РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/17522/15

За позовом Комунального підприємства «Фармація»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термобудмонтаж»

Про стягнення 13 579,89 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Нескей І.Г. представник за довіреністю № 483 від 05.01.15.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Фармація» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термобудмонтаж» (далі - відповідач) про стягнення 13 579,89 грн., а саме: 11 201,18 грн. основного боргу, 118,54 грн. 3% річних, 2 260,17 грн. збитків від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.15. порушено провадження у справі № 910/17522/15 та призначено її до розгляду на 27.07.15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.15. розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України відкладено на 19.08.15.

Розпорядженням № 04-23/1217 від 18.08.15. було призначено повторний автоматичний розподіл справи, відповідно до якого справу № 910/17522/15 передано на розгляд судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.15. суддею Ващенко Т.М. прийнято справу № 910/17522/15 до свого провадження та призначено її до розгляду на 15.09.15.

В судовому засіданні 15.09.15. позивачем подано письмові пояснення щодо строку дії Договору та документи на виконання вимог ухвали суду.

За результатами судового засідання 15.09.15., в зв'язку з неявкою представника відповідача, невиконання ним в повному обсязі та позивачем частково вимог ухвали суду від 20.08.15., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 01.10.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

25.09.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 01.10.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 01.10.15. не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців на відповідача.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/17522/15.

В судовому засіданні 01.10.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.11. між позивачем (далі - Основний абонент) та відповідачем (далі - Субабонент) було укладено Договір № б/н про відшкодування витрат за споживання теплової енергії у вигляді опалення та гарячого водопостачання (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Основний абонент на підставі договору з Енергопостачальником ЗАТ «Екостандарт» зобов'язується сплачувати за спожиту Субабонентом теплову енергію у вигляді опалення та гарячого водопостачання згідно з діючими тарифами, які затверджені належним чином.

Частка спожитої Субабонентом теплової енергії визначається пропорційно займаній площі і становить 9,67% (п. 3.2 Договору).

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 5.1 з дня його підписання (01.11.11.) і діє протягом одного року. Якщо за один місяць до кінця дії Договору не буде заявлено однією із сторін про його припинення, Договір вважається пролонгованим на наступний строк і на тих же умовах.

Оскільки матеріали справи не містять заяв сторін про припинення строку дії Договору, то суд дійшов висновку, що його було автоматично пролонговано до 01.11.13., 01.11.14., 01.11.15.

Відповідно до п. 2.1 Договору основний абонент після отримання та сплати рахунку Енергопостачальника повинен визначити частину спожитої теплової енергії Субабонентом та пред'явити рахунок для компенсації витрат Субабонента.

Згідно з п. 2.2 Договору Основний абонент зобов'язується надавати Субабоненту копії сплачених рахунків отриманих від Енергопостачальника.

На виконання умов Договору позивачем відповідачу було направлено наступні рахунки на оплату відшкодування теплопостачання за Договором: № 1884 від 31.12.14., № 70 від 31.01.15., № 176 від 28.02.15., № 143 від 31.03.15., на загальну суму 11 201,18 грн.

Крім того, позивачем було направлено відповідачу відповідні акти здачі-приймання виконаних робіт за Договором на загальну суму 11 201,18 грн.

Направлено вказані документи Основним абонентом Субабоненту було разом з претензією № 1369/05/07 від 20.05.15. у відповідності до наявних в матеріалах справи фіскального чеку № 8685 від 22.05.15. та опису вкладення № 810 від 22.05.15.

Позивач вказує на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором, внаслідок чого у останнього за період з грудня 2014 року по березень 2015 року виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 11 201,18 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам на підставі чинного законодавства і не зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд відзначає, що відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, жодних доказів на обґрунтування своє правової позиції у справі не надав.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

На виконання умов Договору позивачем надано відповідачу послуг за Договором загальною вартістю 11 201,18 грн. за період, пред'явлений до стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.3 Договору сторони погодили, що Субабонент повинен протягом п'яти робочих днів з дня одержання рахунку-фактури від Основного абонента, але не пізніше 28 числа поточного місяця, наступного за розрахунковим, розрахуватись за спожиту теплову енергію відповідно до зайнятої площі 132.4 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-В, за діючими тарифами на час оплати.

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем у розмірі, заявленому до стягнення.

Таким чином, судом встановлено, що станом на час звернення з даним позовом до суду заборгованість відповідача за період з грудня 2014 року по березень 2015 року становить 11 201,18 грн., яку останнім не погашено станом на час прийняття судового рішення, внаслідок чого вказана сума підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термобудмонтаж» на користь Комунального підприємства «Фармація», а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 118,54 грн. 3% річних, 2 260,17 грн. збитків від інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Суд відзначає, що прострочене грошове зобов'язання визначено у гривні, а тому нарахування 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу є правомірним.

За перерахунком суду, розмір 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 118,54 грн., розмір збитків від інфляції складає 2 260,17 грн., внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

При цьому, відповідачем не оспорено розрахунки 3% річних та збитків від інфляції.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Термобудмонтаж" (04209, м. Київ, вул. Героїв Дніпра, б. 35, квартира 174; ідентифікаційний код 33299946) на користь Комунального підприємства "Фармація" (01030, м. Київ, вул. Івана Франка, 38-Б; ідентифікаційний код 05415852) 11 201 (одинадцять тисяч двісті одну) грн. 18 коп. основного боргу, 118 (сто вісімнадцять) грн. 54 коп. 3% річних, 2 260 (дві тисячі двісті шістдесят) грн. 17 коп. збитків від інфляції, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.10.15.

Суддя Т.М. Ващенко