КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. Справа№ 910/10794/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Дегтярьов Ю. В. - представник за довіреністю № 10-19/17-Д/61 від 02.06.2015

Турчин С. М. - представник за довіреністю № 10-19/17-Д/24 від 16.02.2015

від відповідача: Пац В. О. - представник за довіреністю № 14-127 від 13.05.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015

у справі № 910/10794/15 (суддя Балац С. В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго»

до Публічного акціонерного товариства «Національні акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання простих векселів такими, що не підлягають виконанню

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання такими, що не підлягають виконанню, виданих 04.05.2000 простих векселів № 36, № 37, № 38, № 39, № 40, № 41, № 42 та № 43 загальною номінальною вартістю 8 000 000 грн. в частині зобов'язань позивача зі сплати за вказаними векселями грошових коштів на користь відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що спірні векселі не були підписані керівником позивача, що підпис, зазначений навпроти прізвища та ініціалів головного бухгалтера позивача, не є підписом Чикірі Л. І., тобто є підробленим, що Правління позивача не приймало рішення про видачу (емісію) спірних векселів і не уповноважувало жодних осіб на їх підписання від імені позивача, з огляду на що позивач в особі своїх уповноважених органів не брав на себе зобов'язання щодо оплати спірних векселів, і, відповідно, не має зобов'язань перед відповідачем зі сплати на його користь грошових коштів за такими векселями.

У Запереченнях на відзив на позову заяву (а.с. 119-121) позивач також заперечив схвалення ним в подальшому видачі спірних векселів, оскільки дій, що свідчать про прийняття позивачем спірних векселів до виконання ним не здійснювалось.

Позивач вважає безпідставним посилання відповідача на звітну форму « 2-Б «Звіт про випуск, реалізацію та обіг цінних паперів за січень 2002 року», який не може бути підтвердженням факту схвалення видачі векселів, так як вказаний звіт складений за звітний період січень-грудень 2002 року (а векселі видавались в 2000 році) та поданий в 2003 році, тобто через 3 роки після видачі векселів, що в звіті не зазначено, що йдеться саме про спірні векселі, і що подання цього звіту не свідчить про прийняття цих векселів до виконання.

Не вважає позивач таким доказом і лист № 50/6773 від 14.09.2006, який було надіслано позивачем у відповідь на звернення відповідача № 41/2-6279 від 05.09.2006, і який, на думку позивача, констатує лише факт видачі (емісії) векселів від імені позивача, а не схвалення їх видачі у вигляді прийняття до виконання, як того вимагає ст. 241 ЦК України, оскільки копій спірних векселів відповідачем до його листа додано не було, і позивач на момент підготовки листа № 50/6773 від 14.09.2006 не міг встановити, що вказані векселі підписані не керівником позивача, а замість головного бухгалтера позивача - невідомою особою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2015, повний текст якого складений 03.08.2015, у справі № 910/10794/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами, а саме звітом позивача про випуск, реалізацію та обіг цінних паперів за січень 2002, який підписаний керівником та головним бухгалтером позивача, а також листом № 50/6773 від 14.09.2006, в якому позивач повідомив про дійсність видачі спірних векселів, підтверджується факт схвалення вказаних векселів позивачем, а відтак, вказані векселі не мають дефекту форми, що не дає підстав вважати їх такими, що не підлягають виконанню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 по справі № 910/10794/15 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що спірне рішення прийняте внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права та при невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Так, позивач зазначив, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що генеральний директор позивача Варданян Л.А. є керівником позивача, а спірні векселі підписані ним як уповноваженою особою.

Так само, помилковим позивач вважає висновок суду першої інстанції щодо доведеності факту підписання спірних векселів головним бухгалтером Чикиря Л. І., оскільки підпис у спірних векселях відрізняється від підпису зазначеної особи в наданих прозивачем документальних доказах, що свідчить про те, що підпис головного бухгалтера у вказаних векселях є підробленим і для встановлення вказаного факту позивач звертався до суду першої інстанції з клопотаннями про призначення експертизи підписів на векселях, в задоволенні яких судом першої інстанції безпідставно було відмовлено, як безпідставно було відмовлено і в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Вардяняна Л. А., який не був уповноважений позивачем на видачу і підписання вказаних векселів, з огляду на що є зобов'язаною особою за вказаними векселями.

Крім того, позивач зазначив про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що факт видачі спірних векселів був схвалений позивачем, та про те, що надані відповідачем на підтвердження зазначеного факту документи не можуть бути належними доказами схвалення відповідачем спірних векселів, оскільки не відповідають умовам та порядку схвалення правочинів, визначеним в ч. 1 ст. 241 ЦК України та п.п. 3,4 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними.

Так, позивач вказав на те, що звіт позивача про випуск, реалізацію та обіг цінних паперів за січень 2002 не є письмовим зверненням, який надсилається позивачем на адресу відповідача, а є лише звітною формою, яка надавалась позивачем до статистичного органу на виконання вимог діючого законодавства, що складенням та поданням вказаного звіту позивач не приймав і не міг приймати до виконання спірні векселі, так як подання цього звіту жодним чином не пов'язане з виконання умов, передбачених векселями (не є прийняттям виконання векселів, не є сплатою за векселями, не є товаророзпорядчим документом). Крім того, у вказаному звіті жодним чином не зазначено про те, що він стосується чи взагалі має якесь відношення до спірних векселів, оскільки вказана звітна форма № 2-Б не містить реквізитів спірних векселів, а тому встановити зв'язок між даними звітної форми № 2-Б та спірними векселями не є можливим, а вказана форма підписана лише керівником та головним бухгалтером позивача, які також не були особами, уповноваженими приймати рішення про видачу (емісію) спірних векселів, а отже і не були уповноваженими схвалювати такий правочин.

На думку позивача, не може бути доказом схвалення позивачем видачі спірних векселів і лист № 50/6773 від 14.09.2006, оскільки вказаний лист було підписано заступником Голови правління з питань економіки і фінансів позивача, який не був уповноваженою особою на видачу/схвалення векселів, оскільки згідно установчих документів позивача вчиняти дії, підписувати звернення, направлені на схвалення видачі спірних векселів міг виключно голова правління позивача і виключно на підставі відповідних рішень правління позивача.

Також, позивач зауважив н тому, що п.п. 8.3.12.23 Статуту позивача в редакції 2002 року передбачено, що емісія цінних паперів (векселів, облігацій) сукупною вартістю, що перевищує визначений згідно Положення про Спостережну раду розмір (п. 3.1 Положення про спостережну раду - 1 000 000 грн.) здійснюється на підставі дозволу спостережної ради позивача, а відтак, питання схвалення видачі спірних векселів вимагало обов'язкового отримання дозволу спостережної ради позивача.

Ухвалою від 28.08.2015 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

23.09.2015 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Варданяна Левона Агасійовича (м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 74, кв. 40).

Під час розгляду справи представники позивача вказане клопотання підтримали, представник відповідач проти його задоволення заперечив.

07.10.2015 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому позивач, з посиланням на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2015 у справі № 910/12353/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» до Публічного акціонерного товариства «Національні акціонерна компанія «Нафтогаз України», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сидоренко Андрій Васильович та Приватне акціонерне товариство «Акцент-Банк» про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: ким, Чикирею Л. І. або іншою особою виконані підписи від імені головного бухгалтера на спірних векселях, просить зупинити провадження у справі № 910/10794/15 до розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/12353/15.

Під час розгляду справи представники позивача вказане клопотання підтримали, представник відповідача проти його задоволення заперечив.

Порадившись на місці, колегія суддів вирішила, що клопотання позивача будуть вирішені після заслуховування сторін по суті спору.

Під час розгляду справи представники позивача апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, представник відповідач проти її задоволення заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Після заслуховування сторін по суті спору колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотань позивача про залучення до участі у справі третьої особи та зупинення провадження у справі з підстав, які викладені нижче.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

04.05.2000 Відкритим акціонерним товариством «Сумиобленерго», правонаступником якого є позивач, емітовані прості векселі № 36, № 37, № 38, № 39, № 40, № 41, № 42, № 43 номінальною вартістю 1 000 000 грн. кожний на загальну суму 8 000 000 грн. строком оплати «за пред'явленням, але не раніше 2015 року» на користь Українського кредитного банку (а.с. 12-19).

Листом № 26-1874/1.2-15 від 13.03.2015 (а.с. 11) відповідач звернувся до позивача з пропозицією оплатити зазначені векселі в строк до 12:00 19.03.2015 за вказаними у цьому листі реквізитами та попередив про те, що у разі несплати векселів відповідно до чинного законодавства, по векселях буде вчинено протест у неплатежі. Зазначений лист позивач отримав 27.03.2015, про що свідчить відмітка його канцелярії на листі.

Зі змісту спірних векселів слідує, що вони підписані від імені позивача генеральним директором Варданяном Л. А., головним бухгалтером Чикірею Л. І. та скріплені печаткою відповідача.

Згідно зі ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженого Женевською конвенцією 1930 року (дата приєднання Україною 06.07.1999, дата набуття чинності для України 06.01.2000), простий вексель містить:

(1) назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений;

(2) безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей;

(3) зазначення строку платежу;

(4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж;

(5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж;

(6) зазначення дати і місця складання простого векселя;

(7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі (дата приєднання Україною 06.07.1999, дата набуття чинності для України 06.01.2000) форма будь-якого зобов'язання, яке виникає із переказного або простого векселя, підпорядковується законам місця підписання зобов'язання.

На дату видачі спірних векселів в Україні діяли Правила виготовлення і використання вексельних бланків, затверджені Постановою КМУ№ 528 від 10.09.1992, пунктом 1 розділу 2 яких встановлено, що вексель підписується керівником та головним бухгалтером юридичної особи та завірюється печаткою.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказує на те, що станом на дату видачі спірних векселів керівником позивача згідно Статуту був голова правління (вказану посаду займав Ващенко А. О.), а не генеральний директор. Відповідно, Варданян Л. А. не мав повноважень на підписання вказаних векселів, тобто спірні векселі підписані не керівником відповідача. Крім того, підпис від імені головного бухгалтера Чикірі Л. І. на вказаних векселях виконаний іншою особою. А відтак, відповідно до вимог ст. 7 та 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, які встановлюють, що кожний, хто поставив свій підпис на переказному векселі як представник особи, від імені якої він не був уповноважений діяти, сам зобов'язаний за векселем, і, якщо він заплатить, матиме ті самі права, які мала б та особа, за яку він мав намір діяти, і таке ж правило застосовується до представника, який перевищив свої повноваження. Позивач не є особою, яка має перед відповідачем зобов'язання щодо сплати грошових коштів за вказаними векселями.

Як слідує зі змісту Статуту позивача в редакції, яка діяла станом на дату підписання спірних векселів (а.с. 27-43) (затверджений загальними зборами акціонерів позивача протокол № 1 від 01.10.1998, зареєстрований розпорядженням голови Виконкому Сумської міської ради народних депутатів № 395-р від 23.07.1996), виконавчим органом позивача, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління, роботою якого керує голова правління, який без доручення здійснює дії від імені позивача (п.п. 9.26, 9.26.7).

Зі змісту протоколу загальних зборів відповідача № 1 від 01.10.1998 (а.с. 20-25) слідує, що головою правління позивача був обраний Ващенко А. О., в той час як спірні векселі підписані генеральним директором Варданяном Л. А.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач у встановленому порядку уповноважив генерального директора Варданяна Л. А. на підписання вищевказаних векселів, а відтак, матеріалами справи належним чином підтверджений факт підписання спірних векселів не уповноваженою особою керівника позивача.

Проте, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 08.06.2007 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» встановлено, що при розгляді справ такої категорії судам слід враховувати, що у разі схвалення в подальшому особою видачі (передачі) векселя представником без повноважень або з їх перевищенням, відповідальність за векселем на підставі ч. 2 ст. 241 ЦК несе ця особа, якщо інше не випливає із самого векселя.

Отже, для вирішення спору сторін по суті слід встановити, чи здійснювались позивачем в особі його уповноважених органів в період часу після підписання спірних векселів дії, які можуть вважатися такими, що схвалюють видачу вказаних векселів.

З матеріалів справи слідує, що у 2006 році відповідач звернувся до позивача з листом № 41/2-283-6279 від 05.09.2006 (а.с. 122), в якому просив підтвердити факт емісії позивачем спірних векселів.

На вказаний лист відповідач відповів листом № 50/6773 від 14.09.2006 (а.с. 97), в якому повідомив, що спірні векселі дійсно емітовані 04.05.2000 позивачем (а.с. 97).

На думку позивача, вказаний лист констатує лише факт видачі (емісії) векселів від імені позивача і не може бути доказом схвалення позивачем видачі спірних векселів як такий, що підписаний заступником голови правління з питань економіки і фінансів позивача, який не був уповноваженою особою на видачу/схвалення векселів, оскільки згідно установчих документів позивача вчиняти дії, підписувати звернення, направлені на схвалення видачі спірних векселів, міг виключно голова правління позивача і виключно на підставі відповідних рішень правління позивача.

Отже, позивач не заперечує факту емісії ним спірних векселів.

Факт видачі позивачем векселів підтверджується також Звітом про випуск, реалізацію та обіг цінних паперів за січень 2002 року (форма № 2-Б) (а.с. 98-102), згідно з яким на початок 2002 року фіксується позивачем видача у попередні періоди векселів на загальну суму 8 000 000 грн., і доказів того, що це не є спірні векселі, позивачем суду не надано.

