КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р. Справа№ 910/13497/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Кунець М.О. - довіреність б/н від 28.08.2015;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2015

у справі № 910/13497/15 (суддя - Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастербуд"

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

про стягнення 28 939,63 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мастербуд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, поданої 06.07.2015) 28 939,63 грн. заборгованості, з яких: 17 698,88 грн. страхового відшкодування; 2 859,32 грн. - пені; 368,99 грн. - 3% річних; 8641,44 грн. - втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП автомобілю, який належить позивачу, було заподіяно шкоду. При цьому, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, який завдав ДТП, була застрахована у ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія", що зумовлює обов'язок відповідача здійснити страхову виплату та відшкодувати шкоду, завдану транспортному засобу позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" на користь ТОВ "Мастербуд" 17 069,88 грн. - страхового відшкодування; 2 859,32 грн. - пені; 8 641,44 грн. - втрат від інфляції; 350,75 грн. - 3% річних та 1 464,82 грн. - судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2015 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 17069,88 грн. та пені у сумі 2859,32 грн. При цьому просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення втрат від інфляції та 3% річних.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, помилково застосував при вирішенні спору положення ст. 625 ЦК України в частині права позивача на нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 15.09.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 розгляд справи було відкладено на 15.10.2015 у зв'язку з неявкою сторін у судове засідання.

Представник позивача у судовому засіданні 15.10.2015 заперечував проти доводів апеляційної скарги. Зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання 15.10.2015 не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, направленням на адресу відповідача та безпосередньо на адресу представника відповідача копії ухвали від 15.09.2015. Отримання відповідачем (а також його представником) процесуального документа 22.09.2015 підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень № 566 та № 574.

В свою чергу, частиною 3 пункту 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 визначено, що неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань та заяв про відкладення розгляду справи (або щодо неможливості подання доказів з причин, що не залежать від сторони, тощо) Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, оглянувши оригінали документів, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.12.2013 о 08 год. 00 хв. на автодорозі Київ-Плюти-Українка в Обухівському районі Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля "Volkswagen", державний реєстраційний номер АА 0508 ІВ (далі - "Volkswagen"), під керуванням Сауляка Володимира Павловича, який не обрав безпечної швидкості руху здійснив зіткнення з автомобілем "Ford", державний реєстраційний номер АА 0613 СТ (далі - "Ford"), в результаті чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що постановою Обухівського районного суду Київської області від 20.12.2013 у справі №372/6127/13-п притягнуто Сауляка В.П. до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на винну особу штраф у сумі 425 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ААС133498 автомобіля "Ford" (а.с. 10), останній належить ТОВ "Мастербуд", який є позивачем у справі.

За приписами статті 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим, судом першої інстанції правомірно встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Volkswagen" була застрахована ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № АЕ 1799337 від 20.12.2012, що також беззаперечно визнається апелянтом.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що ТОВ "Мастербуд" звернулося до ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" із заявою про страхове відшкодування від 24.06.2014 № 8513 (згідно відбитку штемпеля вхідної/ кореспонденції відповідача, а.с. 13), в якій позивач просив відповідача виплатити страхове відшкодування за заподіяну шкоду внаслідок ДТП, що мала місце 11.12.2013, на поточний рахунок ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія".

Також сторонами підтверджено, що з метою здійснення страхового відшкодування, ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" було відкрито страхову справу №4359-13; будь-яких інших документів та матеріалів від ТОВ "Мастербуд" або узгодження розміру страхового відшкодування страховиком не вимагалося.

За приписами статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Мастербуд" звернулося до ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" із листом від 26.01.2015 №050-01, в якому просило відповідача повідомити про прийняте рішення з питання страхового відшкодування; вказаний лист було отримано уповноваженою особою відповідача 28.01.2015, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідачем не заперечується, що позивач повторно звертався до ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" з листами від 07.04.2015 №222-04 (який було отримано відповідачем 09.04.2015) та від 24.04.2015 №276-04, в яких позивач наполягав на виплаті страхового відшкодування чи наданні графіку відстрочки або розстрочки виплати такого відшкодування.

Так, судом першої інстанції правомірно встановлено, що ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" листом від 15.04.2015 №35-71 повідомило позивача, що заява від 24.06.2014 №8513 розглянута та прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування у сумі 17 069,88 грн. на користь ТОВ "Мастербуд".

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Натомість, сторонами не заперечується, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, що зумовило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно встановив, що нездійснення відповідачем виплати страхового відшкодування у сумі 17 069,88 грн. на рахунок ТОВ "Мастербуд" порушує приписи законодавства, а також права та інтереси позивача. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" 17 069,88 грн. страхового відшкодування правомірно задоволені місцевим господарським судом. При цьому апелянт у скарзі не заперечував правомірність такого стягнення.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач мав право нараховувати пеню за прострочення виплати страхового відшкодування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Приписами статті 549 ЦК України встановлено, що формами неустойки є штраф і пеня.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 2 859,32 грн. за період з 30.09.2014 по 30.03.2015.

