КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р. Справа№ 910/13980/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Якубовська П.А.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства "Український державний центр

радіочастот"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.07.2015р.

у справі №910/13980/15 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Державного підприємства "Український державний центр

радіочастот"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агора Груп"

про стягнення 57 157,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агора Груп" (далі - відповідача) 57 157,08 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору №180713 від 13.09.2013р. відповідач виконав за замовленням позивача будівельні роботи, які були прийняті та оплачені позивачем. Однак за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, проведеної Державною фінансовою інспекцією України, було виявлено завищення вартості будівельних робіт на загальну суму 57 157,08 грн. Виявлена сума завищення вартості робіт є збитками, які мають бути відшкодовані відповідачем.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що ним були виконані роботи за укладеним з позивачем договором у повному обсязі та належним чином. Позивач прийняв виконані відповідачем роботи без зауважень, що підтверджується складеним представниками сторін актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року. Відповідач вважає, що виявлені ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі №910/13980/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі №910/13980/15 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Загалом, доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися позивачем під час розгляду справи місцевим господарським судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Гаврилюк О.М., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.10.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.10.2015р.

28.09.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він наголошував на безпідставності доводів позивача, викладених у скарзі, просив суд залишити оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі №910/13980/15 без змін.

В судовому засіданні 05.10.2015р. представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, викладених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просив суд в задоволенні скарги відмовити та залишити рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі №910/13980/15 без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник позивача у судове засідання 05.10.2015р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату та час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 05.10.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

13.09.2013р. між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, було укладено договір №180713 (далі - Договір) (том справи - 1, аркуші справи - 13-18).

За умовами Договору (п.п.1.1, 2.1) замовник доручає, а виконавець зобов'язується на власний ризик, власними силами, в межах договірної ціни (Додаток №3) на підставі схеми ремонту м'якої покрівлі (Додаток №4), дефектного акту (Додаток №1), акту обстеження (Додаток №2) виконати поточний ремонт м'якої покрівлі адміністративно-технічного корпусу за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 15-й км у Святошинському районі м. Києва, забезпечити необхідну якість робіт у відповідності до БНіП та інших нормативних документів, передати їх в обумовлені строки замовнику, усунути зауваження та дефекти, допущені з його вини, протягом гарантійного строку експлуатації робіт, а замовник зобов'язується передати виконавцю будівельний майданчик за актом-допуском і оплатити виконані роботи.

15.10.2013р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору, в якій сторони дійшли згоди внести зміни до п.п.2.1, 3.2, 4.2 та 15.1 Договору (том справи - 1, аркуші справи - 19-20).

В п.2.1 Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 15.10.2013р.) передбачено, що його загальна вартість становить 185 235,91 грн., в тому числі 20% ПДВ - 30 872,65 грн.

Порядок здійснення розрахунків між сторонами погоджений в розділі 3 Договору, згідно з п.п.3.2, 3.3 якого (в редакції додаткової угоди №1 від 15.10.2013р.) замовник перераховує виконавцю аванс, що складає 50% загальної вартості робіт, протягом 3-х банківських днів з моменту підписання даної додаткової угоди. Для оплати виконаних робіт виконавець передає замовнику акт приймання виконаних робіт по формі КБ-2в, підписаний уповноваженими представниками сторін та довідку про вартість виконаних робіт по формі КБ-3. До актів виконаних робіт виконавець зобов'язаний додати: акти на приховані роботи, підписані виконавцем та представником замовника; документи, які підтверджують якісні характеристики матеріалів; паспорта якості, сертифікати якості на використані матеріали. Зазначені документи повинні мати печатку "копія вірна" та підпис і печатку виконавця.

Умови виконання та прийняття робіт наведені в розділі 4 Договору, відповідно до п.п.4.1, 4.2 якого (в редакції додаткової угоди №1 від 15.10.2013р.) виконавець зобов'язується розпочати виконання робіт на протязі 3 днів з моменту отримання авансу. Термін виконання робіт становить 50 робочих днів з дати отримання авансу.

Після виконання всього комплексу робіт, обумовлених Договором, виконавець повинен здати, а замовник прийняти виконані роботи у відповідності з нормами і правилами, діючими в Україні. У разі відмови від підписання акту, замовник зобов'язаний надати письмову мотивовану відмову виконавцю протягом 10 робочих днів. У випадку необґрунтованого ухилення замовника від прийняття виконаних робіт і підписання відповідних документів (акту), роботи вважаються виконаними та прийнятими замовником без будь-яких зауважень та застережень у день закінчення строку здачі-прийняття робіт, визначеного на підставі цього Договору (розділ 7 Договору).

В п.15.1 Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 15.10.2013р.), строком його дії є час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права та виконувати свої обов'язки відповідно до Договору, але не більше ніж до 15.11.2013р.

На виконання умов Договору відповідач виконав будівельні роботи, про що сторонами було складено і підписано акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року за формою КБ-2в на суму 185 235,91 грн. та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/ за жовтень 2013 року за формою КБ-3 на суму 185 235,91 грн. (том справи - 1, аркуші справи - 37-48).

Позивач прийняв виконані роботи та повністю розрахувався з відповідачем, оплативши 18.09.2013р. аванс у сумі 71 598,41 грн., 23.10.2015р. доплату авансу у розмірі 21 019,55 грн., 11.11.2013р. решту вартості виконаних робіт у сумі 92 618,05 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача (том справи - 1, аркуші справи - 158-163).

У серпні-вересні 2014 року Державною фінансовою інспекцією України було проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.09.2013р. по 01.08.2014р., про що складено акт ревізії №06-21/124 від 22.09.2014р. (далі - Акт ревізії, том справи - 1, аркуші справи - 57-62).

В ході ревізії, зокрема, перевірявся Договір №180713 від 13.09.2013р., укладений між позивачем і відповідачем. Так, в ході ревізії було встановлено, що вартість будівельних робіт за Договором №180713 від 13.09.2013р. завищена на 50 349,60 грн. (по акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року), а також завищено обсяги виконаних робіт, включених до акту виконаних робіт, у порівнянні з фактично виконаними роботами, на суму 6 807,48 грн., що разом становить 57 157,08 грн.

З наведеного вбачається, що за результатами проведення ревізії Державна фінансова інспекція України дійшла висновку про завищення відповідачем вартості виконаних будівельних робіт за Договором №180713 від 13.09.2013р. на загальну суму 57 157,08 грн.

Позивач вважає, що 57 157,08 грн. є збитками, завданими відповідачем, які мають бути відшкодовані.

Позивач звернувся до відповідача з вимогами №18.3/11135 від 03.11.2014р., №5-6/11076 від 31.10.201р. (том справи - 1, аркуші справи - 68-69), в якій вимагав повернути зайво сплачені грошові кошти. Однак звернення позивача було залишено відповідачем без реагування.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку відшкодувати зайво отримані кошти, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до Господарського суду міста Києва.

Місцевий господарський суд повністю відмовив в позові, визнавши позовні вимоги необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п.8 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведені в ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з частиною 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вини відповідача. При цьому обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і збитками покладено на позивача.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на Акт позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.09.2013р. до 01.08.2014р. №06-21/124 від 22.09.2014р., складений Державною фінансовою інспекцією України, та ст. 224 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

В ст. 226 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний відшкодувати на вимогу суб'єкту завдані збитки у добровільному порядку в повному обсязі.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Окрім того, відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як уже зазначалось вище, між сторонами було укладено Договір, за умовами якого відповідач зобов'язався за дорученням позивача виконати поточний ремонт м'якої покрівлі адміністративно-технічного корпусу за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 15-й км у Святошинському районі м. Києва, а позивач - прийняти і оплатити такі роботи.

Згідно з положеннями ст. ст. 626-628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір між сторонами було укладено відповідно до конкурсної пропозиції відповідача, як постачальника, яку за результатами проведення процедури конкурсних торгів було акцептовано позивачем, як покупцем (п.1.4 Договору).

Тобто, укладаючи Договір, позивач та відповідач на власний розсуд погодили умови цього договору, зокрема, його ціну.

Спірний Договір не був визнаний недійсним у встановленому законодавством порядку і на даний час є чинним.

Зазначаючи про завищення відповідачем вартості виконаних будівельних робіт за Договором, позивач не приймає до уваги положення ст. 632 Цивільного кодексу України, згідно з якою ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Зібрані у справі матеріали свідчать про те, що сторони належним чином виконували свої договірні зобов'язання, будь-яких претензій з приводу якості робіт, строків їх виконання та/або оплати не надходило. Договір є виконаний сторонами.

Єдиною підставою для відшкодування відповідачем 57 157,08 грн. зайво отриманих коштів є Акт ревізії щодо позивача, яка проводилась через рік після укладання сторонами спірного Договору та його виконання.

Вимога про повернення грошових коштів на адресу відповідача була направлена позивачем вже після закінчення строку дії Договору та його виконання (том справи - 1, аркуші справи - 68-69).

По суті заявлених вимог, позивач просить стягнути з відповідача збитки, а тому, як уже зазначалось вище, в даному випадку підлягає доведенню наявність протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вину відповідача.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

За результатами перегляду справи апеляційним господарським судом не було встановлено повний склад правопорушення, з яким законодавство пов'язує відшкодування збитків, зокрема, протиправної поведінки та вини відповідача, а відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи (в даному випадку - відповідача).

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог. Зокрема, позивач не довів, чим саме і яким чином відповідач порушив його права та охоронювані законом інтереси внаслідок укладання та виконання сторонами умов спірного Договору №180713 від 13.09.2013р.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З урахуванням вищевикладених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі №910/13980/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/13980/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді М.М. Новіков

А.І. Мартюк