КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа№ 910/3254/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Хававки Е. М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Паттенок А. В. (довіреність від 16.06.2015 № 10/00-60);

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні добрива"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.05.2015 (суддя Чинчин О. В.)

у справі № 910/3254/15-г

за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Форум"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні добрива"

про стягнення 273282 грн. 77 коп. -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.05.2015 р. у справі 910/3254/15-г позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні добрива" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" прострочену заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 209400,00 грн., прострочену заборгованість по нарахованим процентам в розмірі 42823,16 грн., пеню за простроченим кредитом та процентами в розмірі 28046,33 грн., суму простроченої комісії в розмірі 300,00 грн. та пеню за простроченою комісією в розмірі 38,79 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано неналежним виконанням відповідачем кредитного договору та до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів на підтвердження повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Мінеральні добрива" Публічному акціонерному товариству "Банк Форум" грошових коштів за Кредитним договором № 1-0054/13/37-KL від 19.06.2013 року в розмірі 209400 грн. 00 коп. у строк до 12.06.2014 року та не надано доказів сплати процентів за користування таким кредитними коштами.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що на підставі п. 5.3 договору застави № 1-037/14/37-ZS та № 1-0036/14 ZS чином на 12.07.2014 до позивача перейшло право вимоги отримання грошових коштів відповідно до Договорів банківського вкладу № 2630/3700/683135 від 10.02.2014 та № 2630/3700/683130 від 10.02.2014, а тому зобов'язання відповідача за кредитним договором № 1-0054/13/37-KL є припиненим. Скаржник зауважує, що до відповідача перейшов обов'язок по виконанню зобов'язань банку за договором банківського вкладу № 2630/3700/683135 від 10.02.2014 перед Уткіною К. К. та за договором банківського вкладу № 2630/3700/683130 від 10.02.2014 перед Хачатарьян Н. С. Таким чином, відповідач вважає, що починаючи з 12.07.2014 у банку відсутнє право на стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій за кредитним договором № 1-0054/13/37-KL від 19.06.2013.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 року у справі № 910/3254/15-г апеляційну скаргу підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні добрива" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 24.06.2015.

11.06.2015 від представника позивача через відділ діловодства суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначив, що вимоги позивача за кредитним договором у зв'язку з відступленням права вимоги, є законними та не суперечать як умовам кредитного договору так і умовам укладеного між банком та Уткіною К. К. договору застави, а оскільки банком не було реалізовано своє право, передбачене як кредитним договором так і договором застави, звернення стягнення на заставлене майн шляхом права вимоги за договором банківського вкладу не відбулося. Позивач зазначає, що надіслана банком Уткіній К. К. вимога про усунення порушень на яку посилається позивач як на підставу припинення його зобов'язання за кредитним договором, помилково вважаючи зазначену вимогу повідомленням про звернення стягнення на предмет застави, не є повідомленням про звернення стягнення на предмет застави, а є вимогою про усунення порушень. Позивач вказує, що заперечення відповідача не можуть бути задоволені, так як під час здійснення ліквідації банку пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відповідно до зазначеного закону не передбачено можливості індивідуального задоволення вимог окремого кредитора позачергово шляхом здійснення відступлення права вимоги.

Ухвалою суду від 24.06.2015 відкладено розгляд справи на 22.07.2015.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 у зв'язку із перебуванням головуючого судді Тищенко А.І. на лікарняному та подальший вихід у довготривалу відпустку справу № 910/3254/15-г передано на повторний автоматизований розподіл, в результаті якого сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/3254/15-г колегію суддів у складі: головуючий суддя - Федорчук Р.В., судді - Лобань О.І., Майданевич А.Г.

Ухвалою суду від 22.07.2015 прийнято справу до провадження та призначено розгляд справи на 09.09.2015.

Ухвалою суду від 09.09.2015 відкладено розгляд справи на 21.09.2015.

Представник позивача в судове засідання 21.09.2015 з'явився та заперечив проти поданої апеляційної скарги та вважає, що рішення Господарського суду Києва від 06.05.2015 у справі № 910/3254/15-г прийняте у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами.

