Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" жовтня 2015 р. Справа № 906/1001/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 20.01.2015р.;

ОСОБА_2, селищний голова;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 14.09.2015р.;

від третьої особи: ОСОБА_4, довіреність від 17.07.2015р.;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області (Житомирська обл., Попільнянський р-н, смт.Попільня)

до Попільнянського комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства (Житомирська обл., Попільнянський р-н, смт.Попільня)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРВІ" (Житомирська обл., Попільнянський р-н, смт.Попільня)

про визнання недійсним та скасування державного акта на право постійного користування землею

з перервами в судовому засіданні, оголошеними відповідно до ст.77 ГПК України

з 15.09.2015р. до 21.09.2015р. та з 21.09.2015р. до 02.10.2015р.,

Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області (Житомирська обл., Попільнянський р-н, смт.Попільня) звернулася до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Попільнянського комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства (Житомирська обл., Попільнянський р-н, смт.Попільня) про визнання недійсним та скасування державного акта на право постійного користування землею від 21.02.1995р. серії ЖТ-04-30-000034, виданого Попільнянському комбінату громадського харчування.

Ухвалою від 03.07.2015р. господарський суду прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у справі №906/1001/15 та призначив розгляд справи на 13.08.2015р. Цією ж ухвалою за клопотанням позивача, викладеним у позові, залучено до участі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРВІ" (Житомирська обл., Попільнянський р-н, смт.Попільня).

24.07.2015р. до суду надійшов відзив Попільнянського комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства на позовну заяву (вх.№9856), згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

12.08.2015р. до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з участю повноважного представника в іншому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача подала до справи письмові пояснення (названі позивачем як уточнення до позовної заяви) за вих.№02-66/492 від 13.08.2015р. разом з доданими документами.

Представник третьої особи подала до справи письмові пояснення за вих.№4 від 12.08.2015р. разом з доданими документами.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні повідомили, що вважають за недоцільне розпочинати розгляд справи по суті за відсутності представника відповідача та просили відкласти розгляд справи.

При цьому, представник позивача подала клопотання (вх.№10900/15 від 13.08.2015р.) про відкладення розгляду справи та продовження строку вирішення спору у відповідності до ч.3 ст.69 ГПК України.

За наведених обставин, зважаючи на неявку в судове засідання представника відповідача, для надання відповідачу можливості реалізувати принцип змагальності, забезпечення участі в судовому засіданні, з урахуванням клопотань сторін та враховуючи необхідність подання додаткових доказів, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, господарський суд ухвалою від 13.08.2015р. відклав розгляд справи на 15.09.2015р., продовживши встановлений строк розгляду справи відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України за обґрунтованим клопотанням позивача.

31.08.2015 р. до суду надійшла заява Попільнянської селищної ради Житомирської області за вих.№02-66/535 від 28.08.2015р. про зміну (доповнення) підстав позову (а.с.63-65). Відповідно до вказаної заяви позивач зазначив, що, як з'ясувалося, спірний Державний акт на право постійного користування землею серія ЖТ-04-30-000-034 був виданий (як зазначено в Державному акті) на підставі рішення Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.1993 р. №106, однак, в самому рішенні та в додатку до нього Попільнянський комбінат громадського харчування не зазначається, а отже, Державний акт на право постійного користування землею від 21.02.1995 р. серія ЖТ-04-30-000034 виданий незаконно та підлягає скасуванню у судовому порядку. Позивач зазначає, що рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки у постійне користування не приймалося і земельна ділянка за адресою смт.Попільня, вул.Б.Хмельницького не передавалася за актом прийому-передачі. По суті позовних вимог позивач зазначає також про порушення у даному випадку прав Попільнянської селищної ради як розпорядника (власника) земель комунальної власності. Отже, посилаючись на те, що спірний Державний акт не відповідає дійсності щодо меж земельної ділянки та площі, був виданий без відповідного рішення органу місцевого самоврядування та сторони не можуть дійти згоди щодо подальшого користування земельною ділянкою, позивач просить суд даний акт визнати недійсним та скасувати. При цьому, позивач вважає, що спір щодо права користування земельною ділянкою виник з моменту отримання ТОВ "ОРВІ" свідоцтва про право власності на нерухоме майно, тобто, з 21.08.2012р. та просить суд вважати моментом початку перебігу строку звернення до суду день виникнення спору, а саме, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Враховуючи, що у вказаній заяві позивачем доповнено позовну заяву новими обставинами, при цьому, викладені у позовній заяві підстави позову залишились незмінними, заяву позивача за вих.№02-66/535 від 28.08.2015р. оцінено судом як письмові пояснення по суті справи та долучено до матеріалів справи.

09.09.2015 р. до справи надійшов відзив Попільнянського комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства на уточнену позовну заяву (а.с.73-75), в якому у спростування позову відповідач зазначив, що Попільнянська сільська рада сама видала державний акт у 1995 році, відповідно, не могла не знати про його існування. Вказав також, що припинення права користування у зв'язку із набуттям земельної ділянки передбачено ст.141 Земельного кодексу України. Попільнянська селищна рада припинила право користування на всі земельні ділянки Комбінату громадського харчування. Попільнянська селищна рада сама скасувала своє рішення по ТОВ "ОРВІ" - визнала легітимність державного акта на право постійного користування. ТОВ "ОРВІ" може в іншому спорі з Попільнянською селищною радою відстоювати свої права. Крім зазначених доводів, відповідач вказав також про пропуск позивачем строку позовної давності та заявив про застосування строків позовної давності відповідно до ст.ст.256,257,267 ЦК України. Посилаючись на зазначене, відповідач у відзиві просить відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до ст.77 ГПК України та зв'язку з необхідністю надання сторонами додаткових доказів та пояснень по справі, під час розгляду справи в засіданні суду оголошувались перерви, з 15.09.2015р. до 21.09.2015р. та з 21.09.2015р. до 02.10.2015р.

21.09.2015 р. позивачем подано до справи письмові пояснення (а.с.100-101), в яких позивач зазначив, що 24.04.2015 р. уже приймав рішення згідно заяви ТОВ "ОРВІ" про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки площею 0,10 га (за результатами обмірів), однак, отримав листа від голови правління Попільнянського Райст, підрозділом якого є комбінат громадського харчування, в якому Попільнянський Райст відмовляє у наданні земельної ділянки площею 0,10 га ТОВ "ОРВІ", тобто, яке б рішення не прийняла селищна рада, воно буде оскаржене однією із сторін, тому позивач вважає, що його права порушуються як розпорядника (власника) земель комунальної власності. Оскільки спірний державний акт був виданий без відповідного рішення органу місцевого самоврядування, то позивач вважає за доцільне скасування судом даного державного акту та розподіл земельної ділянки відповідно власників будівель та згідно чинного законодавства. Позивач заперечив також проти застосування судом строків позовної давності відповідно до заяви відповідача.

Від третьої особи ТОВ "ОРВІ" 21.09.2015р. надійшли пояснення від 17.09.2015р. (а.с.102-103), в яких по суті спору товариство зазначило, що, незважаючи на неодноразові спроби домовитись в усному порядку з Попільнянським комбінатом громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства про передачу ТОВ "ОРВІ" частини земельної ділянки, яка знаходиться під нерухомим майном останнього, згоди не було досягнуто. Вказує, що рішення суду по даній справі може суттєво вплинути на права та інтереси товариства.

