ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" жовтня 2015 р.Справа № 916/2162/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Сервіс"

до відповідача: приватного підприємства "ОБРІЙ-ПЛЮС"

про стягнення 22 932,00 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: Міхеєв М.В. (за довіреністю)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "ДІО-Сервіс", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з приватного підприємства "ОБРІЙ-ПЛЮС" 22 932,00 грн., де 20 160,00 грн. - заборгованість, 2 520,00 грн. - пеня, 252,00 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.05.2015р. позовну заяву (вх.№2283/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/2162/15 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

06.07.2015р. позивач звернувся до суду із заявою про уточнення предмету позову (вх.№17108/15), яка судом прийнята до розгляду.

Письмове клопотання позивача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-4112/15 від 27.07.2015р.) судом задоволено, у зв'язку з чим строк розгляду справи було продовжено до 11.08.2015р.

З підстав перебування судді господарського суду Одеської області Волкова Р.В. на лікарняному з 04.08.2015р., розпорядженням керівника апарату суду №1072 від 10.08.2015р. справу №916/2162/15 було призначено до повторного автоматичного розподілу.

На підставі повторного автоматичного розподілу, справу №916/2162/15 було передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Власової С.Г.

З підстав перебування судді господарського суду Одеської області Власової С.Г. на лікарняному з 11.08.2015р., розпорядження керівника апарату суду №1092 від 11.08.2015р. справу №916/2162/15 було призначено до повторного автоматичного розподілу.

На підставі повторного автоматичного розподілу, справу №916/2162/15 було передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.08.2015р. справу №916/2162/15 було прийнято суддею Цісельським О.В. до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача (вх.№245128/15 від 02.10.2015р.) судом було задоволено.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення повернуті на адресу суду з відміткою про вручення останньому поштової кореспонденції, відзив на позов до суду не подав, своїм правом на захист не скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, суд встановив:

28 серпня 2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ДІО-Сервіс" (Покупець) та приватним підприємством "ОБРІЙ-ПЛЮС" (Постачальник) було укладено договір поставки №01/28/08-14, згідно умов п.1.2. якого, Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором передавати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується приймати зазначений товар та оплачувати його на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за кожну поставлену партія товару здійснюється на підставі рахунків-фактур шляхом безготівкового переказу Покупцем коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 8.1. Договору визначено, що у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та діє до "31" грудня 2014р. (п.9.1. Договору).

На виконання умов вищенаведеного договору виставив позивачу рахунок №0042 від 28.08.2014р. на суму 20 160,00 грн., який товариством з обмеженою відповідальністю "ДІО-Сервіс" було сплачено 28.08.2014р., що підтверджується платіжним дорученням №4 від 28.08.2014р. на суму 20 160,00 грн. та відповідною банківською випискою.

Проте, відповідачем всупереч взятим зобов'язанням за договором поставки в частині здійснення поставки товару на суму 20 160,00 грн. залишені без виконання.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині здійснення поставки товару і стало підставою для позивача звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ст.663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Умовами ст.665 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Із змісту ст.693 Цивільного кодексу України вбачається, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому ( п.1 ст. 656 Цивільного Кодексу України).

Як вбачається з розрахунку заборгованості приведеного позивачем в позовній заяві та не спростованого відповідачем, останнім в порушення вищезазначених приписів чинного законодавства України та договору - зобов'язання щодо поставки товару на загальну суму 20 160,00 грн. не виконані, сплачені позивачем грошові кошти не повернуті, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість, зазначена позивачем в розмірі - 20 160,00 грн., у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за отриманий товар, встановлений судом в розмірі 20 160,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 520,00 грн. - пені, та 252,00 грн. - 3% річних.

Оцінюючи вимоги про стягнення неустойки (пені), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (пені) є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Оскільки в наданому позивачем договорі поставки, не встановлено такої міри відповідальності як пеня, то у суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені.

Таким чином, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 2 520,00 грн. задоволенню не підлягає.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних, суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором поставки.

Перевіривши розрахунок 3% річних поданий позивачем до матеріалів справи, суд встановив, що він не відповідає вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем не належним чином, у зв'язку з чим судом здійснено власний розрахунок суми 3% річних, який становить

Сума боргу (грн.)Період прострочкиКількість днів прострочкиРозмір процентів річних Загальна сума процентів
20160.0001.01.2015 - 05.05.20151253 %207.12

Таким чином, за самостійним розрахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних в розмірі 207,12 грн. В іншій частині позовних щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 44,88 грн. суд відмовляє.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали справи та проаналізовані положення чинного законодавства України, суд, вбачає доведеними та обґрунтованими заявлені позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Сервіс", у зв'язку з чим стягненню з приватного підприємства "ОБРІЙ-ПЛЮС" на користь позивача підлягає сума заборгованості в розмірі 20 160,00 грн. та сума 3% річних в розмірі 207,12 грн.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 622,55 грн.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Сервіс" - задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства "ОБРІЙ-ПЛЮС" (65005, м. Одеса, пл. Михайлівська, буд. 1, код ЄДРЮОФОП 35242870) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДІО-Сервіс" (67500, Одеська обл., Комінтернівський район, селище міського типу Комінтернівське, вул. Першотравнева, буд. 56, К.№1, код ЄДРЮОФОП 30484553) 20 160 (двадцять тисяч сто шістдесят) грн. 00 коп. - заборгованості, 207 (двісті сім) грн. 12 коп. - 3% річних, 1 622 (одна тисяча шістсот двадцять дві) грн. 55 коп. - витрат на оплату судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України

Повний текст рішення складено 12 жовтня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський