КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа№ 910/11406/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 13.10.2015 року по справі № 910/11406/15 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 15.07.2015 року) по справі № 910/11406/15 (суддя - Бондарчук В.В.)

За позовом публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод

важкого машинобудування"

до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватне акціонерне товариство "Азовелектросталь"

про визнання поруки припиненою

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання припиненою поруки, що виникла на підставі договору поруки № 377-П/08 від 06.08.2008 року та додаткової угоди № 1 до договору від 06.07.2010 року, укладених між публічним акціонерним товариством "Маріупольський завод важкого машинобудування" та публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк".

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі № 910/11406/15 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, позивач, публічне акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" по справі № 910/11406/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксов В.В.

У зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/11406/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2015 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 15.07.2015 року) по справі № 910/11406/15 прийнято до провадження.

13.10.2015 року від публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" на підставі ст. 96 ГПК України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач позивач просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі № 910/11406/15 відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

У зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/11406/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В. та Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 року по справі № 910/11406/15 прийнято апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" до провадження зазначеною колегією.

Представник позивача в судовому засіданні надав свої пояснення, якими підтримував доводи, що викладені в його апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" - без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.

Колегією суддів враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 98 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегією суддів враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року по справі № 910/11406/15 - слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2007 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (відповідач, банк) та закритим акціонерним товариством «Азовелектросталь», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Азовелектросталь» (третя особа, позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 (а.с. 20-30, т. 1).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 71 глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Пунктом 1.1. договору передбачено, що банк відкрив позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надав позичальнику кредит у порядку і на умовах, визначених договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язався використати кредит з метою, зазначеною у пункті 1.5. договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором.

Згідно умов пунктів 1.2.-1.4. договору, банк відкрив позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію зі строком дії - до 06.03.2009 року, з лімітом кредитної лінії - сума еквівалентна 12 000 000,00 доларів США та зі сплатою процентів:

- за користування частиною кредиту, наданою у гривнях - в розмірі 16,00 % річних;

- за користування частиною кредиту, наданою у доларах США - в розмірі 12,00 % річних;

- за користування частиною кредиту, наданою у євро - в розмірі 12,00 % річних;

- за користування частиною кредиту, наданою російських рублях - в розмірі 15,00 % річних.

Пунктом 6.2 договору (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 19.12.2007 року до договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 року) встановлено, що проценти, нараховані за місяць, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця у строк з 1-го числа по 5-те число (включно) місяця, наступного за тим, за який вони нараховані (крім процентів, строки сплати яких визначені у наступних абзацах цього пункту). Якщо після дострокової сплати процентів кредит був повністю або частково достроково повернутий у тому ж місяці, за який ці проценти нараховані, внаслідок чого фактично сплачена сума процентів, перевищує розмір процентів, який підлягає сплаті, сума, яка складає різницю між фактично сплаченою сумою процентів та розміром процентів, що підлягає сплаті, вважається направленою на сплату процентів за користування кредитом за наступний місяць.

Згідно п. 4.2 договору, банк надає позичальнику кредит лише у межах строку дії кредитної лінії окремими частинами (траншами) шляхом надання одного траншу, що дорівнює ліміту кредитної лінії, або декількох траншів, але так, щоб у будь-який момент розмір кредиту не перевищував ліміт кредитної лінії. Кожний транш надається на підставі окремої додаткової угоди, укладеної між позичальником та банком, у строк не пізніше 2 (двох) днів з дня її укладення. Додаткові угоди про надання траншів можуть бути укладені лише за взаємною згодою сторін і є невід'ємною частиною цього договору.

06.08.2008 року між закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк", та відкритим акціонерним товариством "Маріупольський завод важкого машинобудування", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" (позивач, поручитель) укладено договір поруки № 377-П/08 (а.с. 81-84, т. 1).

