РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/19059/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «ДХЛ Інтернешнл Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»

про стягнення 1179778,09 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Власов Є.А. - представник за довіреністю;

від відповідача: Кравченко Р.Ю. - представник за довіреністю;

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» звернулось до суду з позовом до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення 1179778,09 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 21.02.2013 року іж АТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» укладено Генеральний договір №250563800.13, предметом якого є страхування майнових інтересів позивача, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами. Відповідно до п.1.6 Договору страховим випадком є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складних частин, деталей або обладнання внаслідок ДТП, пожежі, стихійного лиха, падіння предметів, попадання каміння, протиправних дій третіх осіб, угону, пошкодження працюючого двигуна через потрапляння в нього води.

Позивач зазначив, що 19.08.2014 та 20.08.2014 невстановленими особами у м. Донецьку було викрадено зі складу компанії та станції технічного обслуговування автомобілі позивача в кількості 9 штук: VW Caddy Kasten AA9751KK, VW Caddy Kasten AA8962HX, VW Caddy Kasten AA9750KK, Ford Fiesta AA4146OH, VW Caddy Kasten AA4151OH, Skoda FabiaAA4093EE, VW Caddy Kasten AA6543KX, VW Caddy KastenAA1831EH, VW Caddy KastenAA3059KH, загальна вартість страхової суми за якими становить 1269906,50 грн. Розмір франшизи по кожному страховому випадку складає 500 грн. ПрАТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» було подано відповідні заяви до правоохоронних органів щодо викрадення автомобілів.

Позивачем було направлено відповідачу повідомлення про настання страхового випадку та подано всі необхідні для страхового відшкодування документи, проте відповідачем у строки, визначені положеннями договору рішення про виплату страхового відшкодування чи відмову у виплаті страхового відшкодування не прийнято.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 1179778,09 грн. по вказаним страховим випадками (за виключенням розміру франшизи).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, додатково пояснив, що після настання страхового випадку та повідомлення про нього позивачем у серпні 2014 року до моменту визнання населених пунктів, де органи державної влади не діють у відповідача було достатньо часу для проведення розслідування страхового випадку та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Крім того позивач зазначив, що у травні 2014 року на території м. Донецька стався страховий випадок, і відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування, без посилання на неповідомлення позивачем відповідача про існування обставин, як можуть вплинути на ступінь ризику (зміна умов експлуатації, зберігання тощо). При цьому, незважаючи на те, що відповідачу було відомо про перебування автомобілів в зоні проведення АТО ще з травня 2014 року, відповідачем не було запропоновано змінити умови договору страхування, зокрема щодо території покриття, розмірів страхового відшкодування та розмірів страхових платежів. Автомобілі знаходились в приміщенні, обладнаному сигналізацією, позивачем було вжито усіх заходів для збереження майна. Також вказав, що оскільки кримінальну справу було порушено за статтею 289 КК України (незаконне заволодіння транспортними засобами), а не крадіжка, у позивача не було обов'язку надавати відповідачу комплекти ключів від автомобілів. Крім того позивач вказав на відсутність будь-якого сертифікату ТПП України, яким би було засвідчено наявність форс-мажорних обставин на час страхового випадку.

На підставі викладеного просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, вказавши, що між стронами було укладено генеральний договір, за умовами якого застраховано належні позивачу автомобілі. 19.08.2014 у м. Донецьку відбулось незаконне заволодіння транспортними засобами позивача VW Caddy Kasten AA9751KK, VW Caddy Kasten AA8962HX, VW Caddy Kasten AA9750KK, Ford Fiesta AA4146OH, VW Caddy Kasten AA4151OH, Skoda FabiaAA4093EE, VW Caddy Kasten AA6543KX, VW Caddy KastenAA1831EH, VW Caddy KastenAA3059KH, які є предметом страхування за договором.

