ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015 року Справа № 904/6922/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді : Бахмат Р. М. (доповідача),

суддів: Євстигнеєва О.С., Вечірка І.О.

секретар судового засідання : Назаренко С.Г.

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1 (дов. № 178/1001 від 12.05.15 р.);

від позивача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської обл. від 27.08.15 р. по справі № 904/6922/15.

за позовом комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровськ

до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» м. Дніпропетровськ

про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2015 р. у справі № 904/6922/15, яке підписано 01.09.2015 р. і оформлено відповідно до вимог ст. 84 ГПК України (суддя Татарчук В.О.), відмовлено у позові комунальному підприємству Дніпроводоканал Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровськ до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» м. Дніпропетровськ про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії № 20/03-ц від 01.04.2014.

Позивач не погодився з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги..

Розпорядженням секретаря судової палати від 15.09.2015 р. № 936, у звязку з перебуванням судді Кощеєва І.М. у відпустці, змінено склад колегії суддів.

Скаржник вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, посилаючись на наступне.

Відповідно до п. 6.1.7 КП «Дніпроводоканал» зобовязано здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком: Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

КП «Дніпроводоканал», враховуючи обставини виконання вказаного договору, природу поняття «Реактивної електроенергії» та її правовий зміст намагалось змінити договір «Про постачання електричної енергії за державні кошти від 26.01.12 № 061266» через істотну зміну обставин.

Позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції. що відсутність фактичного зменшення обсягів перетікання реактивної електричної енергії в процесі виконання договору взагалі не може бути підставою для висновку про недійсність такого договору.

Скаржник зробив висновок про те, що реактивна електроенергія - шкідливе та деструктивне явище, тягар утримання якого покладено у цьому випадку на КП «Дніпроводоканал». Її виникнення та обсяг залежить від чинників, на які КП «Дніпроводоканал» впливати не здатне, зокрема від технічного стану електромережі, відання яким віднесено до обсягу відповідальності електропостачального підприємства.

Поряд з цим облікування та оплата реактивної електроенергії має на меті зменшення обсягів її перетікання та постачання, чого, відповідно до умов договору №061266 «Про постачання електричної енергії за державні кошти» від 26.01.2012 р. не відбувається.

КП «Дніпроводоканал», укладаючи договір керувався тим розрахунком, що основна мета узгодженої у договорі методики, що затверджена Наказом Міністерства палива та енергетики України 17 січня 2002 р. N 19 по зменшенню виникнення реактивної електроенергії буде досягатись; при всій турботливості та обачності КП «Дніпроводоканал» не здатен самостійно впливати на зменшення обсягу реактивної енергії; подальше виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє КП «Дніпроводоканал» того, на що вказане підприємство розраховувало; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик вказаного явища несе КП «Дніпроводоканал».

Скаржник зазначає, що виконання договору на вказаних навязаних умовах є проявом дискримінації за економічної ознакою до більш уразливої з економіко-монополістичної точки зору сторони договору - КП «Дніпроводоканал». Фактично монополіст постачання електроенергії «ДТЕК «Дніпрообленерго» навязав діючи умови договору, поклавши тягар сплати за перетікання реактивної електроенергії на КП «Дніпроводоканал».

Позивач в судове засідання не зявився, а 08.10.2015 р. подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю направити в засідання власного представника.

Колегія суддів залишає клопотання без задоволення, так як вважає, що неявка позивача не перешкоджає перегляду справи за наявними в ній матеріалами.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, так як вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі, незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Скаржник у поданій апеляційній скарзі лише цитує законодавство та положення укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії. Зі всього змісту скарги не можливо встановити, які саме норми права було порушено судом під час винесення рішення і які саме обставини неповністю зясовано.

Відповідач вказує у відзиві, що позивач просив суд визнати недійсним договір про постачання електричної енергії від 01.04.2004 р. № 20/03-ц. Однак, в апеляційній скарзі мова чомусь йде про зовсім інший договір Договір про постачання електричної енергії за державні кошти від 26.01.2012 р. № 061266, визнання недійсним якого не є предметом спору.

ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» зауважує, що у нього є всі підстави вважати подання позивачем зазначеного позову та апеляційної скарги ні чим іншим, як зловживанням процесуальними правами з метою затягування процесу.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила, що між ВАТ Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго (Енергопостачальник) (правонаступником якого є ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго) та міським комунальним виробничім підприємством Дніпроводоканал (Споживач), (правонаступником якого є КП Дніпроводоканал Дніпропетровської міської ради) був укладений договір про постачання електричної енергії № 20/03-ц від 01.04.2014 р.

Згідно п. 1 договору, енергопостачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує енергопостачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно умов цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

П.п. 2.2.4 договору встановлено, що споживач зобов'язаний здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної енергетичної енергії між електромережами енергопостачальника та електроустановками споживача згідно з додатком 9 Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії.

Сторонами підписано додаток №9 до вказаного договору Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії відповідно до Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України 17.01.2002 N 19 (далі Методика).

Частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В абз. 4 п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними вказано, що, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п. 3.1 Методики, розрахунки за перетікання реактивної електроенергії з мережі електропередавальної організації та за генерацію в її мережу згідно з відповідними додатками до Договорів, передбаченими Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 N 28 (далі Правила користування електричною енергією) здійснюються з усіма споживачами (крім населення), які мають сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії за всіма точками обліку на одній площадці 5000 кВт х год. та більше.

Пунктом 6.34 Правил користування електричною енергією встановлено, що споживачі, електроустановки яких приєднані до мереж, що належать електропередавальній організації, вносять плату за перетікання реактивної електроенергії на поточний рахунок електропередавальної організації відповідно до умов договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про постачання електричної енергії.

Згідно з п. 6.35 Правил користування електричною енергією, плата за перетікання реактивної електричної енергії призначена для адресного економічного стимулювання ініціативи споживача до впровадження технологічних заходів на вирішення питань з компенсації перетікань реактивної електричної енергії.

Відповідно до п.п. 8 п. 10.2 Правил користування електричною енергією, споживач електричної енергії зобов'язаний здійснювати компенсацію перетікання реактивної електричної енергії з метою енергозбереження та дотримання показників якості електричної енергії.

Наведеними нормами встановлений обовязок споживачів компенсувати перетікання реактивної електричної енергії. Положення договору щодо оплати послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між мережами відповідача та електроустановками позивача відповідають викладеним нормам Правил користування електричною енергією та Методики.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зробив висновок, що наведене вище виключає можливість визнання спірного договору, на підставі ч. 1 ст. 203 і ч.1 ст. 215 ЦК України, недійсним.

Також судом правильно зроблено висновок, що відсутність фактичного зменшення обсягів перетікання реактивної електричної енергії в процесі виконання договору, взагалі не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Крім того, позивачем подано позов з пропуском строку позовної давності. Спірний договір укладено 01.04.2004 р. Позивач звернувся з позовом 03.08.2015 р., тобто після спливу позовної давності.

Згідно до ст.. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до приписів частин 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 27.08.2015 р. вих.. № б/н (а.с. 310) просив, згідно до вимог ст. 267 ЦК України, застосувати позовну давність.

Колегія суддів вважає рішення господарського суду законним, обґрунтованим та таким, що при його винесенні не було порушено норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

На підставі вищевикладеного, керуючись статями 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2015 р. у справі №904/6922/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили, до Вищого Господарського Суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови виготовлено 12.10.2015 р.

Головуючий Р.М. Бахмат

Судді О.С. Євстигнеєв

ОСОБА_2