ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.10.15 Справа № 904/8109/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. № 21 від 01.01.15

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор" про стягнення 22547, 44 грн. основного боргу, 368, 79грн. трьох відсотків річних, 6380, 93 інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 02343К від 06.04.2012 в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 05.10.2015.

Ухвалою суду від 05.10.2015 розгляд справи відкладено на 20.10.2015.

20.10.2015 позивач подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи по забезпеченню позову та накласти арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор" в межах суми заборгованості та вжити заходи по забезпеченню позову та накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор" в межах суми заборгованості, що знаходяться на розрахунковому рахунку № 8354 у ПАТ "ПУМБ", код банку 335537.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву та інші витребуванні судом документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення цінного листа з ухвалою суду (арк. с. 79).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 20.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.04.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТНК-Транс» (далі- позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Амстор» (далі відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 02343 К (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник протягом строку дії цього договору зобовязується здійснювати постачання палива та/або надавати послуги покупцю на умовах EXW за місцем знаходження АЗС, а покупець зобовязується приймати такі паливо та/або послуги та оплачувати їх на умовах цього договору. Умови поставки палива та/або надання послуг визначаються сторонами у договорі та відповідних додатках до нього. При визначенні базисних умов постачання палива та/або надання послуг сторони керуються Міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів (ІНКОТЕРМС) в редакції 2010 року, в частині, що не суперечить умовам даного договору.

Передача/отримання палива та/або надання/отримання послуг здійснюється виключно з використанням старт-карток (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 2.3 договору з метою визначення (уточнення) розмірів виконаних зобовязань за договором сторони зобовязані оформлювати видаткові накладні або акти приймання-передачі палива та/або послуг за звітний період. Фактична кількість, асортимент і цін поставленого покупцю палива та/або отриманих послуг визначається виходячи з даних, що містяться в електронних базах даних про використання відповідної старт-картки, а саме в програмного апаратному комплексі Petrol (виробником даного програмного забезпечення є «ДП центр автоматичної ідентифікації» дочірнє підприємство фірми «Нові компютерні технології» м. Москва) та фіксується в інформаційних чеках наданих відповідною АЗС. В разі виникнення спірних моментів щодо положень відповідної видаткової накладної або акту приймання-передачі паливо та/або послуг, сторони визнають і погоджуються з даними, що фіксуються вищезазначеним програмним забезпеченням, автентичність даних, яких гарантується компанією виробником зазначеного програмного забезпечення та/або даними, що містяться у інформаційних чеках наданих відповідною АЗС.

Пунктом 4.3 договору встановлено, що не пізніше 5 (пяти) робочих днів з моменту отримання двох оригінальних екземплярів видаткової накладної чи акта приймання-передачі полива та/або послуг у звітному періоді підписаного повноважною особою та скріпленого печаткою постачальника підписати повноважною особою та скріпити печаткою покупця та повернути один оригінальний примірник такої видаткової накладної чи акту приймання-передачі полива та/або послуг постачальнику. Невиконання покупцем зобовязань з підписання та повернення постачальнику видаткової накладної чи акту приймання-передачі палива та/або послуг у встановлені договором строки або неотримання постачальником від покупця мотивованої відмови від підписання зазначених документів, є згодою покупця з даними зазначеними у видатковій накладній чи відповідному акті приймання-передачі палива та/або послуг без додаткового оформлення такої згоди.

Відповідно до п. 4.1 покупець зобовязаний своєчасно сплачувати постачальнику вартість палива та/або послуг.

Ціна цього договору визначається в національній валюті України гривнях та складається з загальної ціни палива/послуг, що відображені сторонами у всіх актах приймання-передачі палива/послуг та видаткових накладних (п. 6.3 договору).

У випадку порушення покупцем п. 6.10 даного договору, останній сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 6.4.2 договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 17.04.2012, за отримані паливо/послуги протягом відповідного періоду, який складає 12 календарних днів, в межах ліміту, визначеного п. 6.4.3 договору, покупець зобовязаний провести повний розрахунок за отримане паливо/послуги за зазначений період, не пізніше 2-го календарного дня, наступного за періодом, в якому покупець отримав паливо/послуги.

Розмір ліміту, що надається покупцеві, не може перевищувати 35000 грн. (п. 6.4.3 договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 17.04.2012).

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу за період з 30.06.2012 по 31.01.2015 паливо на загальну суму 3232547, 44 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств (арк. с. 33-54, 103-116) та видатковою накладною від 31.01.2015 (арк. с. 55), яка була надіслана на адресу відповідача та отримана останнім 26.03.2015 (арк. с. 56-60), але не повернута позивачеві з підписом відповідача або з його мотивованою відмовою від підписання даної видаткової накладної, а тому вважається такою, що прийнята без зауважень.

Відповідач здійснив часткову оплату вартості поставленого палива у розмірі 3210000 грн., що підтверджується відповідними довідками банківських установ (арк. с. 118-132).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 22547, 44 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання палива за представленими накладними та не надано доказів повної його оплати або повернення на суму 22547, 44 грн., а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню в розмірі 22547, 44 грн.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 16.02.2015 по 02.09.2015 у розмірі 368, 79 грн. та інфляційні втрати за період 16.02.2015 по 02.09.2015 у сумі 6380, 93грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, задовольняє дані вимоги повністю, а саме три відсотки річних у розмірі 368, 79 грн. та інфляційні втрати у сумі 6380, 93 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1218 грн.

Щодо заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор" в межах суми заборгованості та вжити заходи по забезпеченню позову та накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор" в межах суми заборгованості, що знаходяться на розрахунковому рахунку № 8354 у ПАТ "ПУМБ", код банку 335537, господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суд України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 визначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зі змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову, що позивачем до даної заяви не надано доказів в обґрунтування обставин, викладених у даній заяві. З огляду на вищевикладене, заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор" (49038, м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, буд. 27; ідентифікаційний код 32516492) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-Карт Україна" (03110, м. Київ, вул. Солом'янська, 11; ідентифікаційний код 32489155) основний борг у розмірі 22547, 44 грн., три відсотки річних у сумі 368, 79 грн., інфляційні втрати у розмірі 6380, 93 грн. та 1218 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 21.10.2015

Суддя ОСОБА_2