Зазначив, що події, які відбулися 19 та 21.08.2014 у м. Донецьку та факт перебування застрахованих автомобілів у зоні проведення АТО, та зоні вчинення терористичних актів незаконними збройними формуваннями безпосередньо впливають на зміну ступеню ризику предмету страхування, про що позивач знав, але не повідомив про вказані обставини відповідача у відповідності до положень укладеного між сторонами договору страхування, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, згідно наданого позивачем листа-звернення до Печерського РУ ГУМВС України у м. Києві, застрахованими транспортними засобами заволоділи озброєні невідомі особи, які назвалися представниками так званої «донецької народної республіки», відносно якої Генеральною прокуратурою України та Службою безпеки України розпочато кримінальне провадження за статтею 258 ч.3 КК України (створення терористичної організації), тобто викрадення застрахованих транспортних засобів сталося внаслідок дій терористичної організації, і відповідно до положень п.п.7.1, 7.1.7 вказані випадки не є страховими.

Також позивачем, не надано повний комплект документів, необхідний для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, зокрема не надано ключів від автомобілів та оригіналів технічних паспортів.

Крім того, позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування у вигляді претензії лише 25.06.2015, тобто з порушенням встановленого договором 90 денного терміну подання заяви з моменту настання страхового випадку, що також є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 979, 980 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

За змістом статей 990, 991 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Судом встановлено, що 21.02.2013 між ПрАТ «АСК «Інго Україна» (страховик) та ПрАТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» (страхувальник) укладено Генеральний договір № 250563800.13 страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами, зазначеними в додатках до договору.

Пунктом 1.3 генерального договору встановлено, що франшизи за договором становлять 500 грн. по всіх ризиках та по кожному страховому випадку.

Страховим випадком (п.1.6 генерального договору) є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок ДТП, пожежі, стихійного лиха, падіння предметів, падіння каміння, протиправних дій третіх осіб, угону, пошкодження працюючого двигуна через потрапляння в нього води (гідроудар).

Згідно умов Розділу 4 генерального договору договір має необмежений термін дії. Зобов'язання страховика виникають з Дати початку строку дії, зазначеної в Додатку №1 до договору та тільки за умови виконання страхувальником зобов'язань по сплаті страхової премії. Період дії договору стосовно кожного окремого ТЗ зазначається у відповідному додатку до договору.

Пунктом 5.1 генерального договору сторони узгодили, що територією страхування по Розділу 1 договору (автокаско) є Україна, країни СНД, Латвія, Литва, Естонія.

Згідно наданих позивачем додатків до генерального договору страхування №№ 11, 12, 13, 14, 16, 20, 25 за умовами укладеного між сторонами генерального договору було застраховано в тому числі автомобілі VW Caddy Kasten AA9751KK, VW Caddy Kasten AA8962HX, VW Caddy Kasten AA9750KK, Ford Fiesta AA4146OH, VW Caddy Kasten AA4151OH, Skoda FabiaAA4093EE, VW Caddy Kasten AA6543KX, VW Caddy KastenAA1831EH, VW Caddy Kasten AA3059KH. Згідно положень вказаних додатків вказані додатки були чинні, станом на 19 та 21 серпня 2014 року.

Як вбачається з пояснень представника позивача та матеріалів справи, зокрема Довідок слідчого СВ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві №54/4660 від 25.09.2014, №54/4661 від 25.09.2014, №54/1633 від 17.11.2014 у провадженні СВ Печерського РУ ГУМВС України у м. Києві знаходяться матеріали досудових розслідувань, внесених до ЄРДР за №0004431 від 21.08.2014 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та №0004492 від 24.08.2014 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, в ході яких встановлено, що 19.08.2014 невстановлені особи, по вул. Інженерній, 1-В в м. Донецьк з корисливих спонукань заволоділи 8 автомобілями (VW Caddy Kasten AA9751KK, VW Caddy Kasten AA8962HX, VW Caddy Kasten AA9750KK, Ford Fiesta AA4146OH, VW Caddy Kasten AA4151OH, Skoda FabiaAA4093EE, VW Caddy Kasten AA6543KX, VW Caddy Kasten AA1831EH), які належать ТОВ «ДХЛ Інтернешнл Україна»; 21.08.2014 невстановлені слідством особи, які назвались представниками «ДНР», перебуваючи по вул.. Інженерній 1-В у м. Донецьк, незаконно заволоділи автомобілем VW Caddy Kasten AA3059KH. Місцезнаходження вказаних транспортних засобів невідоме, досудове слідство триває.

