КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. Справа№ 910/17208/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

прокуратури Тимченко В.В. посв. від 06.07.2015 №034226 старший прокурор відділу військової прокуратури Київського гарнізону

позивача Яремова А.В. дов. від 25.06.2015 №49,

відповідача Горбашова І.М. дов. від 19.05.2015 №22,

розглянувши апеляційну скаргу Військового прокурора Київського гарнізону

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015

(дата підписання - 27.07.2015) у справі №910/17208/15 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницький центр медико-біологічних технологій «Матрикс»

до Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь»

про стягнення 9 800,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницький центр медико-біологічних технологій «Матрикс» (далі - позивач) звернулось з позовом до Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (далі - відповідач) про повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 9 800 грн.

Рішенням Господарського суду міста від 22.07.2015 позов задоволено. Стягнуто з Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницький центр медико-біологічних технологій «Матрикс» 9 800 грн основного боргу та 1 827 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, Військовий прокурор Київського гарнізону звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не дослідив обставин укладення усного договору та неправильно визначив характер спірних правовідносин, а тому, на думку скаржника, прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 23.09.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

21.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 відкладено розгляд апеляційної скарги на 12.10.2015.

08.10.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

12.10.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги.

12.10.2015 у судовому засіданні прокурор та відповідач підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа Управління контролю якості та безпеки медичних виробів Державної служби України з лікарських засобів від 06.10.2014 №3368-5/5.1/1-14 Головному військово-медичному клінічному ордену Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» направлено для проведення клінічних випробувань (спеціалізованої оцінки матеріалів клінічних випробувань) з метою подальшої реєстрації медичні вироби:

- назва виробу: Голки ін'єкційні стерильні одноразового застосування Nipro. Голки ін'єкційні нестерильні одноразового застосування Nipro (згідно додатку),

- виробник: Nipro Corporation (Japan) на заводах: Nipro (Thailand) Corporation Limited (Thailand), Nipro (Shanghai) Co. Ltd. (P.R. China).

Платіжним дорученням від 10.10.2014 №715 позивачем були перераховані на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 9 800 грн.

15.10.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницький центр медико-біологічних технологій «Матрикс» звернулось до відповідача з листом №46, в якому просило повернути грошові кошти в сумі 9 800 грн, оскільки договір №03/1 на проведення клінічних випробувань не був підписаний і роботи не проводились.

29.04.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №34 про повернення грошових коштів у сумі 9 800,00 грн, перерахованих платіжним дорученням від 10.10.2014 №715.

Оскільки договір проведення клінічних випробувань з протоколом узгодження договірної ціни/кошторисної вартості робіт між сторонами не укладався, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницький центр медико-біологічних технологій «Матрикс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» про стягнення грошових коштів в сумі 9 800 грн, як таких, що набуті без правових підстав.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжує такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Задовольняючи позовні вимоги, Господарський суд міста Києва виходив з того, що договір на проведення клінічних випробувань медичного виробу №03/1 між контрагентами укладений не був, а тому грошові кошти в сумі 9 800 грн мають бути повернуті позивачу, як безпідставно набуті.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Оскаржуючи прийняте 22.07.2015 Господарським судом міста Києва рішення, Військовий прокурор Київського гарнізону зазначає, що між сторонами у справі було укладено усний договір, тобто правочин у спрощеній спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Виходячи з аналізу статтей 181 ГК України, 206, 208 ЦК України господарюючі суб'єкти як юридичні особи повинні вчиняти правочини в письмовій формі як між собою, так і з фізичними особами (в останньому випадку - за винятком тих правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення). Свобода вибору у підприємства, установи, організації, що укладає угоду, між усною та письмовою формою правочину є винятком, а обов'язкова письмова форма - правилом.

Стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Дво-або багатосторонні правочини (договори), які повинні укладатися в письмовій формі, можуть укладатися, зокрема, шляхом обміну листами, телеграмами, телетайпограмами, телефонограмами, радіограмами, засобами електронного зв'язку тощо за підписами сторін, які їх надсилають. Якщо іншою стороною заперечується одержання нею відповідного документа, заінтересована сторона зобов'язана подати господарському суду належні докази його надіслання поштою або іншим передбаченим законом чи договором засобом зв'язку; за неподання таких доказів у суду відсутні підстави для висновку про додержання сторонами письмової форми правочину (договору).

Крім цього, у разі недотримання сторонами письмової форми правочину для з'ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів частини другої статті 205 ЦК України; поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитися письмовими доказами та поясненнями сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що сторонами не укладено господарський договір у спрощений спосіб, оскільки наявні в матеріалах справи листи від 16.10.2014 №5/4400, від 03.11.2014 №7/4731 та від 08.06.2015 №7/2855 не підтверджують факту укладення сторонами договору у розумінні норм статті 181 ГК України. Наданий позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 23.09.2015, проект договору сторонами не підписаний.

На підтвердження факту досягнення домовленостей з позивачем та взаємної згоди сторін з усіх істотних умов договору, відповідач надав калькуляції на проведення клінічних випробувань медичних виробів - голок ін'єкційних стерильних та нестерильних одноразового застосування Nipro.

Колегія суддів не приймає вказані вище документи як належні докази, з огляду на таке.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Згідно статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надані відповідачем калькуляції на проведення клінічних випробувань медичних виробів - голок ін'єкційних стерильних та нестерильних одноразового застосування Nipro не свідчать про укладення договору у спрощений спосіб.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначені вище калькуляції не підтверджують проведення клінічних випробувань медичних виробів саме позивачем.

Відтак, враховуючи, що матеріали справи не містіть доказів укладення між сторонами договору, проведення випробувань та підписання між сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача грошові кошти в сумі 9 800 грн, як безпідставно набуті.

Прокурор в апеляційній скарзі не навів доводів, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військового прокурора Київського гарнізону залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 у справі №910/17208/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/17208/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай