ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

13.10.2015 Справа № 907/474/14

За скаргою товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельного підприємства „Гофротара-Закарпаття, с. Павшино, Мукачівський район

на районного відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції у справі №907/474/14

за позовом публічного акціонерного товариства „Укртранснафта, м. Київ, філії „Магістральні нафтопроводи „Дружба, м. Львів

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельного підприємства „Гофротара-Закарпаття, с. Павшино, Мукачівський район

про стягнення суми 35500,00 грн.

Суддя Васьковський О.В.

За участю представників:

від скаржника (боржника) не зявився

від стягувача ОСОБА_1 юрисконсульт юридичного відділу (дов.№59 від 26.05.15)

від органу ДВС ОСОБА_2 головний державний виконавець РВ ДВС Мукачівського МРУЮ у Закарпатській області (дов. 07-23/15 від 01.10.15)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 24.06.14 у справі №907/474/14 задоволено повністю позов публічного акціонерного товариства „Укртранснафта, м. Київ, філії „Магістральні нафтопроводи „Дружба, м. Львів та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельне підприємство „Гофротара-Закарпаття на користь публічного акціонерного товариства „Укртранснафта суму 35500,00 грн. (тридцять пять тисяч пятсот гривень) та суму 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 24.06.14 у справі №907/474/14 видано наказ від 29.07.15.

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельного підприємства „Гофротара-Закарпаття, с. Павшино, Мукачівський район 18.09.15 звернулося до господарського суду Закарпатської області зі скаргою №108/09 від 18.09.15 на дії районного відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції у справі №907/474/14, у якій просить визнати незаконними та неправомірними дії районного відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції щодо відмови у задоволенні клопотання про закінчення виконавчого провадження.

Скарга боржника мотивована тим, що дії РВ ДВС Мукачівського МРУЮ у Закарпатській області щодо відмови у задоволенні клопотання про закінчення виконавчого провадження є незаконними, з огляду на те, що боржником рішення господарського суду Закарпатської області у справі №907/474/14 є виконаним, у зв'язку з чим органу ДВС направлено клопотання про закінчення виконавчого провадження, у підтвердження чого долучено копії платіжних доручень №580 від 18.07.14, №581 від 18.07.14, №605 від 25.07.14, №604 від 25.07.14, №661 від 06.08.14, №705 від 20.08.14, №809 від 16.09.14, №38456 від 29.09.14, №973 від 15.10.14 та №1032 від 21.10.14. Скаржник як на підставу вимог викладених в скарзі (боржник) посилається на ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», згідно п.8 якої, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, у порушення чого державним виконавцем відмовлено у задоволенні клопотання про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 01.10.15 подана скарга призначена до розгляду у судовому засіданні за участю представника скаржника (боржника), стягувача та органу ДВС.

У судовому засіданні представником органу ДВС подано заперечення на скаргу, в яких вказує, що з даною скаргою не згодні, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що скаржнику було відмовлено у задоволенні клопотання про закінчення виконавчого провадження, оскільки, згідно призначення платежів в наданих платіжних дорученнях не вказано, що дані кошти були сплачені на виконання рішення господарського суду Закарпатської області у справі №907/474/14 або в рамках виконавчого провадження відкритого на виконання даного рішення, у підтвердження чого надано платіжні доручення №№973 від 15.10.14 на суму 2400,00 грн., №1032 від 21.10.14 на суму 5000,00 грн., №809 від 16.09.14 на суму 5000,00 грн., №38456 від 29.10.14 на суму 1400,00 грн., №661 від 06.08.14 на суму 6600,00 грн., №705 від 20.08.14 на суму 3600,00 грн.,№ 605 від 25.07.14 на суму 9000,00 грн., №604 від 25.07.14 на суму 2000,00 грн.№580 від 18.07.15 від 18.07.14 на суму 1800,00 грн., №501 від 18.07.15 на суму 600,00 грн. Також, представником органу ДВС подано лист стягувача №93-12/6311 від 01.12.14, в якому повідомлено, що станом на 01.12.14 боржником сплачено суму 7400,00 грн. в рахунок погашення боргу, а інші платежі, які здійснювались боржником протягом серпня-жовтня 2014 року, це оплата за послуги з перевезення вантажу, які надавались підприємством-стягувачем боржнику у серпні 2014 року.

Представники органу ДВС та стягувача у судовому засіданні усно заперечили проти скарги та просили відмовити у скарзі повністю.

Скаржник (боржник) участь уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення представника стягувача та органу ДВС, суд дійшов висновку про безпідставність доводів, викладених у скарзі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження.

Частина 1 статті 116 ГПК України встановлює, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частина 1 статті 6 Закону України „Про виконавче провадження встановлює, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України „Про виконавче провадження примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема наказів господарських судів, як вказано у п. 1 ч. 1 ст. 17 вказаного Закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

28.11.14 органом ДВС винесено постанову ВП №45671278 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу №907/474/14 від 29.07.14, надано боржнику строк до 05.12.14 самостійно виконати виконавчий документ.

Стягувач у поданих 01.10.15 поясненнях на скаргу повідомив, що протягом липня-серпня 2014 року скаржнику було надано транспортні послуги, що підтверджується зокрема: договором-заявкою №ГТЗ 18-07-14-1 від 18.07.14, товаро-транспортною накладною №ГФ-0000022 від 18.07.14, рахунком фактурою №СФ-0155 від 18.07.14, на суму 1800,00 грн., договором-заявкою №ГТЗ 22-07-14-1 від 22.07.14, товаро-транспортною накладною №Фа-000002794 від 22.07.14, рахунком фактурою №СФ-0156 від 22.07.14 на суму 6000,00 грн.; договором-заявкою №ГТЗ 24-07-14-1 від 24.07.14, товаро-транспортною накладною №ГФ-0000035 від 24.07.14, рахунком фактурою №СФ-0166 від 28.07.14 на суму 3000,00 грн.; договором-заявкою №ГТЗ 04-08-14-1 від 04.08.14, товаро-транспортною накладною №5/4 від 05.08.14, рахунком фактурою №СФ-0187 від 05.08.14 на суму 5500,00 грн.; договором-заявкою №ГТЗ 06-08-14-1 від 06.08.14, товаро-транспортною накладною №ГФ-0000001 від 06.08.14, рахунком фактурою №СФ-0195 від 07.08.14 на суму 3000,00 грн.; договором-заявкою №ГТЗ 19-08-14-2 від 19.08.14, товаро-транспортною накладною №101 від 20.08.14, товаро-транспортною накладною №ГФ-000027 від 21.08.14, рахунком фактурою №СФ-0199 від 20.08.14, всього на загальну суму 30000,00 грн. Докази, у підтвердження вказаного додані до письмових пояснень стягувачем.

За період липень-серпень 2014 року боржником перераховано 37400,00 грн., з яких 30000,00 грн. зараховано як оплату за надані транспортні послуги протягом липня-серпня 2014 року та 7400,00 грн. як погашення заборгованості за 2013 рік. Інші платежі боржника на користь стягувача за отримані послуги протягом 2014-2015 року не здійснювались.

Листом № 93-12/6311 від 01.12.14 стягувач повідомив орган ДВС про сплату станом на 01.12.14 суми 7400,00 грн. в рахунок погашення боргу згідно рішення господарського суду Закарпатської області у справі №907/474/14, а інші платежі, які здійснювались боржником протягом серпня-жовтня 2014 року, це оплата за послуги з перевезення вантажу, які надавались підприємством-стягувачем боржнику у серпні 2014 року.

Так, як вбачається з матеріалів скарги та поданих сторонами доказів боржником здійснено перерахунок коштів стягувачу згідно платіжних доручень №580 від 18.07.14, №581 від 18.07.14, №605 від 25.07.14, №604 від 25.07.14, №661 від 06.08.14, №705 від 20.08.14, №809 від 16.09.14, №38456 від 29.09.14, №973 від 15.10.14 та №1032 від 21.10.14 на загальну суму 37400,00 грн. Однак, в графі призначення платежу у вказаних платіжних дорученнях відзначено «оплата за транспортні послуги згідно реєстрів за І квартал 2014 р.», «за транспортні послуги зг. рах. №0155 від 18.0», «за транспортні послуги борг зг. рах. б/н», « за транспортні послуги зг.рах.№0156 від 22.07.14», «за транспортні послуги зг. реєстра рахунків за 2-й квартал 2013 р.».

Статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" визначені підстави закінчення виконавчого провадження, зокрема згідно п.8 у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З поданих боржником матеріалів до скарги та доказів не вбачається здійснення боржником дій щодо перерахунку коштів, у повній сумі, саме на виконання рішення господарського суду Закарпатської області у справі №907/474/14 чи згідно виконавчого провадження відкритого на виконання даного рішення. Подані до суду боржником докази належним чином не підтверджують факт виконання рішення господарського суду Закарпатської області у справі №907/474/14.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що дії органу ДВС у виконавчому провадженні щодо відмови у задоволенні клопотання про закінчення виконавчого провадження та докази подані у їх підтвердження не є такими, що суперечать вимогам Закону України „Про виконавче провадження.

З огляду на наведене, а також беручи до уваги пояснення представника ДВС та стягувача, слід констатувати, що доводи скаржника не містять належних підстав та не підтверджені належними доказами для задоволення вимог наведених у скарзі.

З огляду на наведене, суд відмовляє у задоволенні скарги повністю.

Керуючись ст. ст. 53, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні скарги відмовити повністю.

Ухвалу надіслати скаржнику (боржнику), стягувачу та органу ДВС.

Суддя О.В. Васьковський