КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р. Справа№ 910/14653/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Новікова М.М.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: не з'явились

від відповідача: Голубєва І.В., дов. б/н від 06.08.2015р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та

Павлоградському районі Дніпропетровської області

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.07.2015 р.

у справі № 910/14653/15 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та

Павлоградському районі Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про стягнення 6 699,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позов до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про стягнення 6 699,79 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.07.2015р. у справі № 910/14653/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 31.07.2015р. у справі № 910/12400/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області у справі № 910/14653/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2015р. у справі № 910/14653/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 05.10.2015р.

11.09.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання, в якому зазначає, що в зв'язку з неможливістю направити представника у судове засідання, яка спричинена скрутним фінансовим становищем, просить суд розглядати справу без участі повноважного представника.

23.09.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 31.07.2015р. у справі № 910/12400/15 без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити.

Представники позивача у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.11.2011 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 33 про зарахування і вилпату пенсій та допомоги.

Перевіркою управління Пенсійного фонду у м. Павлоград було встановлено факт порушення умов договору, а саме несвоєчасне повернення зарахованих коштів у разі смерті пенсіонерів у розмірі 6699,79 грн.

Так, перевіркою встановлено, що у листопаді 2014 року пенсіонеру Личаному Ю.І. було проведено несвоєчасне повернення коштів у розмірі 3757,89 грн. Так датою виплати пенсії пенсіонеру Личаному Ю.І. є 12 число кожного місяця. Позивач профінансував, а відповідач зарахував відповідні кошти - 11.11.2014р., проте згідно запиту було виявлено, що відповідач отримав вказані кошти 04.11.2015р., проте повернув їх лише 12.11.2014р., чим порушив умови договору (ст.. 4 Розділ 8 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2015р. по пенсіонеру Галілею М.К. було проведено несвоєчасне повернення коштів на суму 2941,90 грн., так датою виплати пенсії є 04 число кожного місяця, позивач профінансував, а відповідач зарахував відповідні кошти 06.02.2015. запит від управління позивача відповідач отримав 03.02.2015р., при цьому датою повернення коштів є 09.02.2015р., а відповідач повернув їх лише 16.02.2015р., з затримкою на 5 днів.

Внаслідок порушення умов договору з боку відповідача, позивач направив на його адресу вимогу, в якій на виконання умов договору просив сплатити штраф у розмірі 6699,79 грн., проте відповідач його не сплатив, тому позивач подав на розгляд суду позов та просив стягнути з відповідача вказану суму штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору у відповідача діє тимчасова адміністрація.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і мають пріоритет відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Враховуючи те, що Акт №12 перевірки своєчасності та правильності зарахування коштів Пенсійного фонду України на поточні рахунки пенсіонерів у Павлоградському відділенні AT «Дельта Банк» за період з 01.01.2014 року по 28.02.2015 року складено 06 квітня 2015 року (коли вже введено у відповідача тимчасову адміністрацію),вимога позивача про стягнення штрафу за Договором, є вимогою кредитора, задоволення якої не здійснюється згідно частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вимога позивача, як вимога кредитора банку, не може бути виконана відповідачем в силу положень ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у зв'язку із введенням у відповідача тимчасової адміністрації, і не підлягає примусовому задоволенню у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Вищого господарського суду України від 16.09.2014р. у справі №910/7157/14, постанові Верховного суду України в постанові від 25.03.2015 р..

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 24.07.2015р. у справі № 910/14653/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 24.07.2015р. у справі № 910/14653/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/14653/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді М.М. Новіков

Л.П. Зубець