ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р.Справа № 905/1928/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Заводовій К.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ОСОБА_1 ОСОБА_1 Донбасу", м. Добропілля Донецької області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехніка-Н", м.Харків
про внесення змін до договору
за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №17/11 від 17.11.2014

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу", м.Добропілля Донецької області (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехніка-Н", м.Харків (далі за текстом - відповідач) про внесення змін до договору поставки №292-КД від 23.12.2013.

В обґрунтування позову позивач посилався на істотну зміну обставин, що унеможливлює виконання зобов'язань за Договором, а саме: на проведення на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції. Враховуючи положення статті 652 ЦК України та статті 188 ГК України, просив внести зміни до пункту 5.4 Договору поставки №292-КД від 23.12.2013 в частині відстрочення виконання зобов'язання щодо оплати отриманої продукції до закінчення проведення антитерористичної операції.

15 жовтня 2015 року до канцелярії суду подано уточнення від 13.10.2015 до позовної заяви, відповідно до якого позивач просить внести зміни до пункту 5.4 Договору поставки №292-КД від 23.12.2013, а саме: доповнити зазначений пункт Договору наступним пунктом: "Розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем після скасування ЗУ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року №1669-VII".

Відповідно до частини 4 статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Уточнення до позовної заяви відповідає вищенаведеним приписам чинного процесуального законодавства, а тому приймається судом.

Отже, позовні вимоги розглядаються з урахуванням уточнення від 13.10.2015.

Також, 15.10.2015 до канцелярії суду подано клопотання позивача про відкладення розгляду справи, у зв'язку із знаходженням представника у відрядженні в м.Києві з приводу розгляду іншої справи.

Суд не знаходить підстав для задоволення даного клопотання, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження викладених у ньому обставин.

Крім того, в матеріалах справи наявні довіреності на представництво інтересів позивача, видані на ім'я двох представників позивача №ББУ/КД85/ББ/14 від 10.12.2014 та №ББУ/КД88/ББ/14 від 10.12.2014. Отже, знаходження одного з них у відрядженні не позбавляє позивача можливості направити для участі в судовому засіданні іншого представника.

Відповідач у відзиві проти задоволення позову заперечив. Вказує, що позивач не звертався до нього з пропозиціями щодо внесення змін до договору та не повідомляв про неможливість своєчасного виконання свого зобов'язання, зокрема через обставини непереборної сили. Також посилається на відсутність істотної зміни обставин в розумінні статті 652 ЦК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

23 грудня 2013 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір поставки №292-КД (далі за текстом - Договір), за умовами якого постачальник взяв на себе зобов'язання поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію та/чи обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості та в строки , за ціною і з якісними показниками, погодженими сторонами в договорі і специфікаціями, які є невід'ємними частинами договору. Покупець зобов'язується прийняти та оплатити передану у його власність продукцію у відповідності до умов даного Договору.

Пунктом 4.1 Договору сторони визначили, що поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за ціною, з якісними характеристиками та у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного Договору.

Згідно пункту 5.1 Договору загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невід'ємними частинами даного Договору, але не може перевищувати 36 000 000,00грн.

Додатковою угодою від 13.01.2014 сторони внесли зміни до пункту 5.4 Договору, виклавши його в наступній редакції: "Розрахунки за поставлену постачальником продукцію за даним Договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п'яти) робочих днів з 60 (шістдесятого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Остаточні взаєморозрахунки між покупцем і постачальником здійснюються на підставі даних якості, кількості, асортименту та комплектності продукції, визначених у відповідності з розділом 2 даного Договору".

Відповідно до пункту 8.1 Договору сторони встановили строк його дії з 01.01.2014 по 31.12.2015 включно.

Відповідно до п.8.3 спірного Договору передбачено, що всі зміни та доповнення до Договору можуть бути внесені при згоді на це обох сторін та оформлюються Додатковими угодами.

Як зазначає позивач у позові, та підтверджує відповідач у відзиві, у відповідності з умовами специфікацій до Договору від 24.04.2014 (строк поставки - до 25.06.2014) та від 08.05.2014 (строк поставки - до 25.07.2014) відповідач передав позивачу обладнання: електродвигун ВАО2-355М6 вартістю 140736,00грн. та електродвигун ВАО5П 450М6 вартістю 247338,00грн.

Щодо даної поставки між сторонами виник спір щодо неналежного виконання позивачем, як покупцем, своїх договірних зобов'язань за Договором, який розглядається господарським судом Донецької області.

Позивач, посилаючись на загострення соціальної та економічної ситуації на сході України та проведення антитерористичної операції (далі за текстом - АТО) на території Донецької області, вважає, що сталася істотна зміна обставин, що унеможливлює виконання зобов'язань за Договором на умовах, які досягнуті сторонами при його укладенні.

У зв'язку з цим, на підставі статті 652 ЦК України та статті 188 ГК України звернувся з даним позовом, в якому, з урахуванням уточнення від 13.10.2015, просив внести зміни до пункту 5.4 Договору поставки №292-КД від 23.12.2013, а саме: доповнити зазначений пункт Договору наступним пунктом: "Розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем після скасування Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року №1669-VII".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Статтею 188 ГК України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Як зазначає відповідач, позивач, всупереч п.8.3 Договору та ст.188 Господарського кодексу України, не звертався до нього з пропозиціями відносно внесення змін до договору в частині зміни строків виконання зобов'язань за договором.

Також, відповідно до пункту 7.3 Договору сторона, для якої склалась неможливість виконання зобов'язань за Договором за умов, передбачених в пункті 7.1 Договору (форс-мажорні обставини), зобов'язана в строк не більше 5 днів письмово повідомити іншу сторону ( лист, факс, телекс, телеграф).

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однією із сторін про неможливість виконання прийнятих по існуючому Договору зобов'язань, позбавляє сторону права посилатись на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, яка звільняє від відповідальності за невиконання зобов'язань.

Позивач не повідомляв відповідача про настання обставин непереборної сили чи про неможливість виконання договірних зобов'язань у зв'язку із проведенням АТО.

Крім того, 14.04.2014 набрав чинності Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014р. №405/2014.

Отже, враховуючи положення статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", саме з 14.04.2014 було розпочато АТО.

Однак, після цієї дати позивач, без будь-яких зауважень, підписав специфікації від 24.04.2014 та від 08.05.2014, а також прийняв від відповідача продукцію 24.06.2014.

Отже, такі дії позивача свідчать, що проведення АТО не вплинуло на наміри позивача щодо виконання Договору, а тому у суду відсутні підстави вважати, що проведення АТО є істотною зміною обставин, які змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (частина 1 статті 652 ЦК України).

Також, позивач не довів жодними доказами, що виконання Договору на існуючих умовах пункту 5.4 Договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б позивача того, на що він розраховував при укладенні договору (пункт 3 частини 2 статті 652 ЦК України). Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач, як покупець, в період дії АТО без будь-яких зауважень отримав від відповідача обумовлене Договором та специфікаціями обладнання, на умовах та в строки передбачені Договором.

Відсутність цієї умови виключає внесення змін до договору за рішенням суду згідно статті 652 ЦК України.

Не доведено позивачем і те, що розірвання Договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Однак згідно частини 4 статті 652 ЦК України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду лише у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач як істотну зміну обставин вказує саме проведення АТО.

Як випливає із змісту статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" датою закінчення АТО є набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Натомість, позивач пропонує змінити умови пункту 5.4 Договору вказівкою про здійснення розрахунків не після закінчення АТО, а після скасування Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Разом із тим, згідно частини 1 статті 11 цього Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Отже, втрата чинності Законом України відбувається значно пізніше (через 6 місяців), ніж дата завершення АТО.

Позивач не наводить жодних доводів на обґрунтування необхідності зміни Договору щодо встановлення такого тривалого відстрочення платежу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 20.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3