Скаржник в судове засідання 21.09.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Форум" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мінеральні добрива" (Позичальник) укладено Кредитний договір № 1-0054/13/37-KL, відповідно до умов якого Кредитор, на умовах, визначених цим Договором, відкриває відновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає Позичальнику кредитні кошти окремими частинами на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної цим Договором граничної суми коштів, а Позичальник зобов"язується вчасно погашати Кредитору заборгованість за Кредитом, а також сплачувати на користь Кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору, максимальна заборгованість Позичальника за цим договором не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 209400 грн. 00 коп.

Кінцевий термін, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється 16.12.2013 (п. 1.4 Договору).

Згідно з п.3.1 Договору за користування кредитом Позичальник сплачує кредитору проценти, що нараховуються на суму фактичної заборгованості позичальника за кредитом за фактичний строк існування заборгованості за кредитом з періодичністю, визначеною в п. 3.3 цього договору. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та не враховується день повного погашення заборгованості за кредитом, використовується річна процентна ставка в розмірі, зазначеному в п. 3.2 цього договору та приймається рік, що складається з фактичної кількості календарних днів у відповідному році - 365 або 366 днів.

За користування кредитом Позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії цього договору в розмірі 18% річних (п. 3.2. Договору).

Порядок нарахування та сплати процентів передбачений п.п. 3.3, 3.4 кредитного договору.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за несвоєчасне погашення заборгованості за Кредитом, несвоєчасну сплату процентів та/або комісій за цим Договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діятиме протягом відповідного порушення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується окремо від процентів, комісій та штрафу, що підлягають оплаті відповідно до цього Договору.

Додатковим договором №2 від 13.12.2013 року Сторони виклали п.1.4 Договору в наступній редакції: "Кінцевий термін, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється 12.06.2014 року".

Додатковим договором №3 від 04.03.2014 року Сторони виклали п.3.2 Договору в такій редакції: "За користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії цього договору в розмірі 21,2% річних".

Пунктом 3 Додаткового договору №3 від 04.03.2014 року Сторони передбачили, що в строк не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому укладений цей додатковий договір, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору комісію за управління кредитом "за внесення змін до кредитного договору в сумі 300 грн.

На виконання умов Кредитного договору № 1-0054/13/37-KL від 19.06.2013 року Позивачем видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Мінеральні добрива" грошові кошти в розмірі 209400 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 396458 від 20.06.2013 року та банківськими виписками по рахунку Відповідача.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за несвоєчасне погашення заборгованості за Кредитом, несвоєчасну сплату процентів та/або комісій за цим Договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діятиме протягом відповідного порушення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується окремо від процентів, комісій та штрафу, що підлягають оплаті відповідно до цього Договору.

Як зазначає позивач, позичальником не виконуються свої зобов'язання за кредитним договором, а саме, не здійснено погашення заборгованості у встановлені умовами кредитного договору строки.

В зв'язку з порушенням умов договору позивач направив 02.10.2014р. на адресу позичальника вимогу про усунення порушень № 8792/32, яким повідомив, що станом на 22.09.2014р. зобов'язання за кредитним договором ним не виконані та вимагав погасити заборгованість.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що він належним чином виконав умови Кредитного договору, надавши грошові кошти, проте відповідач в порушення умов вказаного Договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань. Станом на 14.02.2015 року у відповідача наявна заборгованість за Кредитним договором в розмірі 281699 грн. 10 коп., з яких: 209400 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів; 42823 грн. 16 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 29137 грн. 15 коп. - пеня; 300 грн. 00 коп. - сума простроченої комісії, 38 грн. 79 коп. - пеня за простроченою комісією. Таким чином, позивач просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні добрива" заборгованість у розмірі 281699 грн. 10 коп.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначав, що станом на 12.07.2014р. до банку перейшло право вимоги отримання грошових коштів згідно з Договорами банківського вкладу № 2630/3700/683135 від 10.02.2014 та № 2630/3700/683130 від 10.02.2014, а тому зобов'язання ТОВ ,,Мінеральні добрива" за кредитним договором є припиненими. Скаржник зауважує, що до відповідача перейшов обов'язок по виконанню зобов'язань банку за договором банківського вкладу № 2630/3700/683135 від 10.02.2014 перед Уткіною К. К. та за договором банківського вкладу № 2630/3700/683130 від 10.02.2014 перед Хачатарьян Н. С. Таким чином, відповідач вважає, що починаючи з 12.07.2014 у банку відсутнє право на стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій за кредитним договором № 1-0054/13/37-KL від 19.06.2013.