23.06.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією № 532, в якій вимагав здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 1230000 грн.

Відповідач, листами від 30.6.2015 за №№ 2810-2818 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування за генеральним договором, посилаючись на порушення позивачем умов договору страхування, зокрема в частині строку надання документів та неповідомлення страховика про обставин, які можуть вплинути на ступінь ризику.

Відповідно до пункту 8.2.5 генерального договору страхувальник, водій чи їх представник зобов'язаний у триденний термін повідомити страховика про будь-які зміни, що сталися з предметом договору страхування та можуть вплинути на ступінь ризику (зміна умов експлуатації, зберігання тощо).

Невиконання страхувальником, водієм чи уповноваженою особою обов'язків, передбачених Розділом 8 договору є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (п.11.1.8 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін позивач експлуатував автомобілі, які було викрадено, у м.Донецьку, зокрема автомобілі знаходились за адресою розташування Донецького офісу представництва позивача (м. Донцьк, вул. Інженерна, 1-В).

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно листа Штабу антитерористичного центу при СБУ від 19.08.2014 № 33/4353 з 07.04.2014 на території Донецької та Луганської областей незаконними збройними формуваннями вчиняються чисельні терористичні акти, пов'язані із захопленням державних або громадських будівель і споруд незаконним заволодінням транспортними засобами, умисними вбивствами, захопленням заручників, блокуванням і пошкодженням об'єктів транспортної системи тощо. У зв'язку з рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 № 405, з 14.04.2014 суб'єктами боротьби з тероризмом вживаються активні заходи з проведення широкомасштабної АТО на зазначених територіях, яка станом на 19.08.2014 триває.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Донецьк віднесено до населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Крім того, як вбачається з копії заяви позивача до органів внутрішніх справ та довідок слідчого Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, напад на офіс та стоянку автомобілів позивача було здійснено особами, які назвалися представниками «ДНР», щодо якої Генеральною прокуратурою України та СБУ розпочато кримінальне провадження щодо створення терористичної організації.

Таким чином суд приходить до висновку, що знаходження та експлуатація застрахованих транспортних засобів на території проведення АТО істотно впливає на зміну ступеню ризику предмета договору страхування, оскільки ризик незаконного заволодіння чи знищення предмета страхування суттєво зростає.

При цьому, як встановлено судом, позивач у триденний термін, визначений умовами договору не повідомив відповідача про зміну умов експлуатації та зберігання транспортних засобів, які є предметом страхування, зокрема про знаходження та експлуатацію вказаних автомобілів в зоні проведення АТО.

Посилання відповідача на ті обставини, що вказані автомобілі експлуатувались на території проведення АТО і відповідач про це був обізнаний, оскільки здійснював страхові виплати по ДТП у м. Донецьку, що сталося у травні 2014 року, а також вказівкою на наявність у позивача Донецького відділення підприємства судом оцінюються критично з огляду на таке.

Як встановлено в судовому засіданні, всі застраховані транспортні засоби позивача зареєстровані у м. Києві, про що свідчать державні номерні знаки вказаних автомобілів, договір страхування теж було укладено у м. Києві. Умови договору та додатки до договору не містять інформації щодо того, до якого відділення позивача було прикріплено вказані автомобілі. Про перебування конкретних автомобілів у м. Донецьку під час проведення АТО був обізнаний лише позивач, який і був зобов'язаний повідомити про вказані обставини відповідача. Щодо виплати страхового відшкодування, суду зазначає, що страховою компанією при отриманні повідомлення про страховий випадок, проводиться перевірка, розслідування страхового випадку та приймається рішення у кожному індивідуальному випадку. Прийняття рішення про виплату страхового відшкодування по одному випадку не може бути підставою для виплати страхових відшкодувань по іншим страховим випадкам.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, позивач, у строки визначені договором (п.8.2.9) повідомив про настання страхового випадку спеціалізовану службу, що не заперечується відповідачем, проте позивачем не надано суду доказів оформлення письмової заяви про страховий випадок у строк не пізніше 5 робочих днів з моменту його настання (п.8.2.13 договору), як не надано доказів подання страховику заяви на виплату страхового відшкодування (п.10.3 договору) у 90 денний строк визначений договором ( п.10.21).

Матеріалами справи підтверджується, що звернення позивача до відповідача з претензією було здійснено лише 23.06.2015. Вказану претензію відповідачем було зараховано у якості заяви на здійснення страхового відшкодування та 30.06.2015, в межах 15 денного строку, визначеного умовами договору було надано позивачу відповідь та зазначено про прийняття рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування по вказаним випадкам.

Зазначені вище порушення позивачем положень договору страхування щодо своєчасного повідомлення страховика про зміну умов експлуатації та зберігання предмета страхування, а також невчасне подання всіх необхідних документів для здійснення страхового відшкодування, у відповідності до пунктів 11.18 та 11.2.7 генерального договору є підставами для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування.

Посилання представника позивача про направлення заяви про виплату страхового повідомлення, а також інших документів засобами електронної пошти, судом до уваги не приймаються, оскільки, положеннями договору передбачено подання письмових заяв, крім того, з наданих позивачем роздруківок вбачається, що в електронному вигляді було направлено лише перелік викрадених автомобілів та копії технічних паспортів вказаних автомобілів.

Відповідно до положень генерального договору, зокрема п.7.1.7, страховими випадками за розділом 1 «автокаско» не визнаються події, що відбулися внаслідок воєнних дій, терористичних актів, громадянської війни, народних заворушень, масових безпорядків.

Як було зазначено вище, незаконне заволодіння транспортними засобами позивача, було здійснено особами, які назвались представниками організації «ДНР», щодо якої Генеральною прокуратурою України та СБУ розпочато кримінальне провадження за статтею 258 ч.3 КК України (створення терористичної організації), і представниками вказаної організації вчиняються численні терористичні акти, пов'язані у тому числі з незаконними заволодіннями транспортних засобів.

Разом з тим, факт незаконного заволодіння транспортними засобами особами, що назвалися представниками терористичної організації, не може бути подією, що відбулася внаслідок терористичного акту, оскільки у відповідності до положень ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористичний акт це злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 Кримінального кодексу України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258-260, 443, 444, а також іншими статтями Кримінального кодексу України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до Кримінального кодексу України.

Крім того, як вбачається з наданої копії заяви позивача до органів МВС щодо незаконного заволодіння транспортними засобами, транспортні засоби було захоплено невідомими озброєними особами, в ході здійсненого збройного нападу, внаслідок якого було пограбовано стоянку автомобілів, викрадено документацію з сейфу в офісному приміщенні та викрадено ключі від автомобілів. Вказане не дозволяє кваліфікувати такий випадок в якості крадіжки (таємне викрадення майна), та не зобов'язує позивача відповідачу надавати оригінали технічних паспортів та ключів від автомобілів (пункти 10.11, 10.13 генерального договору).

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування, оскільки відповідачем правомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з порушенням останнім умов пунктів 8.2.5 та 10.21 договору страхування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Позивачем не надано належних доказів на обґрунтування заявлених ним вимог.

За приписами ст. 49 ГПК України, судові витрати із сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко