ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015 р. Справа №917/1685/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.10.2014р. позов задоволено, суд визнав недійсним рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 02-02-50/95-2014 від 10.07.2014р.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Полтавської області від 18.03.2015р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.07.2015р. скасовані рішення господарського суду Полтавської області від 30.10.2014р. та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 18.03.2015р. по справі №917/1685/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення і справа передана на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 31.07.2015р. (т.2, а.с.49) справа прийнята до нового розгляду.

Розглядається позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 02-02-50/95-2014 від 10.07.2014р.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на правомірність рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.07.2014 року №02/174-рш у справі №02-02-50/95-2014 визнано, що:

- ринок ФОП ОСОБА_1 за підсумками роботи в 2010-2013 роках займає монопольне (домінуюче) становище на ринку «Комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та промисловими товарами (в т.ч. надання в оренду торгових місць, площ» в межах міста Комсомольськ;

- ФОП ОСОБА_1 вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що кваліфікується п. 2 ст. 50, п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку «Комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та промисловими товарами (в т.ч. надання в оренду торгових місць, площ)» шляхом встановлення таких цін на ринку, які неможливо було б встановити за умови значної конкуренції на ринку, а саме встановлення економічно необґрунтованої вартості торгових місць;

- ФОП ОСОБА_1 вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що кваліфікується п. 2 ст. 50, п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку «Комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та промисловими товарами (в т.ч. надання в оренду торгових місць, площ)» шляхом застосування різної ціни для рівнозначних угод без об'єктивно виправданих на це причин.

Також рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.07.2014 року №02/174-рш накладено штраф у розмірі 68000,00 грн. за кожне порушення та зобов'язано ФОП ОСОБА_1 привести вартість своїх послуг на ринку до економічно обґрунтованих (том 1, а.с. 12-16).

Позивач просить визнати недійсним вказане рішення, посилаючись на порушення відповідача при визначенні монопольного становища позивача, зокрема при визначенні територіальних меж ринку, часових меж (періоду, за який визначалось монопольне становище). Позивач також зазначає, що оренда ( орендні відносини) не є товаром в розумінні Закону України "Про захист економічної конкуренції", умови обороту якого на ринку входять до предмету регулювання цим Законом, і що такого суб"єкта господарювання, як ринок ФОП ОСОБА_1, не існує. Позивач зазначає, що оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 рішенням відповідача не визнаний таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на досліджуваному ринку товару, безпідставним є застосування до нього відповідальності за зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

У п. 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011р. № 15 зазначено, що у вирішенні спірних питань, пов'язаних з визначенням органами Антимонопольного комітету України монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на певних ринках товарів, господарським судам слід мати на увазі, що господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, ОСОБА_4 визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 № 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку (п. 15.5 постанови № 15 від 26.12.2011р.).

Стаття 33 ГПК України обов"язок доказування позовних вимог покладає на позивача.

Позивач не довів належними доказами порушення відповідачем ОСОБА_5 визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку.

Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Ринок товару (товарний ринок) - сфера обороту товару (взаємозамінних товарів), на який протягом певного часу і в межах певної території є попит і пропозиція (абз. 11 ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Товар будь-який предмет господарського обороту, в тому числі продукція, роботи, послуги, документи, що підтверджують зобов'язання та права (зокрема цінні папери) (абз. 13 ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Згідно із ст. 2 Закону України "Про захист економічної конкуренції" цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб'єктами господарювання; суб'єктів господарювання з іншими суб'єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв'язку з економічною конкуренцією.

Виходячи з наведених норм, Вищий господарський суд України - у постанові від 08.07.2015р., скасовуючи рішення господарського суду Полтавської області та постанову Харківського апеляційного господарського суду по даній справі зазначив, що предметом договорів про надання майна в користування є майно, а саме річ визначена індивідуальними ознаками, тобто певний предмет господарського обороту, а не оренда.

Виходячи з цього, посилання позивача на те, що оренда ( орендні відносини) не є товаром в розумінні Закону України "Про захист економічної конкуренції", умови обороту якого на ринку входять до предмету регулювання цим Законом не може бути враховане.

Посилання позивача на те, що такого суб"єкта господарювання, як ринок ФОП ОСОБА_1, не існує, і що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 рішенням відповідача не визнаний таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на досліджуваному ринку товару, безпідставним є застосування до нього відповідальності за зловживання монопольним (домінуючим) становищем, не може бути враховане, оскільки оспорюване рішення прийняте стосовно діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ринку змішаного типу (де здійснюється торгівля і продовольчими і промисловими товарами), що виходячи з оспорюваного рішення частково належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на праві власності, а частково знаходиться у нього в оренді.

Скасовуючи рішення господарського суду Полтавської області та постанову Харківського апеляційного господарського суду у даній справі Вищий господарський суд України у постанові від 08.07.2015р. (т.2, а.с.41-46) зазначив, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що відповідно до рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 02-02-50/95-2014 від 10.07.2014р. ФОП ОСОБА_1 визнано таким, що вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що кваліфікується за п.2 ст.50, п.п.1, 2 ч.2 ст.13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", не перевірили наявності правових підстав для такої кваліфікації дій позивача.

В оспорюваному рішенні адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України зазначено, що позивач, займаючи монопольне становище на ринку "Комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та промисловими товарами", встановлював ціни значно вищі від цін інших ринків області та встановлював різні ціни для рівнозначних угод за надання торгового місця для підприємців.

Статтею 13 Закону України від 11.01.2001 р. № 2210-ІІІ "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що "зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб"єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції , або ущемлення інтересів інших суб"єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

2) застосування різних цін чи різних умов до рівнозначних угод з суб"єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об"єктивно виправданих на те причин".

Згідно статті 50 зазначеного закону порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Зазначені норми є правовою підставою для кваліфікації зазначених в оспорюваному рішення дій позивача, як порушення.

З врахуванням наведеного позов задоволенню не підлягає.

На підставі матеріалів справи та керуючись 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в позові повністю.

Суддя Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 12.10.2015р.