Колегія суддів, з огляду на встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 2 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та також самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 1049, 1050 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується надання банком позичальникові кредитних коштів на суму 209400,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером та банківськими виписками по рахунку відповідача.

У передбачений кредитним договором строк відповідачем відповідні суми коштів не сплачені, доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять, тому вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості з повернення кредитних коштів в розмірі 209400,00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок процентів за користування кредитом, здійснений позивачем, вважає його вірним, тому з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитом у розмірі 42823,16 грн.

Позивач заявив про стягнення з відповідача 300,00 грн. комісії.

Відповідно до п. 5.2.2 кредитного договору протягом дії цього договору позичальник зобов'язаний виконувати наступні обов'язки, а саме забезпечувати своєчасне та в повному обсязі повернення кредитних коштів шляхом погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів та комісій.

Таким чином, нарахована позивачем комісія в розмірі 300,00 грн., рішення суду першої інстанції стягнута з відповідача правомірно.

Будь - яких належних та допустимих доказів на спростування правильності розрахунку боргу ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Колегія суддів вважає, що наявність заборгованості за кредитним договором, яку у строк відповідач не сплатив, свідчить про порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань.

У зв'язку з допущенням відповідачем простроченням по сплаті кредитних коштів та відсотків по кредиту, позивач просить просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 03.06.2014 р. по 13.02.2015 р. у розмірі 29137 грн. 15 коп.

Пунктом 8.2 кредитного договору сторонами погоджено, що за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, несвоєчасну сплату процентів та/або комісій за цим договором, відповідач сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діятиме протягом відповідного порушення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, пеня сплачується окремо від процентів, комісій та штрафу, що підлягають сплаті відповідно до цього Договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок пені за загальний період прострочки з 03.06.2014 р. по 13.02.2015 р. у розмірі 29 137 грн. 15 коп., зазначив, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем невірно визначений початок прострочки Відповідача, так як умовами Кредитного договору передбачено, що строк повернення кредиту - 12.06.2014 року, а тому прострочка почалась саме 13.06.2014 року.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо нарахування пені, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими в розмірі 28046,33 грн. та підлягають частковому задоволенню.

Крім того, позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за простроченою комісією в розмірі 38 грн. 79 коп.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, колегія суддів вважає його вірним, тому позовні вимоги в частині стягнення пені за порушення строків сплати комісії в розмірі 38,79 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивачем доведено і відповідачем не спростовано, а тому їх слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає про те, що на підставі п. 5.3 договору застави № 1-037/14/37-ZS та № 1-0036/14 ZS чином на 12.07.2014 до позивача перейшло право вимоги отримання грошових коштів відповідно до Договорів банківського вкладу № 2630/3700/683135 від 10.02.2014 та № 2630/3700/683130 від 10.02.2014, а тому зобов'язання відповідача за кредитним договором № 1-0054/13/37-KL є припиненим. Скаржник зауважує, що до відповідача перейшов обов'язок по виконанню зобов'язань банку за договором банківського вкладу № 2630/3700/683135 від 10.02.2014 перед Уткіною К. К. та за договором банківського вкладу № 2630/3700/683130 від 10.02.2014 перед Хачатарьян Н. С. Таким чином, відповідач вважає, що починаючи з 12.07.2014 у банку відсутнє право на стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій за кредитним договором № 1-0054/13/37-KL від 19.06.2013.

Колегія суддів вважає дані доводи відповідача необґрунтованими з огляду на таке.

Пунктами 7.2, 7.2.5 кредитного договору сторонами погоджено, що при настанні випадку порушення зобов'язань кредитор на свій розсуд має право, зокрема, звернути стягнення на передане кредитору в заставу майно згідно з п.п. 1.5.1 п 1.5 договору та задовольнити за його рахунок свої вимоги за цим договором.

В якості забезпечення виконання зобов'язань відповідача за цим договором позивач укладав договір застави від 04.03.2014 № 1-0036/1437-ZS з фізичною особою-громадянкою України Уткіною Кариною Капрелівною щодо майнових прав вимоги отримання грошових коштів в сумі 15000,00 дол США розміщених на рахунку в банк «Форум за Договором банківського вкладу №2630/3700/598167 від 10.02.2014р., укладеному між Уткіною К. К. та ПАТ «Банк «Форум», а також право вимоги отримання сум нарахованих на вклад, згідно з договором банківського вкладу, які виникнуть в майбутньому щодо суми нарахованих на вклад процентів в розмірі 11,2% процента річних.

Як зазначає відповідач, в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 1-0054/13/37-KL між Хачатарьян Н. С. та ПАТ «Банк «Форум» укладено договір застави № 1-0037/14/37-ZS щодо майнових прав вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на строк до 14.08.2014 на вкладному (депозитному) рахунку в ПАТ «Банк «Форум» за договором банківського вкладу № 26030/700/683130 від 10.02.2014 на суму 5000,00 доларів США.

Відповідно до п. 3.4.6 договору застави від 04.03.2014 № 1-0036/1437-ZS заставодержатель має право шляхом використання норм цивільно - правового інституту відступлення права вимоги у порядку, передбаченому п. 5.3 цього договору задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги.

Тобто, з аналізу наведених положень як кредитного договору, так і договору застави, слід дійти висновку, що банк наділений саме правом, а не обов'язком у випадку порушень відповідачем зобов'язань задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави.

Як зазначає скаржник, 02.10.2014р. банк направив ТОВ ,,Мінеральні добрива" письмове повідомлення про усунення порушень, у зв'язку з невиконанням ТОВ ,,Мінеральні добрива" зобов'язань за кредитним договором.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач не звертався до заставодавців про звернення стягнення на заставне майно, а також суд першої інстанції вірно зауважив, що звернення стягнення на заставлене майно є правом, а не обов'язком банку

Таким чином, у зв'язку з тим, що банком не було реалізовано своє право, передбачене як кредитним договором, так і договорами застави, звернення стягнення на заставне майно шляхом відступлення права вимоги за договором банківського вкладу не відбулось. До банку не перейшло право вимоги за договором банківського вкладу, так як ним не було здійснено дій передбачених договором застави та Законом України ,,Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

13.03.2014р. Правлінням НБУ прийнято постанову № 135 ,,Про віднесення ПАТ ,,Банк Форум" до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.03.2014р. № 14 у ПАТ ,,Банк Форум" запроваджено тимчасову адміністрацію з 14.03.2014р. по 13.06.2014р.

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 49 від 16.06.2014р., винесеного на підставі постанови Правління НБУ від 13.06.2014р. № 355 ,,Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ ,,Банк Форум", вирішено розпочати з 16.06.2014р. ліквідацію ПАТ ,,Банк Форум" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Таким чином, на момент звернення з позовом до суду у позивача відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв'язку з виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, є Закон України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п.1 ч.5 ст. 36 Закону України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Враховуючи, що з 14.03.2014р. рішенням від 14.03.2014р. № 14 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру виведення банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації, на момент виникнення спірних правовідносин задоволення вимог за кредитним договором за рахунок заставленого майна (прав на депозитні кошти третьої особи, розміщені в банку) стало неможливим, оскільки вже не здійснювалось задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та не допускалось зарахування зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, зобов'язання за кредитним договором не вважаються припиненими, оскільки відсутні докази задоволення вимог кредитора у вигляді погашення заборгованості, набуте банком право вимоги в рахунок погашення заборгованості застосовується за волевиявленням банку і за можливості належного виконання, що спростовується обставинами спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки вони спростовуються викладеним вище.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення господарського суду міста Києва від 06.05.2015 у справі № 910/3254/15-г відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мінеральні добрива" на рішення господарського суду міста Києва від 06.05.2015 р. у справі № 910/3254/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.05.2015 р. у справі № 910/3254/15-г залишити без змін.

3. Справу № 910/3254/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич