РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/18079/15

За позовомПрокурора Городнянського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Городнянське лісове господарство»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Ал'янс»
простягнення 104 525, 91 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

від прокуратури: Чумаченко А.А. - за посвідченням;

від позивача: Коваль Я.Г. - за дов.;

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор Городнянського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Городнянське лісове господарство» звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Ал'янс» про стягнення 104 525, 91 грн. за договором поставки від 04.02.2014р. №СП-078, з яких 92 000, 04 грн. - безпідставно набуті грошові кошти, 12 525, 87 грн. - штраф.

09.09.2015 р. прокурором через загальний відділ діловодства господарського суду було подано заяву про зміну (уточнення) підстави позову.

Судом зазначена заява прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, представників не направляв, про поважні причини неявки суд не повідомив, пояснень, витребуваних ухвалою суду від 17.07.2015 р. про порушення провадження у справі та ухвалою суду від 10.09.2015р. про відкладення розгляду справи відзиву та документів, що підтверджують заперечення в порядку, передбаченому ст. 59 ГПК України не подав.

Водночас, ухвала суду від 17.07.2015р. про порушення провадження у справі була направлена на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 03115, м. Київ, вул. Федора Кричевського, буд. 19.

Дана ухвала суду від 17.07.2015р. була повернута суду поштою з зазначенням: „ за закінченням встановленого строку зберігання " .

Тому повернення ухвали господарського суду від 17.07.2015р. з зазначенням: „ за закінченням встановленого строку зберігання " з урахуванням конкретних обставин даної справи є належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасника судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, тому спір розглядається за наявними у справі доказами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

За клопотанням позивача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2014 року між Державним підприємством «Городнянське лісове господарство» (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК Ал'янс» було укладено договір поставки №СП-078 (надалі - Договір).

Згідно умов Договору, предметом поставки є металопрокат (надалі - Товар).

Розрахунок по Договору здійснюється у національній валюті України (гривні) у безготівковій грошовій формі. Оплата всієї вартості товару, вказаного у рахунку, здійснюється шляхом 100% передплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Відповідача протягом двох банківських днів з моменту виставлення рахунку. Оплата свідчить про згоду Позивача із характеристиками товару, вказаними Відповідачем у розрахунку-фактурі. Оплата за товар здійснюється Позивачем, реквізити якого вказано у договорі. Датою оплати вартості Товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Відповідача.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору Позивачем було перераховано 100 % попередню оплату у розмірі 92 000, 04 грн., що підтверджується належною копією платіжного доручення №3282 від 11.12.2014р.

Відповідно до п. 4 Договору, строк поставки товару - протягом п'яти робочих днів після 100 % передплати, тобто до 19.12.2014р.

Однак, Відповідачем не були виконані зобов'язання щодо вчасної поставки Товару, чим останній порушив умови Договору.

Суду доведено та підтверджено матеріалами справи, що Позивачем на адресу Відповідача був направлений Акт звірки взаєморозрахунків станом на 21.01.2015р. та Претензія від 22.01.2015р. №24, з проханням терміново перерахувати суму борг в розмірі 92 000, 04 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав

Договір №СП-078 від 04.02.2014р., укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є договором про поставку та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Судом встановлено, що сторони в Договорі передбачили попередню оплату в розмірі 100%.

Матеріалами справи підтверджується факт перерахування Позивачем 100 % попередньої оплати в розмірі 92 000, 04 грн. на користь Відповідача.

Проте, матеріали справи свідчать, що Відповідач свого обов'язку щодо поставки Товару, передбаченого умовами Договору не виконав, що у відповідності з нормами статті 693 Цивільного кодексу України є підставою для повернення Відповідачем Позивачу попередньої оплати в розмірі 92 000, 04 грн.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з Відповідача попередньої оплати за договором поставки №СП-078 від 04.02.2014р. в розмірі 92 000, 04 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 статті 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" обмежує розмір пені, яка підлягає стягненню, і встановлює, що такий розмір не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як роз'яснено в п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня; якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Отже, виходячи з системного аналізу змісту положень ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. ч. 4, 6 ст. 231, ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, законодавцем розмежовуються штраф та пеня як різні види неустойки. Зокрема, штраф є господарською санкцією (неустойкою), яка носить разовий характер, тобто встановлюється у твердій сумі (фіксованій або у відсотковому відношенні до суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання) та сплачується (стягується) однократно. Водночас, на відміну від штрафу, пеня є господарською санкцією (неустойкою), яка носить триваючий характер, тобто нараховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, відповідно до п. 7.3. Договору, у випадку порушення Відповідачем строків постачання Товару, останній на вимогу Позивача сплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від вартості Товару, який не поставлено вчасно, за кожний день прострочення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що визначена у п. 7.3. Договору неустойка, яка нараховується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від вартості Товару, який не поставлено вчасно, за кожний день прострочення, за своєю правовою природою є пенею, що відповідає по своїй суті п. 3 ст. 549 ЦК України, яка може бути стягнута лише у розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приймаючи до уваги, що наявність простроченої заборгованості Відповідача перед Позивачем у досліджуваний період підтверджується матеріалами справи, розмір заявленої до стягнення пені не перевищує встановленого статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничного розміру, однак період стягнення визначений без урахування меж, передбачених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України суд, перевіривши розрахунок в цій частині позовних вимог дійшов висновку про задоволення стягнення пені за період з 19.12.2014р. по 19.06.2015р., а не за період зазначений Позивачем з 19.12.2014р. по 09.07.2015р.

Однак, провівши розрахунок пені за допомогою Інформаційно-аналітичного центру Ліга, програма «Розрахунок штрафних санкцій» за період з 19.12.2014р. по 19.06.2015р. суд встановив, що розмір пені складає 22 347, 19 грн., що є більшим, ніж заявлено Позивачем до стягнення з Відповідача.

Таким чином, за розрахунком суду, пеня підлягає стягненню в сумі 22 347, 19 грн., проте оскільки суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, сума пені підлягає стягненню з Відповідача в визначеному позивачем розмірі 12 525, 87 грн. проте за період з 19.12.2014р. по 19.06.2015р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки від сплати судових витрат звільняються, зокрема, органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді, та позовні вимоги задоволені в повному обсязі, то на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача та стягуються в дохід спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Ал'янс» (03115, м. Київ, вул. Федора Кричевського, буд. 19; Код: 39376381) на користь Державного підприємства «Городнянське лісове господарство» (15100, м. Городня, вул. Жовтнева, 54; Код: 00993550) попередню оплату в розмірі 92 000 (дев'яносто дві тисячі) грн. 04 коп. та пеню в розмірі 12 525 (дванадцять тисяч п'ятсот двадцять п'ять) грн. 87 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Ал'янс» (03115, м. Київ, вул. Федора Кричевського, буд. 19; Код: 39376381) в дохід державного бюджету України 2 090 (дві тисячі дев'яносто) грн. 52 коп. судового збору.

Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.10.2015р.

Суддя І.І.Борисенко