КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа№ 927/482/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача Гусев П.В.

від відповідача - не з'явився.

від третьої особи 1 - не з'явився.

від третьої собори 2 - не з'явився.

розглянувши Приватного акціонерного товариства

апеляційну скаргу "Страхова компанія "АХА Страхування"

на рішення

господарського суду Чернігівської області

від 02.06.2015 року

у справі № 927/482/15 (суддя: Фетисова І.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "АХА Страхування"

до Фізичної особи - підприємець

ОСОБА_3

треті особи на стороні позивача, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю

"ЖЕФКО Україна"

Товариство з обмеженою відповідальністю

"Ріглі Україна"

про відшкодування 285952,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 року в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 року по справі № 927/482/15 та постановити нове рішення, яким стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" суму заборгованості у розмірі 78 862 грн. 00 коп.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 року апеляційну скаргу на рішення Господарського Чернігівської області від 02.06.2015 року прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

Представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 15.09.2015 року представники третіх осіб не з'явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Розгляд справи було відкладено на 13.10.2015 року.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

В судове засідання 13.10.2015 року представники відповідача та третіх осіб не з'явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників відповідача та третіх осіб, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 01.01.2013 року між ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" та ТОВ "ЖЕФКО Україна" укладено договір страхування вантажів № 2013026/FR.

Відповідно до умов договору страховик зобов'язується відшкодувати страхувальнику прямі збитки, що перевищують встановлену франшизу та відбулися в період дії договору, але у межах страхової суми.

Строк дії договору з 00:00 годин 01.01.2013 року по 00:00 годин 01.01.2014 року.

Відповідно до п. 7 договору договір є дійсним по всьому світу, крім перерахованих в договорі країн.

Предметом страхування є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з можливими збитками та шкодою, завданими майновим правам страхувальника відносно визначеного в договорі вантажу, яким він розпоряджається або користується при перевезенні вантажу (багажу) дорожнім, залізничним, морським та/або повітряним засобом, публічними або приватними перевізниками.

Відповідно до п. 8.2 договору страхові випадки - пошкодження або втрата вантажу під час перевезення та/або транзиту.

Відповідно до п. 8.3 договору для отримання страхового покриття без франшизи обов'язковою умовою є проведення попереднього сюрвея, якщо вартість товарів перевищує 158826,98 грн. якщо сюрвей не проводиться, франшиза становитиме 31775,82 грн.

Відповідно до п. 8.3.4 договору вантажі страхуються за заявленою вартістю, але в будь-якому випадку страхова сума не перевищує 156274500,00 грн. по перевезенню.

08.02.2012 року між ТОВ "ЖЕФКО Україна" (експедитор) та ТОВ "Ріглі Україна" (клієнт) укладено договір W-TLI-08-02-12 про транспортно-експедиційне обслуговування.

Відповідно до умов договору експедитор від свого імені та за рахунок клієнта зобов'язується надати транспортно-експедиційні послуги по організації та забезпеченню перевезень вантажів клієнта, а клієнт зобов'язується приймати та сплачувати надані послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору сторони обумовлюють умови надання послуг, які необхідні для здійснення перевезень в заявках.

Згідно додатку № 2 від 08.02.2012 року до договору сторони обумовили, що ціна за ящик без ПДВ orbit / pellets 1360,05 грн., orbit Fruttini 1206,81 грн.

Згідно додатку № 5 від 26.12.2012 року до договору сторони погодили вартість продукції, яка є основою для здійснення компенсації у випадку втрати та пошкодження вантажу ціна за ящик без ПДВ orbit / pellets 1360,05 грн., orbit Fruttini 1206,81 грн.

Відповідно до заявки № 85 від 05.09.2013 року про надання транспортно-експедиційних послуг до договору W-TLI-08-02-12, ТОВ "Ріглі Україна" замовляє ТОВ "ЖЕФКО Україна" транспортно-експедиційні послуги по маршруту Санкт-Петербург-Київ, вантаж жувальна гумка.

15.01.2013 року між ФОП ОСОБА_3 (виконавець) та ТОВ "ЖЕФКО Україна" (клієнт) укладено договір K-TLI-15-01-13 про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів).

Відповідно до умов договору виконавець приймає на себе зобов'язання за плату і за рахунок клієнта організувати виконання послуг, пов'язаних з перевезенням та обробленням вантажів в міжнародному та/або регіональному сполученні, а саме організувати виконання послуг, пов'язаних з безперешкодним перевезенням вантажів клієнта автомобільним транспортом та обробленням вантажів клієнта з метою його доставки від пунктів відправлення до пунктів призначення на території України й інших держав.

Відповідно до п. 6.3 договору виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану повною або частковою втратою вантажу в проміжок часу між його прийняттям до перевезення та його здаванням вантажоодержувачу відповідно до умов конвенції CMR.

Відповідно до п. 6.7.7 договору виконавець несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення та до видачі вантажоодержувачу, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким виконавець не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

На виконання заявки № 101309002 від 06.09.2013 року відповідач прийняв для перевезення вантаж - жувальну гумку, жувальні цукерки в кількості 20 т 33 євро палети місце завантаження м. Санкт-Петербург адреса відвантаження Київська обл. смт. Велика Димерка, вул.. Броварська, 150 отримувач вантажу ТОВ "Ріглі-Україна".

Відповідно до інвойсу (накладної) № від 12.09.2013 року (далі за текстом - інвойс), копія якого наявна у матеріалах справи, загальна вартість товару, що перевозився відповідачем, відповідно до вказаного інвойсу складала 98150,80 доларів США.

Вантаж за вказаним інвойсом було прийнято до перевезення 12.09.2013 року, що підтверджено печаткою Санкт-Петербурзької митниці на наявній у матеріалах справи міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) № 0546386.

Відповідно до довідки Управління внутрішніх справ у Псковській області пункт поліції по Усвятському району від 13.09.2013 року № 40/1/1324 від 13.09.2013 року о 02:30 год. в чергову частину поступило повідомлення від гр. ОСОБА_4 про те, що на КПП № 4 в смт. Усвяти Псковської області він виявив пошкодження пломб. Був проведений огляд автомобіля DAF SF 85380 д.н.з. НОМЕР_1 з полу-причепом SDR 27 д.н.з. НОМЕР_2. В ході огляду встановлено факт пошкодження поводків пломб запорних приладів напівпричіпу. Факт розкрадання вантажу установлено.

Згідно з Актом експертизи від 17.09.2013 року, складеним представником Київської торгово-промислової палати, яким визначено стан вантажних місць та стан пакування вантажу, після зрізання пломб української та російської митниць в напівпричепі не вистачало 61 пакета жувальної гумки "Орбіт Фруттіні Кубинський коктейль", артикул 341906 (ціна згідно інвойсу 46,11 долара за один пакет), та 171 пакета жувальної гумки "Орбіт солодка м'ята", артикул 430376 (ціна відповідно до інвойсу 41,25 доларів США за один пакет).

В акті експертизи ціна втраченого вантажу не визначена.

Виходячи з наведених вище даних, визначених інвойсом, найменування викраденого товару за актом від 17.09.2013 року, вартість втраченого вантажу на час завантаження становила 9866,46 доларів США ((171 х 41,25) + (61 х 46,11)), що, враховуючи встановлений курс долару США до української гривні станом на 12.09.2013 у розмірі 7,993 гривні за долар США, становить 78862 грн. 00 коп.

Платіжним дорученням № 102662 від 15.04.2014 року ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" виплатила ТОВ "ЖЕФКО Україна" страхове відшкодування в сумі 449107,44 грн., виходячи з умов укладеного вказаними юридичними особами договору страхування вантажів № 2013026/FR.

На підставі умов договору № W-TLI-08-02-12 від 08.02.2012 року про транспортно-експедиційне обслуговування ТОВ "ЖЕФКО Україна" платіжним дорученням № 1208 від 23.04.2014 року виплатило ТОВ "Ріглі Україна" 480883,26 грн. з призначенням платежу "оплата претензії № 126 від 26.09.2013 року".

29.12.2014 року позивачем направлено, а відповідачем 17.01.2015 року отримано претензію, з вимогою про оплату протягом місячного строку суми заборгованості за регресною вимогою в розмірі 285952,29 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений 15.01.2013 року між ФОП ОСОБА_3 як Виконавцем та ТОВ "ЖЕФКО Україна" як Клієнтом договір K-TLI-15-01-13 про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) є договором міжнародного перевезення вантажу.

Відповідно до заявки № 85 від 05.09.2013 року про надання транспортно-експедиційних послуг до договору W-TLI-08-02-12 транспортно-експедиційні послуги надавалися за маршрутом Санкт-Петербург-Київ, вантаж: жувальна гумка.

