РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа № 906/693/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача 1 - не з'явився

відповідача 2 - ОСОБА_1, ОСОБА_2

Прокурора - Грицак А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 23.07.15 р. у справі № 906/693/15

за позовом Бердичівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації

до 1) Бердичівської районної державної адміністрації

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання недійсною угоду від 05.09.2013 р., зобов'язати повернути земельну ділянку водного фонду 40,1 га та водний об'єкт 35,476 га

Рішенням господарського суду Житомирської області від 23.07.2015 р. у справі №906/693/15 (суддя Кудряшова Ю.В.) відмовлено у позові Бердичівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації до Бердичівської районної державної адміністрації та до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсною угоду від 05.09.2013 р., зобов'язати повернути земельну ділянку водного фонду 40,1 га та водний об'єкт 35,476 га.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Житомирської області від 23.07.2015 р. у справі №906/693/15, Заступник прокурора Житомирської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 23.07.2015 р. та прийняти нове рішення, яким позов прокурора задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Заступник прокурора Житомирської області посилається на ту обставину, що господарський суд Житомирської області порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Прокурор стверджує, що при винесенні рішення порушено вимоги ст. 122 Земельного кодексу України, ст. 51 Водного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про аквакультуру", ст.6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Зокрема, прокурор звертає увагу апеляційного суду на те, що розпорядженням голови Бердичівської районної державної адміністрації №154 від 27.05.2003 р. фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 надано на умовах оренди для риборозведення земельну ділянку водного фонду площею 40,1 га на території Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

У подальшому, на підставі зазначеного розпорядження між Бердичівською районною державною адміністрацією та підприємцем укладено договір оренди земельних ділянок водного фонду №65 від 02.06.2003 р. строком на 5 років.

Строк дії вказаного договору оренди закінчився 03.06.2008 р.

Договір поновлювався на підставі угоди від 06.08.2010 р., якою було визначено строк його дії до 02.06.2013 р.

Пунктом 4 договору оренди земельних ділянок водного фонду №65 від 02.06.2003 р. визначено, що підставами припинення договору є закінчення його строку, неможливість використання земельної ділянки внаслідок обставин, що не залежать від орендаря або орендодавця (внаслідок змін у чинному законодавстві України).

Однак, судом першої інстанції не враховано, що 02.06.2013 р. угода від 06.08.2010 р. вичерпала свою дію у часі і разом з нею припинив свою дію договір оренди земельних ділянок водного фонду №65 від 02.06.2003 р., а укладена в подальшому з порушенням норм чинного законодавства та за відсутності відповідного розпорядження голови районної державної адміністрації угода від 05.09.2013 р. про поновлення та внесення змін до договору оренди водного об'єкта загальнодержавної власності №65 від 02.06.2003 р. є незаконною і має бути визнана недійсною.

Також, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що 01.07.2013 р. набув чинності Закон України "Про аквакультуру", відповідно до прикінцевих положень якого статтю 51 Водного кодексу України викладено у новій редакції. Зазначений закон та зміни до статті 51 Водного кодексу України змінили існуючий підхід до процедури надання водних об'єктів в користування на умовах оренди.

Крім того, рішення суду суперечить ч.3 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент укладання спірної угоди від 05.09.2013 р.), згідно якої районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів зокрема для ведення водного господарства.

Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Отже, оскільки поняття "водне господарство" та "рибне господарство" не є тотожними, Бердичівська районна державна адміністрація не мала повноважень передавати спірну земельну ділянку водного фонду, розташовану за межами населених пунктів на території Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області в оренду саме для ведення рибного господарства, адже такі повноваження відповідно до ч.5 ст.122 Земельного кодексу України належать Житомирській обласній державній адміністрації, а тому угода від 05.09.2013 р. має бути визнана судом недійсною.

До того ж, безпідставним є посилання місцевого суду на те, що земельна ділянка надавалася в оренду у 2003 році і до цього часу вона перебуває в користуванні орендаря, а тому після укладення договору оренди між сторонами існують орендні правовідносини, що регулюються Законом України "Про оренду землі", а уклавши угоду від 05.09.2013 р. ФОП ОСОБА_1 скористався переважним правом на поновлення договору оренди землі відповідно до ст. 33 вищевказаного закону.

Окрім того, суд прийшов до хибного висновку про нерозповсюдження на правовідносини щодо укладення угоди від 05.09.2013 р. норм Закону України "Про аквакультуру", який набрав чинності 01.07.2013 р., з огляду на те, що орендні правовідносини діяли між сторонами з 02.06.2003 р.

Також, поза увагою суду залишена та обставина, що спірна угода від 05.09.2013 р. про поновлення та внесення змін до договору оренди водного об'єкта загальнодержавної власності №65 від 02.06.2003 р. укладена за відсутності відповідного розпорядження Бердичівської районної державної адміністрації.

Окрім того, як уже зазначалось вище, спірна угода від 05.09.2013 р. про поновлення та внесення змін до договору оренди водного об'єкта загальнодержавної власності №65 від 02.06.2003 р. укладена зі спливом 3 місяців з моменту закінчення попередньої угоди (03.06.2013 р.) і за таких обставин відповідач мав набувати право оренди земельної ділянки водного фонду і водного об'єкту на загальних підставах.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 р. апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

11.09.2015 р. Бердичівська районна державна адміністрація надіслала на адресу Рівненського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області від 23.07.2015 р. без змін.

В судовому засіданні 19.10.15 р. Прокурор Грицак А.В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі і письмових поясненнях, та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 23.07.15 р. у справі №906/693/15 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просив його скасувати і прийняти нове рішення, яким позов прокурора задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 2 та представник відповідача 2 - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_2. заперечили проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та надали пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважають, що рішення господарського суду Житомирської області від 23.07.15 р. у справі №906/693/15 є законним та обґрунтованим, тому просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Бердичівський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації звернувся із позовом до Бердичівської районної державної адміністрації та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсної угоди від 05.09.2013 р., зобов'язати повернути земельну ділянку водного фонду 40,1 га та водний об'єкт 35,476 га.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 23.07.2015 р. у справі №906/693/15 відмовлено у позові Бердичівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації до Бердичівської районної державної адміністрації та до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсною угоду від 05.09.2013 р., зобов'язати повернути земельну ділянку водного фонду 40,1 га та водний об'єкт 35,476 га .

Обґрунтовуючи рішення, господарський суд Житомирської області зазначив, що укладенням угоди від 05.09.2013 р. про поновлення існуючого договору не здійснювалися дії щодо передачі чи надання земельної ділянки, а продовжилися правовідносини щодо оренди землі шляхом поновлення дії договору в порядку ст.33 Закону України "Про оренду землі", а тому відсутні підстави для визнання цієї угоди недійсною.

Колегія суддів апеляційного суду, надавши юридичну оцінку обставинам справи та врахувавши доводи апеляційної скарги, не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

27.05.2003 р. розпорядження голови Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області №154 надано земельну ділянку на умовах оренди для риборозведення громадянину ОСОБА_1 на території Милославської сільської ради строком на 5 років площею 40,1 га із встановленням орендної плати в сумі 80 грн. за 1 га (щорічно).

02.06.2003 р. між Бердичівською районною державною адміністрацією, в особі представника - Першого заступника Дранківського Анатолія Альфредовича (орендодавець), з однієї сторони та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) з другої укладено договір оренди земельних ділянок водного фонду №65.

Згідно п. 1 договору орендодавець передає, а орендар набуває право оренди земельної ділянки водного фонду з пріоритетним правом викупу, яка знаходиться на території Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Земельна ділянка водного фонду виділена в натурі у встановленому законом порядку. В оренду передається земельна ділянка водного фонду площею 40,1 га. Земельна ділянка передається в оренду по акту прийому-передачі, який оформляється в строк, не пізніше семи днів з моменту набуття чинності даного договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що земельна ділянка водного фонду передається в оренду з метою риборозведення.

У відповідності до п.2.2 договір дійсний з дати його підписання і дії протягом п'яти років з дати його підписання, згідно із розпорядженням №154 від 27.05.2003 р.

Пунктом 3.2 договору оренди сторони передбачили, що орендар має переважне право на поновлення договору оренди.

Відповідно до п. 4 договору № 65 оренди земельних ділянок водного фонду від 02.06.2003 року сторони домовилися, що зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

17.07.2008 р. розпорядженням голови Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області №404 поновлено приватному підприємцю ОСОБА_1 дію договору оренди земельної ділянки водного фонду від 02.06.2003 року №65 на п'ять років. Внесено зміни до п.1.4. розпорядження голови районної державної адміністрації від 27.05.2003 р. №154 "Про надання земельних ділянок в оренду» замінивши слова "із встановленням орендної плати в сумі 80 грн. за 1 га (щорічно)" на слова "із встановленням орендної плати в сумі: за земельну ділянку водного фонду (площа 4,624 га) - 300 грн. за 1 га, за водне дзеркало (площа 35,476 га) - 55 грн. за 1 га щорічно".

04.08.2008 року Бердичівська районна державна адміністрація та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 уклали угоди про внесення змін до Договору оренди землі №65 від 02.06.2003 року. Внесено зміни до Договору, а саме: в абзац другий п.2.3. договору оренди земельної ділянки водного фонду від 02.06.2003 року №65 замінити слова "розмір щорічної орендної плати становить за 1 га - 80 грн." на слова "розмір щорічної орендної плати становить: за земельну ділянку водного фонду (площа 4,624 га) - 300 грн. за 1 га, за водне дзеркало (площа 35,476 га) - 55 грн. за 1 га".

06.08.2010 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Бердичівською районною державною адміністрацією було укладено угоду про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки водного фонду від 02.06.2003 №65 згідно розпорядження голови Бердичівської районної державної адміністрації №404 від 17.07.2008. Вказаною угодою сторони поновили дію договору оренди до 02 червня 2013 року.

Таким чином, строк дії договору оренди земельної ділянки водного фонду сплив 02.06.2013р.

05.09.2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Бердичівською районною державною адміністрацією укладено Угоду про поновлення та внесення змін до договору оренди водного об'єкта загальнодержавної власності від 02.06.2003 року № 65, якою було поновлено дію договору № 65 на 10 років.

Відповідач ФОП ОСОБА_1, стверджує, що своєчасно та у встановленому порядку звернувся до орендодавця для поновлення строку дії договору оренди землі. Процедура поновлення дії договору оренди земельної ділянки, визначена нормами ст.33 Закону України "Про оренду землі", передбачає своєчасне звернення орендаря до орендодавця для виявлення бажання скористатись переважним правом поновити дію договору на новий строк.

На підтвердження цих обставин відповідачем надано витяг з протоколу засідання комісії земельних та водних відносин Бердичівської райдержадміністрації від 05.09.2013 року та оригінал заяви, поданої на ім'я голови Бердичівської РДА.

Позов Бердичівської міжрайонної прокуратури ґрунтується на тому, що поновлення строку дії договору відбулось не у відповідності до положень законодавства, а також на тому, що у Бердичівської районної державної адміністрації відсутні повноваження щодо розпорядження водним об'єктом загальнодержавного значення та земельною ділянкою водного фонду.

Колегія суддів апеляційного суду, надавши оцінку наявним у справі доказам та застосувавши положення чинного законодавства, вважає помилковим висновок господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" передбачається порядок реалізації переважного права орендаря на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Аналіз обставин справи та дослідження і оцінка поданих доказів свідчить про наступне.

Встановлено, що 02.06.2013р. закінчився строк дії договору оренди земельної ділянки водного фонду від 02.06.2003 р. №65, укладений строком на 5 років, дія якого була продовжена на підставі розпорядження голови Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області №404 від 17.07.2008 р. в подальшому укладеним договором 06.08.2010 р.

Угода про поновлення дії договору укладена сторонами 05.09.2013 р.

Твердження відповідача ФОП ОСОБА_1, що він у встановлений строк та у встановленому порядку звернувся до орендодавця з метою скористатись переважним правом на поновлення строку дії договору оренди відповідно до наведених вище положень Закону не знайшли підтвердження, враховуючи докази , подані апеляційному суду.

Відповідачем надано заяву на ім'я голови Бердичівської РДА від 16.04.2013 р. про намір скористатися правом поновити строк дії договору оренди земельної ділянки, яка не містить позначень про реєстрацію заяви органом державної влади (вхідного реєстраційного номера з датою надходження документа). Відтак, оцінюючи наданий доказ, колегія суддів вважає неможливим на його підставі встановити дату звернення з цією заявою до Бердичівської РДА, а відтак, визначити, чи подана ця заява у встановлений законодавством строк.

