РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015Справа №910/16461/15
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Українська Транспортна Страхова Компанія."

про стягнення 7 086,04 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Приватного акціонерного товариства "Українська Транспортна Страхова Компанія" про стягнення коштів у розмірі 7 086,04 грн. в порядку регресу.

Позивач зазначає, що виконавши умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплативши йому у зв'язку із пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, отримав право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки, якими є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.06.2015 порушено провадження у справі №910/16461/15, розгляд справи призначений на 15.07.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.07.2015, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 29.07.2015 року.

17.07.2015 через Відділ діловодства Господарського суду міста Києва від МТСБУ надійшло повідомлення про страхове покриття.

За наслідками судового засідання 29.07.2015 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 20.08.2015 року.

20.08.2015 на виконання розпорядження керівника апарату суду №04-23/1282 здійснено повторний автоматичний розподіл справи №910/16461/15, за результатами якого головуючим суддею у справі визначено суддю Полякову К.В.

Ухвалою суду від 21.08.2015 справа №910/16461/15 прийнята до свого провадження суддею Поляковою К.В. та призначена до розгляду на 22.09.2015 року.

За наслідками розгляду справи 22.09.2015 судом винесено ухвалу про відкладення її розгляду на 07.10.2015 року.

У судове засідання 07.10.2015 позивач не забезпечив явку уповноваженого представника для участі у судовому засіданні, проте про дату, час та місце проведення повідомлений належним чином.

Відповідач для участі у судовому засіданні уповноваженого представника не направляв, витребуваних ухвалами суду документів та відзиву не надав, тому справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України. Про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення із відміткою про вручення поштового відправлення.

Щодо клопотання позивача від 20.08.2015 про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів, то залишив його без розгляду, оскільки позивач дане клопотання не підтримував.

Приписи статті 22 ГПК України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представники сторін не з'явились до судового засідання, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір №28-3001-13-00204 добровільного страхування наземного транспорту, за яким предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "Hyundai", державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до довідки №9351391 про дорожньо-транспортну пригоду, 16.02.2014 по вул.Московській у м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки "Hyundai", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортним засобом марки "Nissan", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України, якого постановою Оболонського районного суду м.Києва від 14.03.2014 у справі №756/2919/14-п визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.02.2014 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором №28-3001-13-00204 від 29.07.2013, у якій просив виплату страхового відшкодування здійснити на рахунок СТО.

Розмір страхового відшкодування визначений позивачем на підставі рахунку-фактури №КР-0001418 від 19.03.2014 із калькуляцією Audatex №ДККА-34731 від 02.04.2014, виставлених ТОВ «Автоком Кузовний Ремонт», та зазначений у страховому акті №ДККА-34731 від 11.04.2014 із розрахунком до нього у розмірі 6969,90 грн.

Позивач, на виконання умов договору №28-3001-13-00204 від 29.07.2013 та відповідно до заяви страхувальника, виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 6969,90 грн. на рахунок СТО ТОВ «Автоком Кузовний Ремонт», що підтверджується платіжним дорученням №9856 від 15.04.2014 року.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3, який керував транспортним засобом марки "Nissan", державний номер НОМЕР_2, на момент скоєння ДТП застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" (відповідач у справі) за полісом №АС/8547340, відповідно до зазначеної у довідці №9351391 про ДТП інформації.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому позивач звернувся 18.02.2015 до відповідача із заявою №УСГ-104АГ від 22.01.2015 про регресні вимоги, однак коштів станом на момент звернення із даним позовом так і не отримав.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою Оболонського районного суду м.Києва від 14.03.2014 у справі №756/2919/14-п встановлено вину ОСОБА_3 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди під час керування транспортним засобом марки "Nissan", державний номер НОМЕР_2.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, який керував транспортним засобом марки "Nissan", державний номер НОМЕР_2, застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" (відповідач у справі) за полісом №АС/8547340, відповідно до зазначеної у довідці №9351391 про ДТП інформації.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 статті 981 ЦК України, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Приписами статті 983 ЦК України та частиною 4 статті 18 Закону України "Про страхування" унормовано, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

З метою повного та всебічного з'ясування обставин справи суд зобов'язував відповідача надати оригінал та копію Полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8547340, проте дана вимога ухвал суду залишилась відповідачем поза увагою.

Згідно ст. 11 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п. 2.1. та 3.4.4. Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг №566 від 09.07.2010 року, інформацію про укладені поліси вносить сам страховик, яким цей поліс укладено. Згідно з п. 3.4.2. цього Положення на страховикові лежить обов'язок щодо внесення інформації про втрату полісу.

Відтак, судом здійснено запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України про надання суду інформації щодо страховика та страхувальника, забезпеченого транспортного засобу, типу полісу, ліміту відповідальності, терміну дії полісу та розміру франшизи за Полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8547340.

У відповіді на вищевказаний запит на адресу суду надійшов лист №7/2-28/19979 від 14.07.2015 із інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, з якої вбачається, що бланк Полісу № АС/8547340 втрачено.

Згідно з ст. 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Виходячи з наведеного, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо сплати страховий платежів за полісом №АС/8547340, а отже, й дати та часу набрання ним чинності, а також відсутня будь-яка інша інформація щодо забезпеченого даним полісом транспортного засобу, розміру франшизи та інше, у суду відсутня можливість повно та всебічного з'ясувати всі обставини справи.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 7086,04 грн. - відмовити повністю.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 07.10.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 12.10.2015 року

Суддя К.В. Полякова