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 2.1. договору поруки, поручитель поручився за виконання обов'язків позичальника, що виникли або виникнуть у майбутньому в останнього на підставі договору про відкриття кредитної лінії, у тому числі:

- обов'язку повернути банку наданий за договором про відкриття кредитної лінії кредит, загальна сума якого у будь-який момент часу не перевищуватиме ліміт кредитної лінії відповідно до умов договору про відкриття кредитної лінії;

- обов'язку повернути банку частину наданого кредиту на умовах, встановлених п. 9.1 договору про надання кредитної лінії;

- обов'язку сплачувати банку проценти за користування кредитом, наданим за кредитною лінією;

- обов'язку у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, достроково, повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають з основного договору;

- обов'язку сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії.

Пунктом 3.1 договору поруки встановлено, що позичальник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, що перелічені в статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник. При цьому, відповідальність поручителів настає у випадку, якщо позичальник допустить прострочення виконання будь-якого з обов'язків, що зазначені в ст. 2 договору поруки.

Відповідно до п. 5.4 договору поруки № 377-П/08, укладенням цього договору поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни відповідальності боржника за основним договором, в тому числі такі, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, зокрема, але не виключно, будь-які зміни основного договору, внаслідок яких збільшується ліміт кредитної лінії що надається боржнику, строк користування кредитом/частиною, та/або розмір процентів за користування кредитом/овердрафтом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки (пені, штрафів) та/або будь-яких інших платежів, які боржник, згідно з основним договором повинен сплачувати банку та за виконання яких поручитель поручається згідно з цим договором, і погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення встановленої цим договором поруки, і встановлена цим договором порука залишається чинною протягом строку встановленого в п. 5.3. цього договору, а поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник, з урахуванням будь-яких майбутніх змін обсягу відповідальності боржника за основним договором. Дана згода поручителя є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії.

Додатковою угодою № 2 від 30.01.2009 року до договору про відкриття кредитної лінії, сторонами були погоджені та внесені зміни в п. 4.2 договору про відкриття кредитної лінії щодо підстав надання траншу, а саме: кожний транш надається на підставі окремої заяви позичальника про надання траншу у строк не пізніше 2 (двох) календарних днів з дня її надходження до банку. Заява позичальника про надання траншу є невід'ємною частиною цього договору.

На підставі додаткової угоди № 1 від 26.09.2007 року позичальнику надано транш у сумі 8 920 000,00 грн. зі строком повернення 02.10.2007 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 9,5 % річних (а.с. 34, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 2 від 27.09.2007 року позичальнику надано транш у сумі 128 000,00 грн. зі строком повернення 02.10.2007 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 10,00 % річних (а.с. 36, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 3 від 19.10.2007 року позичальнику надано транш у сумі 3 500 000,00 грн. зі строком повернення 19.12.2007 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,5 % річних (а.с. 37, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 4 від 25.10.2007 року позичальнику надано транш у сумі 4 000 000,00 грн. зі строком повернення 25.12.2007 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,5 % річних (а.с. 38, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 5 від 30.11.2007 року позичальнику надано транш у сумі 2 600 000,00 грн. зі строком повернення 30.01.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 15,00 % річних (а.с. 39, т.1).

На підставі додаткової угоди № 6 від 04.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 2 000 000,00 доларів США зі строком повернення 02.05.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 12,00 % річних (а.с. 41, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 7 від 22.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 000 000,00 доларів США зі строком повернення 29.02.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 10,00 % річних (а.с. 43, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 8 від 28.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 670 000,00 євро зі строком повернення 28.05.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 15,5 % річних (а.с. 44, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 9 від 28.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 14 213 500,00 грн. зі строком повернення 28.03.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 17,5 % річних (а.с. 45, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 10 від 29.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 5 125 000,00 грн. зі строком повернення 27.03.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 16,75 % річних (а.с. 46, т.1).

На підставі додаткової угоди № 11 від 29.02.2008 року позичальнику надано транш у сумі 18 826 500,00 грн. зі строком повернення 27.03.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 16,75 % річних (а.с. 47, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 12 від 03.03.2008 року позичальнику надано транш у сумі 530 000,00 доларів США зі строком повернення 03.04.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,7 % річних (а.с. 48, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 13 від 05.03.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 000 000,00 доларів США зі строком повернення 05.09.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 15,00 % річних (а.с. 49, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 14 від 28.03.2008 року позичальнику надано транш у сумі 24 820 750,00 грн. зі строком повернення 27.06.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 16,00 % річних (а.с. 50, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 15 від 28.03.2008 року позичальнику надано транш у сумі 13 354 375,00 грн. зі строком повернення 27.06.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 16,00 % річних (а.с. 51, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 16 від 04.06.2008 року позичальнику надано транш у сумі 9 000 000,00 доларів США зі строком повернення 18.06.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 10,00 % річних (а.с. 52, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 17 від 15.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 800 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних (а.с. 53, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 18 від 15.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 800 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних (а.с. 54, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 19 від 15.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 800 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних (а.с. 55, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 20 від 15.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 800 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних (а.с. 56, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 21 від 15.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 800 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних (а.с. 57, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 22 від 18.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 1 644 000,00 доларів США зі строком повернення 26.08.2008 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 14,00 % річних (а.с. 58, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 23 від 18.08.2008 року позичальнику надано транш у сумі 11 892 920,00 грн. зі строком повернення 18.02.2009 року та сплатою процентів за користування цим траншем у розмірі 23,00 % річних (а.с. 59, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 24 від 06.07.2010 року позичальнику надано транш у сумі 1 504 500,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 01.07.2016 року (а.с. 70-71, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 25 від 27.06.2013 року позичальнику надано транш у сумі 10 849 500,00 доларів США зі строком повернення 01.04.2014 року (а.с. 72-73, т. 1).

На підставі додаткової угоди № 26 від 01.07.2013 року позичальнику надано транш у сумі 88 500,00 доларів США зі строком повернення 01.04.2014 року (а.с. 77, т. 1).

Відповідно до п. 9.1. договору, позичальник повинен повернути банку кредит шляхом повернення кожного траншу в останній день строку, що складає 6 місяців з дати укладення додаткової угоди, на підставі якої цей транш наданий, а траншів наданих менше ніж за 6 місяців до дня закінчення строку дії кредитної лінії, зазначеного у п. 1.4 договору, - шляхом їх повернення у день закінчення строку дії кредитної лінії. Повернення кредиту або його частини до настання зазначеного терміну вважається достроковим.

Не погоджуючись з додатковими угодами до договору про відкриття кредитної лінії публічне акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання припиненою поруки, що виникла на підставі договору поруки № 377-П/08 від 06.08.2008 року та додаткової угоди № 1 до договору від 06.07.2010 року, укладених між публічним акціонерним товариством "Маріупольський завод важкого машинобудування" та публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк".

Позов мотивовано тим, що додатковою угодою № 17 від 15.08.2008 року між банком та позичальником без погодження та відома поручителя було збільшено обсяг відповідальності останнього за зобов'язаннями у доларах США, встановивши розмір процентної ставки, за який поручитель не поручався. Крім того, оскільки останнім строком виконання основного зобов'язання є 06.03.2009 року, а банк не звернувся протягом 6 місяців від указаної дати до поручителя з вимогами у будь-якій формі, на підставі частини 4 статті 559 ЦК України, порука вважається припиненою.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звернутись до господарського суду за захистом своїх порушених прав і охороних законом інтересів (ст. 1 ГПК України).

Норми статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав.

Приписами зазначених норм також встановлюється перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення його прав і законних інтересів.

Відтак, визначаючи у позовній заяві предмет позову, а по іншому спосіб захисту порушеного цивільного права або інтересу, позивач зобов'язаний використовувати ті способи захисту, які передбачені законом. Невірно вибраний спосіб захисту порушеного права тягне за собою відмову у позові.

Нормами статті 559 ЦК України законодавець презумує припинення поруки з підстав визначених даною статтею.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

У пункті п. 5.4 договору поруки № 377-П/08 зазначено, що поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни відповідальності боржника за основним договором, в тому числі такі, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, зокрема, але не виключно, будь-які зміни основного договору, внаслідок яких збільшується ліміт кредитної лінії що надається боржнику, строк користування кредитом/частиною, та/або розмір процентів за користування кредитом/овердрафтом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки (пені, штрафів) та/або будь-яких інших платежів, які боржник, згідно з основним договором повинен сплачувати банку та за виконання яких поручитель поручається згідно з цим договором, і погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення встановленої цим договором поруки, і встановлена цим договором порука залишається чинною протягом строку встановленого в п. 5.3. цього договору, а поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник, з урахуванням будь-яких майбутніх змін обсягу відповідальності боржника за основним договором. Дана згода поручителя є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії.

Зазначена умова договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Також, відповідно до пункту 6.3. кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 року, розмір процентів за користування кредитом або його частиною у певній валюті може бути змінений банком в односторонньому порядку.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою.

Тому, оскільки умовами договору поруки передбачено можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в кредитних договорах, а також зміна процентної ставки за кредитом передбачена і в самому кредитному договорі, за виконання зобов'язань по якому поручався поручитель, суд приходить до висновку, що внесення змін до кредитних договорів в частині збільшення відсотків за користування кредитом не змінило основне зобов'язання боржника без згоди поручителя та не збільшило обсяг його відповідальності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховний Суд України №3-62г10 від 17.01.2011 року.

У зв'язку з вище викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що підстав для визнання поруки за договором поруки №377-П/08 припиненою на підставі частини 1 ст. 559 ЦК України у даній справі немає.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, що за умовами частини 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 5.3. договору поруки зазначено, що останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором.

Таким чином, судом першої інстанції вірно враховано, що у нього відсутні підстави для визнання поруки за договором поруки №377-П/08 припиненою і на підставі частини 4 ст. 559 ЦК України.

Крім того, до суду першої інстанції було подано клопотання про застосування строків позовної давності, однак воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивач знав про існування додаткової угоди № 17 від 15.08.2008 року до договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 року ще з 03.06.2009 року, що підтверджується рішенням господарського суду Полтавської області від 03.06.2009 року у справі № 13/58 за позовом ЗАТ "Альфа-банк" до 1) ВАТ Полтавхіммаш", 2) ЗАТ "АзовЕлектроСталь", 3) ВАТ "Маріупольський завод важкого машинобудування" про стягнення 12 791 944,27 грн., а тому строк позовної давності з вимогою про визнання поруки припиненою сплив ще 03.06.2012 року

Щодо посилань скаржника на те, що згідно умов кредитного договору у редакції додаткової угоди від 06.07.2010 року, строк дії кредитної лінії за всіма видами траншів закінчується 06.03.2009 року, а банк не звертався з вимогою про виконання поруки протягом 6 місяців із вказаної дати, однак зазначене колегією суддів до уваги не береться з огляду на наступне.

У пункті 5 додаткової угоди № 24 від 06.07.2010 року до договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 року, позичальник зобов'язаний повернути транш частинами у строк не пізніше 01.07.2016 року, останній платіж у сумі 88 500,00 доларів США.

Також за умовами пункту 5 додаткової угоди № 25 від 27.06.2013 року до договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 року позичальник зобов'язаний повернути транш сумою 10 849 500,00 доларів США у строк не пізніше 01.04.2014 року.

Крім того, 28.04.2014 року скаржником було отримано вимогу відповідача №32754-11 від 17.04.2014 року про дострокове виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку що твердження позивача про те, що строк дії кредитної лінії за всіма видами траншів закінчується 06.03.2009 року не підтверджено матеріалами справи.

Щодо посилань скаржника на те, що судом першої інстанції не правомірно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення, колегія суддів зазначає наступне.

Так дійсно, 09.07.2015 року представник позивача подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення господарського суду Донецької області у справі № 905/494/15 за позовом публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" про визнання недійсним договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Колегією суддів було досліджено зазначене клопотання та встановлено, що позивач не довів наявності підстав для зупинення, тобто не надав належних доказів того, що розгляд господарським судом Донецької області справи № 905/494/15 унеможливлює розгляд даної справи, що являлось би підставою для зупинення провадження у справі, а тому суд першої інстанції правомірно визнав його необґрунтованим та відмовив у задоволенні.

Щодо того, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення, також не може бути прийняте до уваги, оскільки прийняте по суті рішення є законним та обґрунтованим.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі № 910/11406/15 - залишається без змін.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 15.07.2015 року) по справі № 910/11406/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі № 910/11406/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11406/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

В.В. Куксов