РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015Справа №910/20033/15

За позовом Міністерства внутрішніх справ України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром»

про стягнення 34 961,39 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Кузьмін О.В. за довіреністю № 81/2014 від 28.02.2014 р.

від відповідача: Гура Н.І. за довіреністю № б/н від 01.07.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Таланлегпром» про стягнення пені у розмірі 34 961,39 грн. за порушення відповідачем зобов'язань за договором № 366ю від 20.11.2014 р.

Ухвалою суду від 06.08.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/20033/15 та призначено її розгляд на 09.09.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Через службу діловодства господарського суду 07.09.2015 р. від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучені до матеріалів справи.

У судове засідання 09.09.2015 р. представник позивача не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про судове засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.09.2015 р. повідомив суду, що докази направлення відзиву на адресу позивача надасть у наступному судовому засіданні.

Зважаючи на неявку представника позивача, з метою забезпечення можливості реалізувати надані йому процесуальні права, господарський суд ухвалою від 09.09.2015 р. розгляд справи № 910/20033/15 відклав на 30.09.2015 р.

У судовому засіданні 30.09.2015 р. представник позивача повідомив, що наразі не може надати оригінали документів, для огляду в судовому засіданні, у зв'язку з чим подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Розглянувши дане клопотання, суд його задовольнив з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Судом встановлено, що строк вирішення спору у даній справі № 910/20033/15 спливає 04.10.2015 р.

В частині 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи наведене, суд ухвалою від 30.09.2015 р., керуючись ст. 69 ГПК України, продовжив строк розгляду спору для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи № 910/20033/15 на п'ятнадцять днів до 19.10.2015 р.

У судовому засіданні 30.09.2015 р. суд оголосив перерву до 12.10.2015 р. о 12:15 год.

Представник позивача в судовому засіданні 12.10.2015 р. надав витребувані судом документи та оригінали документів, копії яких додано до позовної заяви для огляду у судовому засіданні; надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.10.2015 р. повідомив, о позовні вимоги визнає; просив зменшити розмір штрафних санкцій.

У судовому засіданні 12.10.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Міністерством внутрішніх справ України (надалі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таланлегпорм» (надалі - постачальник) було укладено договір про закупівлю взуття різного, крім спортивного, захисного та ортопедичного (черевики з високими берцями утеплені) (код згідно з ДКПП: 15.20.1) № 366ю від 20.11.2014 р. (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2014 р. поставити покупцю черевики з високими берцями утеплені (код згідно з ДКПП: 15:20.1 - взуття різне, крім спортивного, захисного та ортопедичного) (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку і за умовами, визначеними цим Договором.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором поставки.

У відповідності до частин 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами п. 1.2. договору, загальна кількість товару, що підлягає поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами та вар гість одиниці товару визначається у специфікації (додаток № 1).

Розділом ІІ договору обумовлено якість товару, який поставляється.

Згідно з п. 3.1. договору, ціна даного договору становить 2 239 680,00 грн., у т.ч. ПДВ 373 280,00 грн. Ціна договору включає вартість пакування, маркування та транспортування товару до одержувача покупця.

За умовами п. 4.1. договору, розрахунки проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у даному договорі, протягом бюджетного періоду. Підставою для проведення розрахунків є оформлений акт на прийом матеріальних цінностей Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України, а також пред'явлений постачальником рахунок на оплату товару та накладна.

Сторони дійшли спільної згоди, що оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем виключно з дати виникнення бюджетних зобов'язань у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань та фактичного надходження коштів з Державного бюджету України на зазначені ціла покупця (п. 4.2. договору).

У відповідності до п. 5.1. договору, постачальник зобов'язується здійснити поставку товару в термін до 12.12.2014 р. за адресою одержувача покупця: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28.

Датою поставки кожної партії товару вважається дата отримання його одержувачем покупця та оформлення, у встановленому чинним законодавством порядку, акту на прийом матеріальних цінностей Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України (п. 5.2. договору).

Згідно з п. 6.1.1. договору, покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати поставлений товар.

Крім того, за умовами п. 6.2.2. договору, покупець має право контролювати поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 6.3.1. договору, постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару в стоки, встановлені цим договором.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та даним договором.

Згідно з п. 7.2. договору, за порушення строків виконання зобов'язання щодо поставки товару, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Позивач пояснив суду, що відповідачем було порушено зобов'язання за спірним договором щодо строків поставки, зокрема, товар було поставлено з простроченням виконання зобов'язань наступними партіями:

- перша партія (870 пар товару) 22.12.2014 р. (акт про приймання матеріальних цінностей ЦБРЗ від 22.12.2014 р. № 14-06/484), з простроченням виконання зобов'язання по даній поставці 4 000 пар товару на 10 днів;

- друга партія (2600 пар товару) 29.12.2014 р. (акт про приймання матеріальних цінностей ЦБРЗ від 29.12.2014 р. № 14-06/519), з простроченням виконання зобов'язання по поставці 3 130 пар товару на 7 днів;

- третя партія (530 пар товару) 30.12.2014 р. (акт про приймання матеріальних цінностей ЦБРЗ від 28.10.2014 р. № 14-06/520), з простроченням виконання зобов'язання по поставці 530 пар товару на 1 день.

Оскільки відповідачем було допущено порушення виконання зобов'язання щодо строків поставки, то у позивача виникло право нарахувати пеню за дане порушення.

З метою досудового врегулювання спору МВС направило 05.03.2015 р. на адресу ТОВ «Таланлегпром» претензію (вих. № 12,3-1477 від 06.03.2015 р.) з проханням сплатити пеню в розмірі 34 961,39 грн. за порушення вищевказаного зобов'язанням відповідачем.

Однак, ТОВ «Таланлегпром» залишило без відповіді та реагування дану претензію.

За таких обставин, Міністерство внутрішніх справ України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Таланлегпром» про стягнення пені у розмірі 34 961,39 грн. за порушення відповідачем зобов'язань за договором № 366ю від 20.11.2014 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач свої зобов'язання щодо поставки товару за договором про закупівлю взуття різного, крім спортивного, захисного та ортопедичного (черевики з високими берцями утеплені) (код згідно з ДКПП: 15.20.1) № 366ю від 20.11.2014 р. виконав з порушенням встановлених строків поставки.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях визнав позовні вимоги, та посилаючись на форс-мажорні обставини і незначні терміни прострочення, просив суд зменшити розмір штрафної санкції до 1 000,00 грн.

Розглянувши зазначене клопотання відповідача та дослідивши матеріали справи, господарський суд його відхилив, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У відповідності до частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до п. 8.1. договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Пунктом 8.2. договору, сторона, що не може виконувати зобов'язання за даним договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 (трьох) днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Пунктом 8.3. договору, доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України постраждалій стороні за даним договором.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені відповідач надав суду докази у підтвердження форс-мажорних обставин, зокрема, висновок Торгово-промислової палати України від 15.08.2014 р. № 2376/05-4 про форс-мажорні обставини, копію сертифікату № 673 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (від 29.09.2014 р. № 3409/05-4), копію сертифікату № 1961 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (від 28.11.2014 р. № 5453/05-4).

Однак, відповідач не надав суду належних доказів виконання п. 8.2. договору, яким передбачено, що сторона, яка не може виконувати зобов'язання за даним договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 (трьох) днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

За таких обставин, господарський суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» пені в розмірі 34 961,39 грн., а відповідач визнав позовні вимоги, то позов Міністерства внутрішніх справ України до ТОВ «Таланлегпром» про стягнення пені у розмірі 34 961,39 грн. за порушення відповідачем зобов'язань за договором № 366ю від 20.11.2014 р., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, 77, ) на користь Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) 34 961 (тридцять чотири тисячі дев'ятсот шістдесят одну) грн. 39 коп. пені та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 19.10.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина