року - до 14.02.2013 року; за газ, отриманий у червні 2013 року - до 14.07.2013 року; за газ, отриманий в липні 2013 року - до 14.08.2013 року; за газ, отриманий у серпні 2013 року - до 14.09.2013 року; за газ, отриманий у вересні 2013 року - до 14.10.2013 року; за газ, отриманий у жовтні 2013 року - до 14.11.2013 року; за газ, отриманий у листопаді 2013 року - до 14.12.2013 року; за газ, отриманий у грудні 2013 року - до 14.01.2014 року.

Відтак, правомірним є визначення позивачем періоду прострочення починаючи від 14.02.2013 року по 14.01.2014 року за зобов'язаннями оплати за попередній місяць у наступному місяці.

З наявних у справі матеріалів колегією суддів вбачається, що позивачем до стягнення із відповідача за договором № 13/3075-ТЕ-34 від 28.12.2012 року основної заборгованості визначено на суму 7499435,31 грн., що підтверджується довідкою позивача про сальдо з 01.01.2013 року по 28.02.2014 року, довідкою про операції по підприємству відповідача з 01.01.2013 року по 28.02.2014 року та розрахунком заборгованості станом на 31.03.2014 року.

Разом із тим колегією приймається до уваги, що відповідачем разом із відзивом на позов від 05.08.2014 року надано докази, що підтверджують погашення основної заборгованості за договором № 13/3075-ТЕ-34 від 28.12.2012 року станом на 01.04.2014 року на суму 1936000,00 грн. (платіжне доручення № 1 від 01.04.2014 року).

Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява позивачем датована 27.06.2014 року, а до суду надійшла 02.07.2014 року. При цьому, розрахунок позовних вимог позивачем здійснено станом на 31.03.2014 року. Однак, проведена відповідачем проплата на суму 1936000,00 грн. не була врахована при формуванні позовних вимог як погашена.

Відтак, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що в цій сумі позовні вимоги не підлягають задоволенню і в них необхідно відмовити, оскільки проплата відповідачем на суму 1936000,00 грн. була здійснена до подання позову, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме платіжним дорученням № 1 від 01.04.2014 року.

Відтак, промірною до стягнення із відповідача є сума основної заборгованості в розмірі 5563435,31 грн., в решті 1936000,00 грн. боргу судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Після порушення провадження у справі, 23.09.2014 року, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, КП "Тепловик" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" укладено договір № 349/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік") з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30.

На виконання умов даного договору, згідно платіжного доручення від 27.10.2014 року відповідачем здійснено оплату за поставлений природний газ згідно договору купівлі-продажу природного газу № 13/303075-ТЕ-34 від 28.12.2012 року на суму 5563435,51 грн.

На підставі викладеного, провадження у справі в частині стягнення 5563435,51 грн. боргу правомірно припинено господарським судом Хмельницької області у відповідності до пункту 1-1 статті 80 ГПК України.

Враховуючи наявність заборгованості за поставку природного газу, позивач діяв згідно умов договору (пункт 7.2) та за несвоєчасне проведення розрахунків Комунальному підприємству по експлуатації теплового господарства „Тепловик" Старокостянтинівської міської ради було нарахувано пеню в сумі 533869,18 грн.

Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок та встановлено, що відповідні суми заявлених до стягнення грошових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання були обчислені позивачем без врахування днів, в яких фактично мало місце часткове погашення відповідачем суми основного боргу. Таким чином, обґрунтованою є пеня в розмірі 527582,32 грн., оскільки пеня в сумі 6286,86 грн. нарахована позивачем безпідставно, а відтак в стягненні 6286,86 грн. пені місцевий суд правомірно відмовив.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку 3% річних судами обох інстанцій встановлено, що відповідні суми заявлених до стягнення грошових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання враховувались фактичні дати проведених відповідачем часткових проплат боргу, тоді як день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування (пункт 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань"). Таким чином, обґрунтованими до стягнення є 3% річних в розмірі 170018,29 грн.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, позивач просив суд стягнути з відповідача нарахування за встановленим індексом інфляції в розмірі 92284,35 грн.

За умовами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 3 квітня 1997 року № 62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Колегією суддів перевірено розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що позивачем у проведених розрахунках інфляційних витрат не враховано, що згідно пункту 6.1 договору остаточний термін платежу за фактично спожитий природний газ встановлений до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки, тому прострочка платежу за зобов'язаннями кожного місяця виникає з 14 числа наступного місяця за місяцем поставки.

Крім того, інфляційні нарахування можливі лише на суму простроченої заборгованості, яка існувала не менше як один календарний місяць, який повинен передувати від дати прострочення, а саме починаючи від 14 числа кожного місяця.

Таким чином, перерахувавши інфляційні, обґрунтованою сумою інфляційних втрат є 51321,67 грн. Відповідно, в частині нарахування 40963,03 грн. інфляційних втрат підставно відмовлено.

Як вірно встановлено господарським судом Хмельницької області, 23.09.2014 року, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, КП "Тепловик" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" укладено договір № 349/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік"), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, то затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30 із внесеними змінами".

Положеннями пункту 6 договору № 349/30 передбачено, що КП по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради перераховує на рахунок НАК "Нафтогаз України" кошти у сумі 5563435,51 грн., у тому числі податок на додану вартість в сумі 927239,22 грн, для погашення заборгованості за природний газ за 2013 рік згідно з договором від 28.12.2012 року № 13/3075-ТЕ-34.

За змістом пункту 9 Договору № 349/30, сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Враховуючи умови даного договору, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Отже, для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором № 349/30, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 14 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року у справах № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 і № 5011-35/1533-2012-19/522-2012 та від 01.07.2015 р. у справі № 15/136 (924/1230/14).

Відповідно до частини 1 статті 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, практику Верховного Суду України та вказівки щодо приведення судової практики у відповідність з рішенням Верховного Суду України для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків, які діяли саме на момент розгляду справи.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного апеляційною інстанцією вбачається, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі № 349/30.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 527582,32 грн., трьох процентів річних в розмірі 170018,29 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 51321,67 грн. є безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 31.08.15 р. у справі №924/941/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 924/941/14 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.