КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа№ 911/2175/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача Власко І.І. дов. від 16.03.2015 б/н

відповідача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи

повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод

Титан"

на рішення Господарського суду Київської області

від 28.07.2015

у справі № 911/2175/15 (суддя: Заєць Д.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"АЛ-КО Кобер"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю

"Завод Титан"

про стягнення заборгованості за Договором поставки

від 23.09.2013 №ОП-30 у розмірі 345 316,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ "АЛ-КО Кобер" звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача ТОВ "Завод Титан" про стягнення заборгованості за Договором поставки №ОП-30 від 23.09.2013 у сумі 345 316,02 грн. з якої: 238 639,25 грн. основного боргу, 26 457,29 грн. пені на підставі п. 8.3 Договору, 78 766,54 грн. інфляційних втрат та 1 452,94 грн. 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.07.2015 № 911/2175/15 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача ТОВ "Завод Титан" на користь позивача ТОВ "АЛ-КО Кобер" 221 139,25 грн. основного боргу, 26 372,86 грн. пені, 1448,71 грн. 3% річних, 59 477,32 грн. інфляційних втрат, провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 17 500,00 грн. припинено, в іншій частині позовних вимог відмовлено, як заявлених безпідставно.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ТОВ "Завод Титан" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2015 № 911/2175/15 скасувати частково, а саме в частині стягнення "пені у сумі 26 372,86 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 78 766,54 грн.", в іншій частині судове рішення залишити без змін. Відповідач, оскаржуючи частково прийняте судове рішення, посилався на те, що судом не в повному обсязі досліджено фактичні обставини справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Позивач ТОВ "АЛ-КО Кобер" у своєму письмовому Відзиві на апеляційну скаргу від 08.10.2015 просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, Рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2015 № 911/2175/15 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 21.08.2015 № 911/2175/15 порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.) та призначено судове засідання на 13.10.2015.

В судове засідання від 13.10.2015 представник відповідача-скаржника не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про належне повідомлення ТОВ "Завод Титан" свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення про отримання поштового відправлення стороною за № 09-33/33852/15.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Враховуючи, що присутній представник позивача ТОВ "АЛ-КО Кобер" не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника скаржника-відповідача, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду справи по суті за наявними матеріалами.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Завод Титан" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.09.2013 між ТОВ "АЛ-КО Кобер" (постачальник) та ТОВ "Завод Титан" (покупець) було укладено Договір поставки №ОП-30.

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію, комплектуючі, а також витратні матеріали у кількості, асортименті, за цінами та у строки відповідно до умов даного договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлені товари.

Згідно пункту 3.1 Договору, строк оплати кожної партії товару не пізніше 45 календарних днів від дати поставки.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що сума поставки за даним Договором визначається загальною вартістю поставленого товару, зазначеного у товарних накладних.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов вказаного Договору, між сторонами було підписано Видаткові накладні, що підтверджують отримання відповідачем товару, а сааме:

-№АЛ-0011152 від 19.12.2014, №АЛ-0011153 від 19.12.2014;

-№АЛ-0011154 від 19.12.2014, №АЛ-0011155 від 19.12.2014;

-№АЛ-0011156 від 19.12.2014, №АЛ-0011157 від 19.12.2014;

-№АЛ-0011158 від 19.12.2014, №АЛ-0001024 від 20.02.2015;

-№АЛ-0001091 від 24.02.2015, №АЛ-0001228 від 02.03.2015,

-№АЛ-0001237 від 02.03.2015, №АЛ-0001738 від 20.03.2015.

За вищевказаними Видатковими накладними позивачем було передано відповідачу товару на загальну суму - 265 611,89 грн..

За ствердженнями позивача, до моменту його звернення з даним позовом до місцевого господарського суду, 19.03.2015 відповідач оплатив частину боргу на суму 26 972,64 грн. відповідно до Рахунку від 20.11.2014 № АЛ0-0011277, на підставі якого товар був поставлений відповідачу, згідно з Видатковою накладною від 19.12.2014 №АЛ-0011158.