Правовідносини, які випливають з договору міжнародного перевезення вантажу, врегульовані Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 року зі змінами та доповненнями від 05.07.1978 року, до якої 10.08.1983 року приєднався СРСР, а в подальшому був прийнятий Закон України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу" від 01.08.2006 року.

Конвенція має так званий відкритий характер. Для застосування її положень достатньо, щоби одне з двох місць - призначення вантажу до перевезення або призначення для його здачі - розташовувались у двох різних країнах, з котрих хоча б одна була учасницею Конвенції.

Таким чином, Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 року є обов'язковою для застосування її Україною під час перевезення вантажу в сфері міжнародного автомобільного перевезення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 року чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

З врахуванням ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 4 Господарського процесуального кодексу України положення зазначеної Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Згідно п. 5 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 року Договірні Сторони погодилися не змінювати будь-які з положень цієї Конвенції шляхом спеціальних угод між двома чи декількома Договірними Сторонами, за винятком скасування її застосування до їхніх прикордонних перевезень або дозволу використовувати вантажні накладні, що встановлюють право власності на вантаж при перевезеннях, які виконуються цілком в межах їхніх територій.

Відповідно до умов пункту 1.3 укладеного 15.01.2013 року між ФОП ОСОБА_3 як Виконавцем та ТОВ "ЖЕФКО Україна" як Клієнтом договору K-TLI-15-01-13 перевезення здійснюються відповідно до умов договору, Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КВДП) (із змінами, внесеними протоколом від 05.07.1978 року) (далі - Конвенція СМR), Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП), Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транспорт", Статуту автомобільного транспорту України та інших нормативних актів, що регулюють питання виконання міжнародних перевезень вантажів.

Пунктом 6.1 договору від 15.01.2013 року № K-TLI-15-01-13 встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за договором сторони несуть відповідальність відповідно до договору та чинного законодавства України і/або Конвенції CMR. Виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану повною або частковою втратою вантажу в проміжок часу між його прийняттям до перевезення та його здаванням вантажоодержувачу відповідно до умов Конвенції CMR (пункт 6.3 названого договору).

Відповідно до ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Матеріалами справи підтверджено, а учасниками судового процесу не спростовано факт прийняття відповідачем до перевезення вантажу відповідно до умов договору від 15.01.2013 року № K-TLI-15-01-13 за інвойсом (накладною) № від 12.09.2013 року.

Вантаж за вказаним інвойсом відповідачем було прийнято до перевезення 12.09.2013 року, що підтверджено печаткою Санкт-Петербурзької митниці на міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) № 0546386.

Є доведеним факт пошкодження пломб запірних приладів транспортного засобу, яким здійснювалося перевезення вантажу (довідка Управління внутрішніх справ у Псковській області, пункт поліції по Усвятському району, від 13.09.2013 року № 40/1/1324, Акт експертизи від 17.09.2013 року, відповідно до якого після зрізання пломб української та російської митниць в напівпричепі не вистачало 61 пакета жувальної гумки "Орбіт Фруттіні Кубинський коктейль", артикул 341906 (ціна згідно інвойсу 46,11 долара за один пакет), та 171 пакета жувальної гумки "Орбіт солодка м'ята", артикул 430376 (ціна відповідно до інвойсу 41,25 доларів США за один пакет).

Конвенцією CMR передбачена відповідальність перевізника за втрату вантажу під час виконання договору перевезення, яка не може бути змінена договірними сторонами шляхом укладання угоди.

Так, відповідно до положень ст. 32.1 Конвенції CMR перевізник відповідає як за власні дії та упущення, так і за дії та упущення своїх агентів та усіх інших осіб, до послуг яких від вдається для здійснення перевезення, коли ці особи та агенти діють у рамках покладених на них обов'язків.

У відповідності до ст. 23 Конвенції CMR перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу. Така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості. Розмір відшкодування не може перевищувати 8,33 розрахункових одиниць СПЗ (Special Drawing Rights - SDR: міжнародні резервно-розрахункові кошти в рамках Мужнародного валютного фонду) за кг відсутньої ваги брутто. Більша компенсація може вимагатися тільки у випадку, якщо відповідно до статей 24 і 26 була задекларована вартість вантажу або заявлена декларація про додаткову цінність вантажу під час доставки.

Відповідно до наявного у матеріалах справи інвойсу вартість вантажу визначена у розмірі 98150,80 доларів США.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами доведено, що вартість втраченого вантажу на час завантаження становила 9866,46 доларів США ((171 х 41,25) + (61 х 46,11)), що, враховуючи встановлений курс долару США до української гривні станом на 12.09.2013 року у розмірі 7,993 гривні за долар США, становить 78862 грн. 00 коп.

Таким чином, відшкодуванню підлягає вартість втраченого вантажу у розмірі 78862 грн. 00 коп.

Платіжним дорученням № 102662 від 15.04.2014 року ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" виплатила ТОВ "ЖЕФКО Україна" страхове відшкодування в сумі 449107,44 грн., виходячи з умов укладеного вказаними юридичними особами договору страхування вантажів № 2013026/FR При цьому судом враховано, що оплата страхового відшкодування відбулась по двом страховим виплатам, один з яких є випадок крадіжки при надання послуг відповідачем у справі.

В обґрунтування позову позивач, в тому числі послався на п. 1 ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а також на ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відносини між позивачем як Страховиком та ТОВ "ЖЕФКО Україна" як Страхувальником врегульовані укладеним ними договором страхування вантажів № 2013026/FR, відповідно до умов пункту 23.12 якого в суму страхового відшкодування включаються всі необхідні та доцільно вчинені, підтверджені документально видатки, викликані виконанням Страхувальником обов'язків із забезпечення реалізації Страховиком права суброгації, тобто позову до особи, відповідальної за завданий збиток.

Таким чином, сторони зазначеного договору чітко визначили правову природу відносин між позивачем як Страховиком та особою, відповідальною за можливі збитки, завдані Страхувальнику, як відносини суброгації.

У позовній заяві та додаткових письмових поясненнях по суті спору позивачем помилково ототожнюється правова природа регресу та суброгації, оскільки у позові містяться посилання як на ст.993 Цивільного кодексу України, так і на ст.1191 Цивільного кодексу України.

З аналізу зазначених норм вбачається, що за суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається, тобто зазначені інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України встановлений особливий правовий режим. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд України у постанові від 25.12.2013 у справі №6-112цс13, рішення якого відповідно до ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування, а правовою підставою її застосування є ст. 993 Цивільного кодексу України і ст. 27 Закону України "Про страхування"; частина ж 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України визначає право зворотної вимоги (регресу), а право на подання регресного позову передбачено ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За таких обставин, які свідчать про перехід до страховика (позивача) права вимоги, а не набуття ним такого права, правильним і обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин статей 257, 262, 512, 993 Цивільного кодексу України, а не ст. 1191 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач, оскільки стаття 1191 Цивільного кодексу України застосовується до деліктних правовідносин, а ст. 993 Цивільного кодексу України - до договірних, що мають місце у даній справі.

З урахуванням правової природи відносин сторін договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 15.01.2013 року № K-TLI-15-01-13, укладеного між ТОВ "ЖЕФКО Україна" та відповідачем, договору страхування вантажів № 2013026/FR, укладеним позивачем як Страховиком та ТОВ "ЖЕФКО Україна" як Страхувальником, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимога позивача за позовом фактично є вимогою, що випливає з відносин суброгації.

При регресі страховик вправі задовольнити свою вимогу в повному обсязі, а у порядку суброгації страховик має право вимагати від особи, відповідальної за збитки, відшкодування суми в межах фактичних витрат.

Судом першої інстанції вірно встановлено та обґрунтовано наведеним вище розрахунком з урахуванням вимог ст. 23 Конвенції CMR, що відшкодуванню на користь позивача за наслідками часткової втрати вантажу відповідачем підлягає підлягає вартість втраченого вантажу у розмірі 78862 грн. 00 коп.

Таким чином, позовні вимоги у частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 78862 грн. 00 коп. є обґрунтованими.

При цьому не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача про необхідність виключення з суми страхового відшкодування франшизи у розмірі 31775 грн. 00 коп., яка встановлена договором страхування вантажів №2013026/FR, оскільки відносини сторін у справі є відносинами суброгації і у даному випадку врегульовані положеннями Конвенції CMR.

Вимоги про стягнення решти страхового відшкодування на суму 207090,29 грн., що було сплачене позивачем на користь ТОВ "ЖЕФКО Україна", заявлені позивачем з порушенням вимог ст. 23 Конвенції CMR та ст. 993 Цивільного кодексу України, а тому задоволенню не підлягають.

02.06.2015 року відповідачем у справі надано письмову заяву про застосування до позовних вимог позовної давності на підставі положень ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 315 Господарського кодексу України, пункту "а" ч. 1 ст. 32 Конвенції про Договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із правилами визначення початку перебігу позовної давності, визначеними у статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ст. 32.1 Конвенції CMR подання позовів, які можуть виникнути в результаті перевезень, виконаних у відповідності з даною Конвенцією, може здійснюватися протягом одного року. Строк обліковується: а) у випадку часткової втрати вантажу, його пошкодження або прострочення доставки - з дня здавання вантажу.

Перебіг строку позовної давності за відносин суброгації починається не з моменту виплати страхового відшкодування, а з моменту виникнення страхового випадку, адже відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України зміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, що зазначений вище страховий випадок відбувся 13.09.2013 року, що підтверджено відповідною довідкою органу внутрішніх справ Російської Федерації.

Таким чином, перебіг позовної давності за вимогою позивача про відшкодування страхової виплати за страховим випадком розпочався з 14.09.2013 року і закінчився 14.09.2014 року.

До суду першої інстанції з даним позовом позивач звернувся 24.03.2015 року, що підтверджено відбитком штемпелю відділення поштового зв'язку на поштовому конверті із позовними матеріалами, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням наявності письмової заяви відповідача про застосування до позовних вимог позовної давності слід відмовити внаслідок спливу позовної давності у частині позову, яка є обґрунтованою (вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі 78862 грн. 00 коп.).

При цьому слід констатувати, про відсутність встановленої домовленості між відповідачем та ТОВ "Жефко Україна" за умовами договору перевезення вантажу від 15.01.2013 року № K-TLI-15-01-13 інших строків позовної давності, тобто домовленості про збільшення строку звернення з вимогами до перевізника.

Правовідносини власника вантажу - третьої особи-2 ТОВ «Ріглі Україна» - та страхувальника - третьої особи-1 ТОВ «Жефко Україна» - є правовідносинами клієнта та експедитора, який зафрахтував для перевезення транспорт у перевізника. До правовідносин третіх осіб слід застосовувати приписи Конвенції виключно в тій частині що може бути застосована з урахуванням спеціального Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» (далі - Закон) та відповідні норми Цивільного та Господарського кодексів якими врегульовано надання транспортно-експедиторських послуг.

Оскаржуючи судове рішення, апелянт не врахував зазначене і посилався у своїй скарзі в обґрунтування заявлених вимог на приписи розділу шостого Конвенції, які стосуються перевезення, що здійснюється послідовно декількома перевізниками.

Такі посилання є хибними, колегія суддів не бере їх до уваги з огляду на наступне.

За змістом статей 34 та 35 розділу шостого Конвенції положення цього розділу застосовуються виключно до перевізників, між якими відбувягться послідовна передача (пепевантаження з одного транспоптного засобу на інший) вантажу, що транспортується маршрутом, визначеним у єдиній міжнародній вантажній накладній.

Приписи статті 37 розділу шостого Конвенції, на яку в скарзі посилається апелянт, можуть бути застосовані виключно до перевізників, між якими вказана передача вантажу мала місце оскільки застереження вказаного змісту наявне у стятті 34.

Відповідальність, про яку йдеться в розділі шостому Конвенції, виникає на підставі єдиного договору між замовником - вантажовідправником (вантажоодержувачем) та декількома перевізниками, про що прямо вказано в статті 34 Конвенції.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, і цей факт позивачем визнано, що грошова виплата за втрачений вантаж була здійснена страхувальником на підставі договору транспортного експедирування, який містив загальні умови сплати компенсації за втрачений вантаж, а не на підставі договору перевезення, яким було визначено конкретні умови спірного перевезення.

З зазначених підстав апелянт помилково посилається на норми частини четвертої статті 39 розділу шостого Конвенції, оскільки в зазначеній частині прямо обмежено коло позивачів та відповідачів - це позови одних перевізників до інших.

Що ж до третьої особи - ТОВ «Жефко Україна», від якої позивач набув право суброгації, то її правовідносини з відповідачем були правовідносинами замовника та перевізника, а відтак аргументація апелянта щодо обліку строків позовної давності є юридично неспроможною.

До решти позовних вимог позовна давність не застосовується внаслідок їх необґрунтованості та відмови у позові з інших підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та правомірним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.06.2015 року у справі № 925/482/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 925/482/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Копію постанови направити сторонам та третім особам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 15.10.2015 року.