ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р.Справа № 922/4609/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківрегіонгаз", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Трейд", смт. Золочів
про стягнення 8293,56 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, довіреність № 79 від 28.01.2015 року;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківрегіонгаз" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Трейд" про стягнення 8293,56 грн., з яких: 5193,21 грн. основного боргу та 3100,35 грн. інфляційних втрат. Позовні вимоги позивач обгрунтовує невиконанням відповідачем зобов'язань за Договором купівлі-продажу скрапленого газу № 2/140 від 25.07.2012 року щодо своєчасної оплати за отриманий газ. Витрати по сплаті судового збору позивач також просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 вересня 2015 року розгляд справи відкладено на 07 жовтня 2015 року об 12:45 год.

У судовому засіданні 07 жовтня 2015 року був присутній представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, витребувані судом документи не надав, про причину неявки суд не повідомив.

Всі процесуальні документи були направлені на адресу відповідача вказану у позові, а саме: 62203, Харківка область, Золочівський район, смт. Золочів, вул. Піонерська, 40.

Суд звертає увагу, що матеріалах справи міститься поштове повідомлення про отримання відповідачем 19.09.2015 року ухвали господарського суду Харківської області від 07.09.2015 року про відкладення розгляду справи в зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача на 24 вересня 2015 року об 11:00 год. Проте, 24 вересня 2015 року відповідач також свого представника у судове засідання не направив, витребуваних документів не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав та охоронювальних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Вказане дає підстави суду дійти висновку, що відповідач своїм правом на захист своїх інтересів не скористався.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статтею 4-3 та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

25 липня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Трейд" (покупцем, відповідачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Харківрегіонгаз" (продавцем, позивачем) був укладений договір купівлі-продажу скрапленого газу № 2/140, згідно з яким продавець зобов'язується передати покупцю скраплений газ, а покупець - прийняти та оплатити його.

Вказаний договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2012 року, а частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 9.1. Договору).

Позивач у позовній заяві вказує на виконання з його сторони умов договору щодо передачі скрапленого газу в повному обсязі. В підтвердження передачі товару позивачем надані видаткові накладні: № РГ-108 від 31.08.2012 року на суму 1263,90 грн., № РГ-114 від 30.09.2012 року на суму 9706,31, № РГ-129 від 31.10.2012 року на суму 9363,50 грн., № РГ-146 від 30.11.2012 року на суму 8386,50 грн., № РГ-164 від 31.12.2014 року на суму 4608,00 грн.

Проте, внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати за переданий товар станом на 01.07.2015 року за останнім утворилась заборгованість у розмірі 5193,21 грн.

На підставі вказаного, позивач і звернувся до суду позовом про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 5193,21 грн. основного боргу, а також нарахованих інфляційних втрат у розмірі 3100,35 грн.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до п. 3.3.6 Договору, передача газу здійснюється після отримання продавцем 100% попередньої оплати вартості планових обсягів газу від покупця. Продаж скрапленого газу здійснюється в обсягах проведених за нього розрахунків.

Крім того, відповідно до п. 4.2. Договору, оплата за газ здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця на умовах 100% предоплати вартості, згідно рахунків рахунків-фактур наданих продавцем з урахуванням планових обсягів газу. У разі не переведення коштів у повному обсязі, продавець здійснює поставку газу в обсязі, пропорційно сплаченій сумі (п. 4.3. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Харківської області від 24 серпня 2015 року у позивача були витребувані пояснення щодо поставки газу без предоплати його вартості, у відповідності до вищезазначених пунктів договору.

Позивач жодних пояснень з цього приводу до суду не надав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що пунктом 4.4. Договору сторони погодили, що фактична вартість відпущених в звітньому місяці обсягів газу визначається сторонами в акті приймання передачі скрапленого газу.

В пункту 4.5. Договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично відпущений в звітньому місяці обсяг газу, здійснюється покупцем на підставі двостороннього акту приймання-передачі скрапленого газу у термін до 10 числа місяця, наступного за звітнім.

Судом були витребувані у позивача акти приймання-передачі скрапленого газу, проте позивачем вказані документи надані не були.

Одже, як свідчать матеріали справи, позивачем до суду в підтвердження існування заборгованості були надані лише видаткові накладні на отримання товару, однак довіреності, які підтверджують повноваження особи зі сторони відповідача на підписання накладних та отримання газу позивачем також надано не було.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду не були надані належні та допустимі докази, внаслідок чого суду не доведено, що позивачем виконані, а відповідачем порушені умови договору, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відтак, беручи до уваги наведені законодавчі положення, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором №2/140 купівлі-продажу скрапленого газу від 25.07.2012 року у розмірі 8293,56 грн., з яких: 5193,21 грн. основного боргу та 3100,00 грн. інфляційних втрат - задоволенню не підлягає, оскільки не доведена позивачем належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 15, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 12.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/4609/15