У зв'язку з тим, що відповідач не повністю розрахувався за отриманий товар за вказаними Видатковими накладними, станом на день звернення позивача з даним позовом до суду першої інстанції - 20.05.2015, за ним утворилась заборгованість у розмірі 238 639,25 грн..

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач після порушення провадження у даній справі - 21 травня 2015 року, частково погасив заборгованість, сплативши останньому - 17 500,00 грн., що підтверджується копією Платіжних доручень на вказану суму. (а/с 75-77)

Відповідно до пункту 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, за висновком місцевого господарського суду, провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 17 500,00 грн. припинено.

Враховуючи те, що після порушення провадження у даній справі відповідач частково розрахувався з позивачем на суму 17 500,00 грн., розмір боргу становить - 221 139,25 грн..

Місцевий господарський суд, з яким погоджується і колегія суддів, враховуючи те, що у зв'язку із зменшенням суми основного боргу, позивачем в порядку ст. 22 ГПК України, не було подано до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог, дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 238 639,25 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 221 139,25 грн..

Щодо вимог позивача в частині стягнення похідних вимог, а саме 26 457,29 грн. пені, 78 766,54 грн. інфляційних втрат та 1 452,94 грн. 3% річних судом першої інстанції зазначено наступне.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" №543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Згідно пункту названого 8.3 Договору поставки, у випаду несвоєчасної оплати товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Судом першої інстанції встановлено, що розмір пені, визначений позивачем за період з 03.02.2015 по 18.05.2015 згідно кожної видаткової накладної складає 26 457,29 грн. (а/с 13-14)

Проте, за арифметичним розрахунком місцевого господарського суду з ТОВ "Завод Титан" підлягає до стягнення пеня у розмірі 26 372,86 грн. за період з 03.02.2015 по 18.05.2015, у зв'язку з тим, що 19.03.2015 відповідачем було оплачено частину боргу на суму 26 972,64 грн. згідно з Видатковою накладною від 19.12.2014 №АЛ-0011158.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача розмір 3% річних складає 1 452,94 грн., інфляційних втрат 78766,54 грн. за період з 03.02.2015 по 18.05.2015.

Однак, судом першої інстанції встановлено, згідно з арифметичним розрахунком зробленим судом, до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 1448,71 грн. та інфляційні втрати у розмірі 59 477,32 грн. на суму боргу у розмірі 221 139,25 грн..

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково у розмірі 26 372,86 грн. пені, 1448,71 грн. 3% річних, 59 477,32 грн. інфляційних втрат нарахованих на суму боргу - 221 139,25 грн. за період з 03.02.2015 по 18.05.2015.

Відповідач ТОВ "Завод Титан" у доводах апеляційного оскарження не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині стягнення пені у сумі 26 372,86 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 78 766,54 грн.. В обґрунтування наведеного скаржник посилається на те, що позивачем завищено розмір інфляційних збитків, заявлених до стягнення, та наведений розрахунок ТОВ "АЛ-КО Кобер" не відповідає нормам чинного законодавства, зокрема ст. 625 ЦК України. Щодо стягнення пені у сумі 26 372,86 грн. відповідач наголошує, що позивачем не доведено, що поставка товару здійснювалась відповідно до умов Договору поставки №ОП-30 від 23.09.2013, а частина видаткових накладних виписана після припинення дії Договору.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що наведені доводи апеляційного оскарження відповідача базуються на тих же доказах та поясненнях, що надавалися у суді першої інстанції, яким вже надана належна правова оцінка за оскарженим Рішенням.

Позивач, заперечуючи наведені доводи апеляційного оскарження, звертає увагу колегії суддів на те, що за п. 11.2 Договору поставки передбачено його автоматичну пролонгацію та, що за п. 11.1 Договору поставки визначено, що в частині розрахунків даний Договір діє до повного погашення боргу. Щодо часткового задоволення інфляційних нарахувань у розмірі 59 477,32 грн. позивач наголошував на правомірності розрахунку, який здійснений судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ТОВ "Завод Титан" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Завод Титан" залишити без задоволення

Рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2015 № 911/2175/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 № 911/2175/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 № 911/2175/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 911/2175/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов