РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/22102/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго»

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна»

Про стягнення 18 766,42 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Панасенко О.В. представник за довіреністю № 165/1001 від 12.05.15.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (далі - відповідач) про стягнення 18 766,42 грн., а саме: 11 836,80 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, 6 544,36 грн. - збитків від інфляції, 385,26 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідальність власника транспортного засобу, яким 28.01.14. скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування 18 766,42 грн. покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.15. порушено провадження у справі № 910/22102/15 та призначено її до розгляду на 22.09.15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.15. розгляд справи було відкладено на 13.10.15.

13.10.15.позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі та клопотання про витребування від відповідача в порядку ст. 38 ГПК України страхової справи № 13164, з якої б вбачалось отримання відповідачем заяви позивача про виплату страхового відшкодування.

Розглянувши в судовому засіданні 13.10.15. клопотання позивача про витребування доказів, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Проте, враховуючи предмет спору та доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає, що витребувані документи не є необхідними для розгляду даної справи, оскільки матеріали справи № 910/22102/15 містять докази направлення позивачем відповідачу відповідних заяв.

В судовому засіданні 13.10.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 13.10.15. повторно не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвал суду) відповідачу наявні в матеріалах справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/22102/15.

В судовому засіданні 13.10.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.14. в м. Кривому Розі по вул. Урицького, сталася ДТП за участю транспортного засобу ГАЗ 3110, д.р.н. АН5450ЕС під керуванням Шапарєва К.В., та транспортного засобу ГАЗ 322, д.р.н. АЕ3670АМ, власником якого є позивач та під керуванням Романецького В.В..

Згідно полісу № АС/3999202 цивільно-адміністративна відповідальність водія автомобіля ГАЗ 3110, д.р.н. АН5450ЕС, була застрахована у відповідача.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Шапарєвим Костянтином Володимировичем вимог Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, відповідно до якої Шапарєва К.В. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № Д19/03/15 від 20.03.15., вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власнику транспортного засобу ГАЗ 322, д.р.н. АЕ3670АМ становить 11 836,80 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, у позивача виникло право вимоги в межах суми 11 836,80 грн. до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб ГАЗ 3110, д.р.н. АН5450ЕС, якими спричинено ДТП, та яке потягнуло нанесення шкоди утримувачу майна, належить Шапарєву К.В. та знаходився під його керуванням.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Цивільно-правова відповідальність Шапарєва К.В. за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації ним транспортного засобу ГАЗ 3110, д.р.н. АН5450ЕС, застрахована у відповідача згідно з полісом № АС/3999202.

Вказаним полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежує розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховиком за полісом ОСЦПВВНТЗ особі, яка має право на таке відшкодування.

Так, відповідно до пункту 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Розмір шкоди понад ліміти відповідальності підлягає відшкодуванню самою особою, яка завдала цю шкоду (на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України).

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача до відповідача з вимогою відшкодувати шкоду, завдану власнику транспортного засобу ГАЗ 322, д.р.н. АЕ3670АМ, а саме: вимога № 1618/7001 від 25.09.14., отримана відповідачем 03.10.14. відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого відправлення.

Згідно з пунктом 36.6 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

При цьому, страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (п. 1.1 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Враховуючи розмір права вимоги, який виник у позивача, визначені полісом № АС/3999202 розміри лімітів відповідальності та франшизи, а також встановлену судом вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ГАЗ 322, д.р.н. АЕ3670АМ, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 10 836,80 грн. (11 836,80 грн. - 1 000,00 грн.) у строк до моменту звернення позивача із даним позовом до суду, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. В іншій частині в розмірі 1 000,00 грн. (франшиза) суд відмовляє в задоволенні позову.

При цьому судом враховано, що відповідачем не надано суду доказів направлення його уповноваженого представника до місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу протягом 10 робочих днів з моменту подання позивачем заяви про настання страхового випадку.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 6 544,36 грн. - збитків від інфляції, 385,26 грн. - 3% річних, суд відзначає наступне.

Грошове зобов'язання у регресних правовідносинах не є окремим видом зобов'язання, а є способом виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Таким чином, відповідач повинен був виплатити страхове відшкодування власнику спірного транспортного засобу протягом 90 днів з моменту отримання заяви (03.10.14.) до 02.01.15. (оскільки 01.01.15. святковий день)., а відтак з 03.01.15. він є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання.

Судом здійснено перерахунок 3% річних та збитків від інфляції та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 205,75 грн. - 3% річних та 4 138,11 грн. - збитків від інфляції. В іншій частині 3% річних в розмірі 179,51 та збитки від інфляції в розмірі 2 406,25 грн. нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом (п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

Отже, відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м Київ, вул. Ревуцького, б. 42-Г; ідентифікаційний код 30636550) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» (49107, м. Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, 22; ідентифікаційний код 23359034) 10 836 (десять тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 80 коп. - страхового відшкодування в порядку регресу, 4 138 (чотири тисячі сто тридцять вісім) грн. 11 коп. - збитків від інфляції, 205 (двісті п'ять) грн. 75 коп. - 3% річних, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.10.15.

Суддя Т.М. Ващенко