Судом першої інстанції було правомірно встановлено, що позивачем невірно визначено кінцевий строк сплати страхового відшкодування. Зокрема, позивачем зазначено, що суму страхового відшкодування відповідач повинен був сплатити 29.09.2014. Однак, як було вищевстановлено, позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування 24.06.2014, таким чином 90 (дев'яностий) день з дня отримання відповідачем такої заяви припадає на 22.09.2014, а відтак саме до вказаної дати відповідач повинен був здійснити відшкодування.

Згідно зі ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, Пунктом 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 роз'яснено, що приписом ч. 6 ст. 232 визначено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Однак його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з цим, як вбачається з розрахунку позивача, невірно визначивши кінцевий строк здійснення виплати, останній самовільно змінив початок перебігу нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання. Зокрема, зазначив початок нарахування неустойки не з наступного дня за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане (з 23.09.2014), а взявши дату початку обчислення нарахування штрафних санкцій з 30.09.2015 та відрахувавши саме з цієї дати шестимісячний строк (а саме по 30.03.2015), що є неправомірним, враховуючи наведені норми законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивач невірно визначив кінцевий строк виплати страхового відшкодування, однак не звернув увагу на даний факт при обчисленні розміру пені (врахувавши його лише при розрахунку 3% річних та інфляційних втрат), тим самим порушивши приписи ч. 6 ст. 232 ГК України.

Перевіривши правильність нарахування розміру пені, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що даний розрахунок частково не відповідає вимогам законодавства, оскільки позивач мав право нараховувати неустойку виключно з 23.09.2014 (з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане) по 23.03.2015 включно.

З огляду на заявлені позивачем періоди, з урахуванням необхідності дотримання меж позовних вимог (ст. 83 ГПК України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимога про стягненні пені підлягає частковому задоволенню на суму 2 662,90 грн. за період з 30.09.2014 по 23.03.2015. Тоді як вимога про стягнення неустойки, нарахованої з 24.03.2015 по 30.03.2015 на суму 196,42 грн. помилково була задоволена судом першої інстанції, оскільки обчислення зазначеного розміру пені відбулося з порушенням шестимісячного строку, встановленого приписами ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 8 641,44 грн. втрат від інфляції та 368,99 грн. 3% річних.

Суд першої інстанції визнав вимоги про стягнення інфляційних втрат та частково про стягнення 3% річних законними та обґрунтованими, проте, з висновками місцевого господарського суду щодо задоволення позову в цій частині погодитись не можна, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, зокрема, ст. 625 Цивільного кодексу України, та без урахування правової природи спірних правовідносин.

Так, цивільні права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин між ними, які регулюються, зокрема, нормами права, закріпленими в главі 82 Цивільного кодексу України та законодавством про страхування (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 11.02.2015 по справі № 908/1757/14).

Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Верховного Суду України від 01.07.2014, опублікований у Віснику Верховного Суду України, 2014, 00, № 7).

Таким чином, суд першої інстанції помилково застосував при вирішенні спору ч. 2 ст. 625 ЦК України, приписи якої не поширюються на правовідносини, що виникли у зв'язку із завданням шкоди, а тому безпідставно задовольнив вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 24.03.2015 справа № 910/17021/14).

Отже, суд першої інстанції зробив передчасні висновки про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 196,42 грн. пені, 8641,44 грн. втрат від інфляції та 350,75 грн. 3% річних, у зв'язку з чим помилково задовольнив позов в цій частині.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, тоді як рішення Господарського суду міста Києва у даній справі підлягає частковому скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України з відповідним перерозподілом судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідача відшкодовуються йому судом за рахунок позивача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2015 у справі № 910/13497/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2015 у справі № 910/13497/15 в частині задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 196,42 грн. пені; 8641,44 грн. - втрат від інфляції; 350,75 грн. - 3% річних скасувати, з прийняттям нового рішення про відмову в позові в цій частині та відповідним перерозподілом судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

3. В решті задоволення позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145; ідентифікаційний код 23734213) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастербуд" (юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 29; поштова адреса: а/с 103-В, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 32155089): 17 069 (сімнадцять тисяч шістдесят дев'ять) грн. 88 коп. страхового відшкодування; 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 90 коп. пені, а також в частині відмови в позові про стягнення 18,24 грн. 3% річних - рішення залишити без змін.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145; ідентифікаційний код 23734213) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастербуд" (юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 29; поштова адреса: а/с 103-В, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 32155089) 1245 (одну тисячу двісті сорок п'ять) грн. 76 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастербуд" (юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 29; поштова адреса: а/с 103-В, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 32155089), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" 290 (двісті дев'яносто) грн. 05 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/13497/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк