РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/21674/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Радій"
доПублічного акціонерного товариства "Центренерго"
простягнення 10 864 955 грн 05 коп.
Представники:
від позивача: Вставська Т.В. - представник за довіреністю
від відповідача: Гаврись Я.Б. - представник за довіреністю Савельєв С.І. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.08.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява від Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Радій" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про стягнення 9 144 362 грн 80 коп. інфляційних втрат та 672 312 грн 07 коп. 3 % річних за несвоєчасну оплату виконаних робіт за договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 17/3 від 16.03.2012.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 17/3 від 16.03.2012 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання зі своєчасної оплати виконаних робіт, у зв'язку з чим позивачем нараховано 9 144 362 грн 80 коп. інфляційних втрат та 672 312 грн 07 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21674/15, розгляд справи призначено на 05.10.2015.

02.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

05.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, заява про розстрочення виконання рішення та відзив на позовну заяву.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 05.10.2015 оголошено перерву до 13.10.2015.

13.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на відзив та заява про зміну розміру позовних вимог.

У судове засідання 13.10.2015 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи.

Представник позивача надав пояснення по суті заявлених позовних вимог з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, відповідно до яких просить суд стягнути з відповідача 10 196 374 грн 28 коп. інфляційних втрат та 668 580 грн 77 коп. 3 % річних.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Таким чином, суд розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 196 374 грн 28 коп. інфляційних втрат та 668 580 грн 77 коп. 3 % річних.

Представники відповідача надали пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечують проти заявлених позовних та просять суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Крім того, представники відповідача підтримали заяву про розстрочку виконання рішення, відповідно до якої просять суд розстрочити виконання рішення по справі протягом року шляхом сплати заборгованості щомісячними платежами рівними частинами.

У судовому засіданні 13.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

16.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "Центренерго" Трипільська ТЕС (замовник за договором) та Публічним акціонерним товариством "Науково-виробниче підприємство "Радій" (виконавець за договором) укладено договір на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 17/3, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується у 2012-2014 році виконати на свій ризик роботи, що зазначені у додатках до цього договору, а замовник - прийняти і оплатити роботи.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін, і діє протягом строку, зазначеному в додатку договору (пункт 11.1 договору).

Згідно з пунктом 5.4 договору здавання-прийняття виконаних робіт за договором оформляється шляхом підписання сторонами двостороннього акту прийому-передачі виконаних робіт протягом 5 робочих днів з моменту одержання замовником повідомлення виконавця про готовність результатів робіт до приймання.

У відповідності до пункту 3.1 договору ціна цього договору зазначена у додатку до договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору розрахунки за договором проводяться в безготівковій формі у національній валюті України в порядку, передбаченому додатком до договору на підставі рахунку виконавця.

Згідно з пунктом 2 додатку № 1 до договору загальна вартість робіт складає 74 960 703 грн 46 коп., у тому числі ПДВ, згідно кошторисної документації.

У відповідності до пункту 3 додатку № 1 до договору розрахунки з виконавцем за даним договором здійснюються замовником в наступному порядку: замовник здійснює попередню оплату виконавцю в розмірі 60 % від ціни договору (загальної вартості робіт) протягом 10-ти днів з моменту підписання сторонами договору; замовник здійснює виконавцю остаточну оплату за виконані та прийняті роботи протягом 10-ти днів після підписання сторонами актів прийому-передачі виконаних робіт.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Як встановлено судом, на виконання умов договору на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 17/3 від 16.03.2012 позивачем було виконано роботи на загальну суму 73 966 911 грн 20 коп. Факт, обсяги та вартість виконаних робіт підтверджується доданими до позовної заяви копіями підписаних уповноваженими представника та скріплених відтисками печаток сторін актів прийому-передачі виконаних робіт, а саме: актом № 1 прийому-передачі виконаних робіт від 28.05.2012 на суму 6 380 грн 11 коп., актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 12.03.2014 на суму 9 865 303 грн 84 коп., актом № 1-1 вартості змонтованого устаткування від 12.03.2014 на суму 40 931 603 грн 00 коп., актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 31.03.2014 на суму 1 996 275 грн 04 коп., актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт від 31.03.2014 на суму 3 289 430 грн 02 коп., актом № 1-2 вартості змонтованого устаткування від 31.03.2014 на суму 10 827 187 грн 57 коп., актом № 2-1 та № 3 приймання виконаних будівельних робіт від 30.04.2014 на суму 3 184 245 грн 30 коп.; актом № 5 приймання виконаних будівельних робіт від 25.12.2014 на суму 284 935 грн 32 коп., актом № 7 приймання виконаних будівельних робіт від 25.12.2014 на суму 821 625 грн 40 коп., актом № 5-1 вартості змонтованого устаткування від 25.12.2014 на суму 2 523 980 грн 88 коп., актом № 7-1 вартості змонтованого устаткування від 25.12.2014 на суму 235 944 грн 72 коп.

Судом встановлено, що замовник в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати виконаних робіт, а саме відповідач здійснював оплату виконаних робіт за договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 17/3 від 16.03.2012 з порушенням встановленого договором терміну розрахунків, що підтверджується доданими до матеріалів справи банківськими виписками.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 17/3 від 16.03.2012, позивачем нараховано відповідачу 10 196 374 грн 28 коп. інфляційних втрат та 668 580 грн 77 коп. 3 % річних за загальний період прострочення щодо кожного з актів з 25.03.2014 по 09.04.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пунктах 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву оскільки нормами статтями 853, 882 Цивільного кодексу України передбачено, що на замовника покладено відповідальність за прийняття виконаних робіт. Законом встановлено обов'язок замовника негайно після повідомлення розпочати прийняття робіт, оглянути їх та або підписати акт, або негайно заявити про виявлені недоліки підряднику. При невиконанні вказаного обов'язку замовник втрачає право посилатись на відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Підставою для здійснення оплати є підписаний обома сторонами акт приймання виконаних робіт.

Акт виконаних робіт було підписано сторонами без зауважень, а відтак, у відповідача виникло зобов'язання здійснити оплату виконаних робіт.

Виявлення дефектів у виконаних роботах, які підпадають під ознаки гарантійного випадку, не є підставою для звільнення боржника від сплати 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо неможливості нарахування відсотків річних та інфляційних втрат під час дії мораторію за задоволення вимог кредиторів, запровадженого ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2004 про порушення провадження у справі № 15/76-б про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Центренерго", оскільки індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу, у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафними санкціями. Крім того, як роз'яснено в пункті 50 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство" оскільки на передбачені статтями 536 та 625 Цивільного кодексу України проценти та індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання не поширюється заборона на їх нарахування в період провадження справи про банкрутство, то кредитор не позбавлений права подавати додаткові вимоги щодо стягнення процентів та інфляційних втрат відповідно до порядку, встановленого Законом (2343-12).

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 17/3 від 16.03.2012, позивачем було правомірно нараховано 3 % річних та інфляційні втрати. Перевіривши наданий позивачем арифметичний розрахунок 3 % річних у розмірі 668 580 грн 77 коп. та інфляційних втрат у розмірі 10 196 374 грн 28 коп., суд вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає приписам законодавства про порядок та строки нарахування, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 668 580 грн 77 коп. та інфляційних втрат у розмірі 10 196 374 грн 28 коп., нарахованих загальний період прострочення щодо кожного з актів з 25.03.2014 по 09.04.2015, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочку виконання рішення суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Зі змісту даної норми слідує, що в залежності від обставин справи, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, суд вправі відстрочити або розстрочити його виконання.

Судом враховано викладене у пункті 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Відповідач в обґрунтування підстав розстрочення виконання рішення суду у даній справі посилається на неможливість виконання рішення у встановлений строк у зв'язку із фінансовим станом підприємства, що перебуває у банкрутстві, наявністю значної кредиторської та дебіторської заборгованості, а також складною ситуацією на ринку електричної енергії, виробником якої є відповідач. Крім того, відповідач зазнає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2004 порушено справу № 14/76-б-43/624-б про банкрутство відповідача.

Оскільки статтею 129 Конституції України визначено засади судочинства, зокрема такі, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та принцип обов'язковості рішень суду та враховуючи, що договір на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 17/3 від 16.03.2012 укладався відповідачем під час провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Центренерго", відтак, останній усвідомлював юридичну відповідальність в разі порушення договірних зобов'язань.

Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що у разі розстрочки виконання рішення суду протягом 12 місяців заборгованість буде погашена. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заява про розстрочку виконання рішення суду, визнається судом такою, що не підлягає задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 1, ідентифікаційний код 22927045) на користь Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Радій" (25009, Кіровоградська обл., м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, буд. 29, ідентифікаційний код 14312430) інфляційні втрати у розмірі 10 196 374 (десять мільйонів сто дев'яносто шість тисяч триста сімдесят чотири) грн 28 коп., 3 % річних у розмірі 668 580 (шістсот шістдесят вісім тисяч п'ятсот вісімдесят) грн 77 коп. та судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.10.2015

Суддя Н.Б. Плотницька