РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015№910/19929/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Грабовської А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/19929/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009», м. Дніпропетровськ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та

приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту», м. Київ,

про стягнення 2 373 211, 71 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - Сумського С.М. (довіреність від 12.01.2015 № 14/2015);

відповідача-1 - Шабовта Є.В. (довіреність від 08.09.2015 № 08/09/15);

Галкіної І.В. (довіреність від 20.04.2015 № 20/04/15);

відповідача-2 - не з'явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» (далі - ТОВ «Продекспорт-2009»; Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (далі - ТОВ «АТБ-маркет») та приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» (далі - ПП «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту»; Підприємство) про стягнення 2 373 211,71 грн. збитків у вигляді неодержаного прибутку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що: рішенням господарського суду міста Києва від 06.11.2014 у справі 910/22287/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2015 і постановою Вищого господарського суду України від 09.06.2015, стягнуто з ТОВ «АТБ-маркет» на користь Товариства, зокрема, 9 374 699, 94 грн. боргу, що утворився внаслідок неналежного виконання відповідачем-1 умов договору поставки від 01.01.2013 № 35813 (далі - Договір), укладеного позивачем та ТОВ «АТБ-маркет»; на виконання вказаного рішення суду 31.03.2015 судом було видано наказ про примусове виконання рішення суду, який було фактично виконано 07.04.2015; у березні 2014 року позивач мав намір укласти з публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Євробанк» (далі - ПАТ КБ «Євробанк»; Банк) договір довгострокового комерційного вкладу; оскільки відповідач-1 не виконав свої зобов'язання за Договором вчасно, то Товариство було позбавлене можливості реалізувати узгоджені з Банком домовленості та розмістити грошові кошти у сумі 9 400 000 грн. на депозитному рахунку; у зв'язку з наведеним на підставі статей 193, 218, 224, 225 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та, зокрема, статей 536, 543, 553, 554, 610 - 612, 614 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач просив суд стягнути з ТОВ «АТБ-маркет» 2 371 211, 71 грн., а з Підприємства - 2 000 грн. збитків у вигляді неодержаного прибутку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.08.2015 порушено провадження у справі.

07.09.2015 Підприємство подало суду клопотання, в якому зазначило, що з позовом та доданими до нього документами ознайомлений, проти позовних вимог не заперечує; просить розглядати справу без участі представника.

07.09.0215 ТОВ «АТБ-маркет» подало суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило таке: позивач не надав жодного документу, який би підтверджував його наміри укласти договір з Банком; Товариство лише посилається та додає до позову листування з Банком, із якого взагалі не вбачається існування конкретних, погоджених сторонами умов співробітництва; позивач не повідомляв ТОВ «АТБ-маркет» про намір укласти договір банківського вкладу; вимоги Товариства про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі розміщення коштів на депозит, хоча такі розрахунки не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би отримати позивач.

21.09.2015 відповідач-1 подав суду додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, у яких зазначив, що: позивач розраховує свої збитки у період з 17.03.2014 до 07.04.2015, при цьому, у позовній заяві стверджує, що мав намір в березні 2014 розмістити депозит строком на 1 рік; позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток; вказівка позивача про намір розмістити саме грошові кошти, що мало сплатити ТОВ «АТБ-маркет» за Договором, не підтверджується необхідними доказами.

19.10.2015 ТОВ «Продекспорт-2009» подало суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які, на думку позивача, підтверджують факт наміру розміщення грошових коштів на депозитному рахунку в Банку, а саме: копію службової записки від 31.01.2014 відносно планування та оптимізації руху грошових коштів у першому півріччі, що була підготовлена на ім'я директора підприємства; копія протоколу загальних зборів учасників позивача від 04.02.2014 № 6/02; копія листа Банку від 19.02.2014 № 01-14.4/483/1; копія листа позивача від 21.02.2014 № 04-П та від 12.10.2015 № 96-П.

У судових засіданнях, у тому числі 19.10.2015 представник позивача позовні вимоги підтримував у повному обсязі; представники відповідача-1 проти задоволення позовних вимог заперечували; представник відповідача-2 у судові засідання не з'являвся.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 позивачем (постачальником) та відповідачем-1 (покупцем) було укладено Договір, за умовами якого постачальник зобов'язався в порядку та в строки, встановлені Договором, виготовити та передати у власність відповідачу товар (продукти харчування) в певній кількості, відповідної якості та за узгодженою ціною, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар та оплатити його вартість на умовах, обумовлених Договором.

Відповідно до частини першої статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів, справи рішенням господарського суду міста Києва від 06.11.2014 у справі 910/22287/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2015 і постановою Вищого господарського суду України від 09.06.2015, стягнуто з ТОВ «АТБ - маркет» на користь ТОВ «Продекспорт - 2009» 9 371 699, 94 грн. основного боргу, 228 796, 56 грн. 3% річних, 1 564 138, 20 грн. втрат від інфляції та 73 080 судового збору, 900 грн. частини заборгованості за Договором; у частині стягнення з Підприємства заборгованості у сумі 1 100 грн. провадження у справі припинено відповідно до пункту 11 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України ); стягнуто з фізичної особи - підприємця Скрипник Олени Віталіївни на користь ТОВ «Продекспорт - 2009» 550 грн. частини заборгованості за Договором; в частині стягнення з відповідача -3 заборгованості в розмірі 450 грн. провадження у справі припинено відповідно до пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України.

Згідно з частиною третьою статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто у судових рішеннях господарського суду зі справи № 910/22287/14 наведено докази протиправної поведінки ТОВ «АТБ-маркет» саме у порушенні умов Договору (стосовно оплати поставленого товару) та встановлено факт наявності заборгованості перед позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, зокрема, про те, що оскільки ТОВ «АТБ-маркет» не виконало свої зобов'язання за Договором вчасно, то Товариство було позбавлене можливості реалізувати узгоджені з Банком домовленості та розмістити грошові кошти у сумі 9 400 000 грн. на депозитному рахунку, у зв'язку з чим у Товариства виникло право вимоги до відповідачів про стягнення збитків у вигляді неодержаного прибутку, що в сумі становлять 2 373 211,71 грн.

Відповідно до частин першої - третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У зв'язку з наведеним суд вбачає за можливе зазначити таке.

При обчисленні розміру упущеної вигоди (неодержаного прибутку) має значення достовірність (реальність) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок з доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на потерпілого.

Неодержаний прибуток - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення, тобто якщо ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані у випадку неналежного виконання боржником своїх зобов'язань.

Крім того, важливим елементом доказування наявності упущеної вигоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

За вказаних обставин пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якщо б відповідачем не було порушено його прав.

Отже, позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вимоги про стягнення збитків у вигляді неодержаного прибутку позивач обґрунтовує тим, що у разі своєчасного отримання плати за поставлений товар у сумі 9 374 699, 94 грн. та розміщення вказаної суми на депозитному рахунку у Банку під 24% річних Товариство за період з 17.03.2014 до 07.04.2015 отримало б 2 373 211, 71 грн. прибутку.

На підтвердження позовних вимог Товариство 19.10.2015 фактично подало суду:

службову записку на ім'я директора позивача за підписом заступника головного бухгалтера від 31.01.2014, в якій йшлося зокрема, про те, що «у разі надходження повного обсягу грошей від основного покупця ТОВ «АТБ-маркет» згідно з умовами договору поставки, у підприємства виникає профіцит грошових коштів у сумі 22,8 млн.грн.. Для можливості отримання прибутку, який в подальшому можна буде використати на розвиток господарської діяльності підприємства, пропоную тимчасово вільні грошові кошти в розмірі 22,5 млн.грн..,розмістити на депозит»;

копію протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Продекспорт - 2009» від 04.02.2014 № 6/02, яким прийнято рішення про розміщення вільних грошових коштів у сумі 22 700 000 грн. на банківському депозиті та для цього надати директору позивача повноваження на укладення відповідного договору з Банком;

копію листа Банку від 19.02.2014 № 01-14.4/483/1, в якому викладено основін умови договору банківського вкладу;

копію листа позивача від 21.02.2014 № 04-П, адресованого банку, з викладеним погодженням умов банківського вкладу.

При цьому, для отримання відповідних копій листів (втрачених Товариством) останнє зверталося з листом від 12.10.2015 № 96-П до Банку.

Разом з тим, відповідні документи свідчать лише про можливий намір позивача розмістити певні грошові кошти на депозит у Банку, тобто наведені Товариством розрахунки упущеної вигоди є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідачі не здійснювали протиправні дії; тобто позивачем не доведено належними доказами наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, які давали б суду змогу дійти висновку про наявність підстав для стягнення збитків на користь ТОВ «Продекспорт - 2009».

Отже, беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що твердження позивача про упущену ним вигоду у сумі 2 373 211, 71 грн. є абстрактними, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.10.2015.

Суддя О. Марченко