З витягу протоколу засідання комісії земельних та водних відносин райдержадміністрації від 05.09.2013 року вбачається, що комісія одноголосно вирішила поновити договір оренди земельної ділянки №65 на той самий строк із встановленням орендної плати в сумі: за земельну ділянку водного фонду (площа 40,1 га) - 411 грн. за 1 га, за водний об'єкт (площа 35,476 га) - 285 грн. за 1 га. Цей доказ надає суду можливість підтвердити факт розгляду комісією питання про поновлення договору оренди, яке відбулось 05.09.2013 р., тобто поза межами строків, встановлених статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Таким чином, поданими апеляційному суду відповідачем ФОП ОСОБА_1 доказами не підтверджуються обставини, на які він здійснює посилання, а саме дотримання порядку і строків реалізації права на поновлення дії договору. Проте, на підставі досліджених раніше доказів апеляційний суд вбачає, що орендар в порушення приписів частини 1-5 ст.33 Закону не звернувся до орендодавця з письмовим повідомленням про бажання скористатись правом на продовження строку дії договору та не надав проекту додаткової угоди. Невиконання цих вимог Закону має наслідком припинення переважного права, передбаченого ст.33 згаданого вище Закону та припинення, у зв'язку із закінченням строку його дії, дії договору.

Виходячи з наведеного, укладення дії договору оренди земельної ділянки водного фонду від 05.09.2013 р. повинно було відбутись у загальному порядку з дотриманням діючих на цій час норм законодавства.

У зв'язку з цим слід зазначити про таке.

У відповідності до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шлейфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Водного кодексу України до водних об'єктів загальнодержавного значення належать: поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків. До водних об'єктів місцевого значення належать: поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об'єктів загальнодержавного значення (п. 1 ч. 2 ст. 5 Водного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про аквакультуру" рибогосподарський водний об'єкт для цілей аквакультури надається в користування на умовах оренди юридичній чи фізичній особі відповідно до Водного кодексу України.

Статтею 51 Водного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірної угоди від 05.09.2013 р.) водні об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Водні об'єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

У відповідності до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства.

Згідно ч.5 ст.122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Враховуючи вказане, Бердичівська районна державна адміністрація не мала повноважень передавати спірну земельну ділянку водного фонду, розташовану за межами населених пунктів на території Милославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області в оренду для ведення рибного господарства, оскільки такі повноваження відповідно до ч.5 ст.122 Земельного кодексу України належать Житомирській обласній державній адміністрації.

Враховуючи, що договір оренди земельної ділянки водного фонду № 65 від 02.06.2003 р. (дію якого було поновлено на строк до 02.06.2013 р.) припинився у зв'язку закінченням строку його дії, а новий договір від 05.09.2013 р. укладений не у відповідності до діючого законодавства, яким регулюються відносини у сфері земле- та природокористування, позов підлягає задоволенню.

Щодо зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернути земельну ділянку водного фонду 40,1 га та водний об'єкт 35,476 га. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Право користування земельними ділянками набувається фізичними та юридичними особами у порядку, встановленому Земельним кодексом України, іншими законодавчими актами. Відповідно до положень статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, або за результатами аукціону.

Порядок та підстави набуття такого права визначаються положеннями статей 122,123,124 ЗК України. Користування земельними ділянками без правової підстави є порушенням земельного законодавства.

Враховуючи висновок апеляційного суду, що договір оренди земельної ділянки водного фонду від 05.09.2013 р. не відповідає положенням закону і за приписами ст.ст.203,215 ЦК України, вимога про визнання його недійсним підлягає задоволенню, підлягає задоволенню також і похідна вимога про повернення земельної ділянки орендодавцю.

За таких обставин, враховуючи положення статті 104 ГПК України, апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 23.07.2015 р. у справі №906/693/15 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог Бердичівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації в повному обсязі.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,104,105,109,110 ГПК України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 23.07.15 р. у справі № 906/693/15 задовольнити.

Рішення господарського суду Житомирської області скасувати. Прийняти нове рішення.

Позов Бердичівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації задовольнити.

Визнати недійсною угоду від 05.09.2013 р., укладену між Бердичівською районною державною адміністрацією Житомирської області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 05.09.2013р., про оренду водного об'єкта загальнодержавної власності.

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути земельну ділянку водного фонду 40,1 га та водний об'єкт 35,476 га до земель запасу Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (13300, АДРЕСА_1) до Державного бюджету України 1218 грн. витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви та 609 грн. витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Бердичівської районної державної адміністрації (13300, Житомирська обл., м.Бердичів, пл..Соборна, 23) до Державного бюджету України 1218 грн. витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви та 609 грн. витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити господарському суду Житомирської області.

Справу №906/693/15 повернути до господарського суду Житомирської області

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Олексюк Г.Є.