02.10.2015р. до справи подано позивачем уточнення до позовної заяви (а.с.108-110), в якому позивач повідомив, що спірний Державний акт був виданий на земельні ділянки №1 площею 0,6124 га, №2 площею 0,0252 га. Земельна ділянка, яка позначена на Державному акті №2, площею 0,0252 га була вилучена і на даний час знаходиться у постійному користуванні АТ "ОСОБА_5 Аваль". Земельна ділянка №3 площею 0,0360 га знаходиться за адресою ОСОБА_6,2/40, була передана у постійне користування відповідачу згідно пункту 2 рішення від 16.12.2002р. Попільнянської селищної ради, також, п.4 даного рішення відповідача зобов'язано замовити в землевпорядних органах виготовлення нового державного акту на право постійного користування, що останнім виконано не було. Також, відповідно до листа відділу Держземагентства у Попільнянському районі від 10.03.2015р. проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки або технічна документація із землеустрою на дану земельну ділянку №3 не розроблялась та до архіву не надходила. На земельній ділянці №1 знаходиться нерухоме майно, в т.ч. нежитлова будівля, яка належить згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ТОВ "ОРВІ" від 04.10.2007р. (перший власник Комбінат громадського харчування). Рішенням виконкому від 28.01.2003р. №8 було оформлено право власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться на земельній ділянці №1 та на підставі чого 21.06.2005 р. виконкомом Попільнянської селищної ради видав свідоцтво про право власності Комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства на нежитлову будівлю, їдальня ІІ категорії "Веселка" загальною площею 452,9 кв.м., яка знаходиться за адресою смт.Попільня, вул.Леніна,3 (вул.Б.Хмельницького). В подальшому, на підставі Акту оцінки та прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ "ОРВІ" та заяви ТОВ "ОРВІ", виконкомом Попільнянської селищної ради було видано Свідоцтво на право власності на нерухоме майно, від 04.10.2007р. ТОВ "ОРВІ" на нежитлову будівлю, їдальня ІІ категорії "Веселка" загальною площею 452,9 кв.м., яка знаходиться за адресою смт.Попільня, вул.Леніна, 3 (вул.Б.Хмельницького). У зв'язку із реконструкцією їдальні ІІ категорії "Веселка" 23.12.2011р. ТОВ "ОРВІ" отримало Свідоцтво на право власності на нерухоме майно на нежитлову будівлю, торгівельно-розважально-офісний центр заг.площею 454,2 кв.м. Відповідно до рішення виконкому від 18.07.2012 р. №106 надано дозвіл на оформлення права приватної власності ТОВ "ОРВІ" шляхом заміни правовстановлюючих документів та видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно вже на нежитлову будівлю загальною площею 1198,8 кв.м., за адресою вул.Б.Хмельницького, 3 (вул.Леніна). Посилаючись на викладене та на нововиявлені обставини при розгляді справи, Попільнянська селищна рада просить зміни, внесені до Державного акту на право постійного користування землею від 21.02.1995р. серія ЖТ-04-30-000034, а саме щодо нанесення до Державного акту земельної ділянки №3 визнати незаконними та скасувати. Заяву разом з додатками на 23 аркушах долучено до матеріалів справи.

Щодо заяви позивача від 02.10.2015р. судом приймається до уваги викладене у пункті 3.11 Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а саме, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

У відповідності до п.3.12. вказаної постанови Пленуму ВГСУ, право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

При цьому, початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання.

В засіданні суду 02.10.2015р. представники позивача підтвердили викладені в уточненнях до позовної заяви обставини, зазначивши про досягнення згоди з відповідачем щодо скасування в судовому порядку державного акта в частині, що стосується земельної ділянки №3.

Водночас, будь-яких заяв щодо часткової відмови від позову, враховуючи, що вимоги позовної заяви у справі заявлені про визнання недійсним і скасування Державного акту на право постійного користування землею від 21.02.1995р. в цілому, позивачем не надано, тому заяву позивача від 02.10.2015р., названу уточненням позовних вимог, що фактично, містить часткову зміну предмета і доповнює підстави позову, внаслідок недотримання позивачем вимог ст.ст.54,57 ГПК України, а також, початку розгляду справи по суті в засіданні ще 15.09.2015р., суд оцінює та приймає до розгляду в якості письмових пояснень позивача по суті справи; позовні вимоги, при цьому, залишаються незмінними та розглядаються судом в редакції прохальної частини позовної заяви.

02.10.2015р. третьою особою ТОВ "ОРВІ" надано до справи письмові пояснення від 01.10.2015р. (а.с.135). Товариство пояснило, що на акті починаючи з літери "Д" на акті в обидва боки знаходиться територія ТОВ "ОРВІ" площею приблизно 14 соток; документів, які підтверджують зазначене, в архівних документах товариство не знайшло, окрім ескізного проекта благоустрою території торгівельно-розважального офісного центру за 2011 рік, де показано на схемі розміщення території, яку обслуговує товариство і ця схема була погоджена підписом із селищним головою. Також, товариство має технічний паспорт будівлі, де зазначена площа будівлі (2 поверхи та підвальне приміщення). Тому, у зв'язку з обслуговуванням працівниками ТОВ "ОРВІ" та благоустроєм території навколо будівлі, ТОВ "ОРВІ" не погоджується на меншу територію, яку надає селищна рада. До пояснень третьою особою долучено копії технічного паспорта та ескізного проекту.

При розгляді справи в засіданні суду представники позивача підтримали позов та просили його задоволити, з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях, наявних у справі.

Представник відповідача, надаючи пояснення під час слухання справи проти позову категорично заперечив та просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю та з урахуванням пропуску строку позовної давності.

Представник третьої особи у вирішенні спору покладається на розсуд суду, стверджує, водночас, що у разі задоволення даного позову товариство зможе безперешкодно оформити право користування земельною ділянкою.

Стосовно тривалості розгляду даної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006р. №3477-ІУ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно п.31 Рішення Європейського суду з прав людини від 1 лютого 2007 р. у справі "Макаренко проти України" суд нагадує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у цьому спорі.

Відповідно до п.27 Рішення Європейського суду з прав людини від 8 квітня 2010 року у справі "Гутка проти України" суд також частково погодився з твердженням Уряду України про те, що сторони сприяли тривалості оскаржуваного провадження. Вірним є те, що, хоча стороні в цивільній справі не можна ставити за вину використання доступних за національним законодавством засобів для захисту своїх інтересів, вона має враховувати те, що такі дії неминуче призводять до затягування відповідного провадження (згідно ухвали у справі "Малицька-Васовська проти Польщі" від 5 квітня 2001 року, №41413/98).

Зважаючи на викладене, маючи на меті забезпечити розгляд справи за результатом дослідження усіх доказів по справі в їх сукупності та вжити передбачених законом засобів для встановлення належності і допустимості доказів по справі, неодноразово для надання можливості сторонам подати відповідні докази в наступне слухання справи, призначене на іншу дату, суд дійшов висновку, що розумним для розгляду даної справи є саме строк, що мав забезпечити як реалізацію процесуальних прав сторін по справі, так і повний, всебічний, об'єктивний розгляд справи та правильне вирішення господарського спору.

Заслухавши в судових слуханнях при розгляді справи пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.1995р. Попільнянською селищною радою Попільнянському комбінату громадського харчування видано Державний акт на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000-034 (а.с.10-12, 130-131; план зовнішніх меж та зміни в землекористуванні до акту - а.с.132-133), зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №15, в якому зазначено, що землю надано у постійне користування для виробничого використання відповідно до рішення Попільнянської селищної Ради народних депутатів від 18.11.1993р. №106.

В акті зазначено, що Державний акт виданий про те, що у постійне користування Попільнянському комбінату громадського харчування надається 0,6124 га землі в межах згідно з планом землекористування.

Водночас, на плані зовнішніх меж до даного акту позначено три земельні ділянки: №1 площею 0,5872 га; №2 площею 0,252 га та №3 площею 0,0360 га. Земельні ділянки, відповідно до номерів на плані, №2 і №3, зафіксовані у змінах в землекористуванні до акту.

У відповідності до пояснень позивача, наданих при розгляді справи, та щодо яких відповідачем і третьою особою не висловлено заперечень, спірний у справі державний акт був виданий на земельні ділянки №1 площею 0,6124 га, №2 площею 0,0252 га. Земельна ділянка, яка позначена на державному акті №2, площею 0,0252 га була вилучена і на даний час знаходиться у постійному користуванні АТ "ОСОБА_5 Аваль".

Земельна ділянка №3 площею 0,0360 га знаходиться за адресою ОСОБА_6,2/40, була передана у постійне користування відповідачу згідно пункту 2 рішення від 16.12.2002р. Попільнянської селищної ради (а.с.129). При цьому, п.4 даного рішення відповідача зобов'язано замовити в землевпорядних органах виготовлення нового державного акту на право постійного користування, що останнім виконано не було. Відповідно до листа відділу Держземагентства у Попільнянському районі від 10.03.2015р. проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки або технічна документація із землеустрою на дану земельну ділянку №3 не розроблялась та до архіву не надходила.

Відповідно до довідкової інформації позивача (а.с.134) та наявних у справі доказів, на земельній ділянці №1 знаходиться нерухоме майно, в т.ч. нежитлова будівля, яка належить згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ТОВ "ОРВІ" від 04.10.2007р. (перший власник Комбінат громадського харчування).

Згідно з рішенням позивача від 06.11.2013 р. перейменовано вулицю Леніна та вул.Б.Хмельницького (а.с.126).

Рішенням виконкому Попільнянської селищної ради від 28.01.2003р. №8 (а.с.123) було оформлено право власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться на земельній ділянці №1, на підставі чого 21.06.2005р. виконкомом Попільнянської селищної ради видано свідоцтво про право власності Комбінату громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства на нежитлову будівлю, їдальня ІІ категорії "Веселка" загальною площею 452,9 кв.м., яка знаходиться за адресою смт.Попільня, вул.Леніна,3 (вул.Б.Хмельницького) (а.с.124,125).

В подальшому, на підставі акту оцінки та прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ "ОРВІ" та заяви ТОВ "ОРВІ" (а.с.119-120,117-118), виконкомом Попільнянської селищної ради було видано Свідоцтво на право власності на нерухоме майно, від 04.10.2007р. ТОВ "ОРВІ" на нежитлову будівлю, їдальня ІІ категорії "Веселка" загальною площею 452,9 кв.м., яка знаходиться за адресою смт.Попільня, вул.Леніна, 3 (вул.Б.Хмельницького) (а.с.121,122).

У зв'язку із реконструкцією їдальні ІІ категорії "Веселка" 23.12.2011р. ТОВ "ОРВІ" отримало Свідоцтво на право власності на нерухоме майно на нежитлову будівлю, торгівельно-розважально-офісний центр заг.площею 454,2 кв.м. (а.с.113,114).

Відповідно до рішення виконкому Попільнянської селищної ради від 18.07.2012р. №106 (а.с.111) надано дозвіл на оформлення права приватної власності ТОВ "ОРВІ" шляхом заміни правовстановлюючих документів та видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно вже на нежитлову будівлю загальною площею 1198,8кв.м., за адресою вул.Б.Хмельницького,3 (вул.Леніна) (а.с.53, 54).

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, Попільнянська селищна рада, обґрунтовуючи свій позов, зазначила, що в Державному акті на право постійного користування землею, виданого Попільнянському комбінату громадського харчування, вказано, що його видано відповідно до рішення виконавчого комітету Попільнянської селищної Ради народних депутатів від 18.11.1993р. №106, але в самому рішенні та в додатку до нього Попільнянський комбінат громадського харчування Попільнянського районного споживчого товариства Попільнянський комбінат громадського харчування не зазначається, а отже Державний акт на право постійного користування землею від 21.02.1995р. серія ЖТ-04-30-000034 виданий незаконно та підлягає скасуванню. Попільнянська селищна рада зазначила, що відповідач до цього часу не виготовив документацію із землеустрою та не звертався із заявою до органу місцевого самоврядування про надання дозволу на її виготовлення, що, на думку позивача, є порушенням норм ст.123 ЗК України та позбавляє відповідача правових підстав для використання земельної ділянки. Також, позивач вказав на неправомірність внесених змін до спірного державного акту в частині земельної ділянки під №3.

Розглядаючи питання законності та обґрунтованості позовних вимог у справі суд враховує вищевикладені встановлені судом обставини справи, а також, наступне.

Згідно ч.1 ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч.1 ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з ч.2 ст.116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч.1 ст.123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Частинами 3 та 4 ст.126 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з пп.2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011р. №6, статтею 92 ЗК України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування". Однак ця норма не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002р.

Пунктом 6 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Згідно з п.1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 22.09.05р. № 5-рп/2005 "У справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками)", визнано, зокрема, таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

На час виникнення спірних правовідносин, тобто, дату видачі спірного державного акту на право постійного користування чинним був Цивільний кодекс Української РСР (із змінами і доповненнями, внесеними Указами ПВР Української РСР) від 18.07.1963 р. та Земельний кодекс України від 18.12.1990р., в редакції Закону №2196-XII (2196-12) від 13.03.1992р., зі змінами, станом на 1995 рік.

У відповідності до ст.90 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, чинній станом на 21.02.1995 р., земля, її надра, води і ліси є у виключній власності держави і надаються тільки в користування.

Відповідно до ст.22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р., в редакції Закону №2196-XII (2196-12) від 13.03.1992р., із змінами, станом на 1995 рік, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно зі статтею 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. у вказаній редакції, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Статтею 99 Земельного кодексу України від 18.12.1990р. у вищевказаній редакції визначено призначення землеустрою, зокрема, встановлено, що землеустрій включає систему заходів, спрямованих на здійснення положень земельного законодавства, рішень Рад народних депутатів щодо організації використання та охорони земель.

Відповідно до ст.100 Земельного кодексу України від 18.12.1990р. станом на 1995р., землеустрій передбачав, зокрема, складання проектів створення нових і впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань з урахуванням контурної організації території (п.4); складання проектів відведення земельних ділянок у власність або користування, відмежування в натурі (на місцевості) вилучених (викуплених) і відведених земельних ділянок (п.6); підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею (п.7).

Згідно з ч.ч.1-3 ст.102 Земельного кодексу України від 18.12.1990р. станом на 1995р., розгляд і затвердження землевпорядних проектів провадиться в такому порядку: 1) прогнозні матеріали, техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель і схема землеустрою після погодження у порядку, встановленому у завданнях на їх розробку, розглядаються і затверджуються відповідними Радами народних депутатів; 2) проекти утворення нових землеволодінь і землекористувань після погодження із заінтересованими власниками землі та землекористувачами розглядаються і затверджуються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів; 3) проекти відведення земельних ділянок у власність або користування затверджуються Радами народних депутатів, які надають і вилучають земельні ділянки.

У даному випадку, відповідно до зібраних у справі доказів та пояснень, наданих позивачем і не спростованих відповідачем, доказів оформлення у встановленому на той час порядку проекту відведення у постійне користування земельних ділянок, переданих відповідачу у постійне користування та щодо яких видано спірний Державний акт на право постійного користування землею від 21.02.1995р. серія ЖТ-04-30-000034 немає. Водночас, посилання Попільнянської селищної ради у позовній заяві на незаконність видачі спірного Державного акту внаслідок порушення при цьому приписів ст.116 ЗК України (якими встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень) та положень ст.123 ЗК України (щодо порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, зокрема, щодо невиготовлення документації із землеустрою) є безпідставними, враховуючи, що питання дійсності та наявності підстав для скасування державного акту на право постійного користування землею має визначатись відповідно до діючого на момент його видачі законодавства.

Приймаючи до уваги те, що на час видачі Державного акту на право постійного користування землею від 21.02.1995р. серія ЖТ-04-30-000034 діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 р., суд зауважує про наступне.

Статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 76 Цивільного кодексу Української РСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в ред.2003р., його правила про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначив, що строк позовної давності не є пропущеним, оскільки позивач дізнався про незаконність Державного акту на право постійного користування землею від 21.02.1995р. серія ЖТ-04-30-000034 та відсутність правових підстав для надання земельної ділянки на праві постійного користування, з моменту отримання з архівного відділу копії рішення виконавчого комітету №106, а саме, з 20.03.2013 р. В подальшому, у поясненнях, позивач вказав, що спір щодо права користування земельною ділянкою виник з моменту отримання ТОВ "ОРВІ" свідоцтва про право власності на нерухоме майно, тобто, з 21.08.2012р. та просив суд вважати моментом початку перебігу строку звернення до суду день виникнення спору, а саме, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до предмету доказування у даній справі про визнання недійсним та скасування державного акту на право постійного користування землею від 21.02.1995р., та підстав позовних вимог, визначених позивачем, останні стосуються наявності певних порушень саме при видачі державного акту на право постійного користування та не пов'язані по суті з виникненням в подальшому спору між відповідачем і третьою особою щодо оформлення права користування на частину земельної ділянки, наданої відповідачу у постійне користування за спірним актом. А тому безпідставними є доводи позивача щодо початку перебігу позовної давності саме з серпня 2012 року.

При цьому, враховуючи видачу спірного державного акту на право постійного користування землею самим позивачем, йому могло та мало бути відомо про видачу даного акту, підстави та обставини його видачі, а відповідно, і про порушення прав Попільнянської селищної ради, пов'язаних з видачею спірного державного акту на право постійного користування, з дня видачі останнього. Відповідно, з дня видачі акту (21.02.1995р.) виникло право на позов з вимогою про визнання його недійсним та розпочався перебіг строку позовної давності відповідно до ст.76 ЦК УРСР.

Оскільки Державний акт на право постійного користування землею серія ЖТ-04-30-000034 виданий позивачем 21.02.1995р., суд дійшов висновку про пропуск позовної давності у даному спорі, з урахуванням закінчення цього строку задовго до набрання чинності Цивільним кодексом України.

Статтею 75 Цивільного кодексу Української РСР передбачалась обов'язковість застосування судом позовної давності незалежно від заяв сторін.

З огляду на зазначене та враховуючи, що на час прийняття Цивільного кодексу України строк позовної давності для захисту права вже сплив, господарський суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин припис статті 80 Цивільного кодексу Української РСР, відповідно до якої закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 02.09.2014р. у справі №6/17-3062-2011.

За таких обставин, у задоволенні позову суд відмовляє.

Судові витрати по справі відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 13.10.15

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2,3 - сторонам (реком.)

4 - третій особі (реком.)