Проте, не заперечуючи проти факту емісії спірних векселів, позивач як на підставу задоволення позову посилається на те, що вказані векселі підписані не уповноваженими на те посадовими особами позивача, який при цьому дій щодо прийняття цих векселів до виконання не здійснюва, тобто подальшого схвалення правочину щодо видачі векселів з боку позивача не відбулось.

Щодо обставин, пов'язаних з подальшим схваленням позивачем правочину з видачі векселів слід зазначити таке.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст. 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч. 1 ст. 87 ЦК України для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження.

Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 87 ЦК України).

Частина 1 ст. 154 ЦК України встановлює, що установчим документом акціонерного товариства є його статут.

Згідно ст. 88 ЦК України у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

Згідно ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, до яких відносяться загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту Статуту позивача в редакції, яка діяла на дату підписання спірних векселів слідує, що у позивача створюються такі органи управління:

- загальні збори акціонерів;

- спостережна рада;

- правління;

- ревізійна комісія.

При цьому, ревізійна комісія здійснює контроль за фінансовою та господарською діяльністю правління, ревізія господарської діяльності проводиться не рідше одного разу на рік. Ревізійна комісія доповідає про результати перевірок загальним зборам акціонерів або спостережній раді, складає висновки по річних звітах та балансах, без висновків ревізійної комісії збори акціонерів не вправі затверджувати баланс позивача.

Враховуючи, що факт емісії векселів відображується в документах бухгалтерського обліку емітента, про факт видачі вказаних векселів в будь-якому випадку, з огляду на її функції, була обізнана ревізійна комісія, яка, в свою чергу, мала доповісти про факт їх видачі загальним зборам акціонерів або спостережній раді та скласти відповідні висновки, без складення яких збори акціонерів не вправі затверджувати баланс позивача.

Зі змісту відомостей, що містяться на сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України (http://smida.gov.ua/about), слідує, що в період після підписання спірних векселів позивачем неодноразово проводились загальні збори акціонерів, якими були затверджені відповідні звіти правління про результати фінансово-господарської діяльності, звіти та висновки ревізійної комісії, звіти спостережної ради, а також затверджено фінансову звітність позивача за 2003-2010 року (загальні збори проведені 22.04.2011), за 2011 рік (загальні збори проведені 20.04.2012), за 2012 рік (загальна збори проведені 16.04.2013).

Матеріали справи на містять доказів того, що всі вище перелічені звіти за 2003-2012 роки загальними зборами акціонерів не були затверджені, а відтак, фактично, вищій орган управління позивача - загальні збори акціонерів позивача власними діями з затвердження звітів правління, звітів та висновки ревізійної комісії, звітів спостережної ради та фінансової звітності позивача за 2003-2012 роки схвалив видачу спірних векселів і, відповідно, наявність зобов'язання позивача з їх погашення.

Слід зазначити і про те, що, складаючи відповідні звіти про результати фінансово-господарської діяльності за 2003-2012 роки, правління позивача в будь-якому випадку було обізнане про факт видачі спірних векселів, проте заперечень щодо їх підписання не висловило, фактично схваливши правочин щодо їх видачі.

За таких обставин, відповідно до положень приписів ч. 2 ст. 241 ЦК України спірні векселі вважаються такими, що створюють, змінюють і припиняють цивільні права та обов'язки з моменту їх видачі та, відповідно, позивач є особою, яка має перед відповідачем зобов'язання щодо сплати грошових коштів за вказаними векселями.

При цьому, колегія суддів звертає увагу позивача, що норма ч. 1 ст. 241 ЦК України не містить виключного переліку дій особи, які можуть розцінюватись як вчинення дій, що свідчать про схвалення особою, яку представляють, правочину, вчиненого з перевищенням повноважень.

Прийняття правочину до виконання, на відсутності чого наполягає позивач, є лише однією з дій, які така особа може вчинити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документальні докази, заслухавши наведені представниками сторін в обґрунтування своїх правових позицій доводи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявності визначених цивільним законодавством підстав для визнання такими, що не підлягають виконанню, виданих 04.05.2000 простих векселів № 36, № 37, № 38, № 39, № 40, № 41, № 42 та № 43 загальною номінальною вартістю 8 000 000 грн. в частині зобов'язань позивача зі сплати за вказаними векселями грошових коштів на користь відповідача з підстав, зазначених ним у позовній заяві, а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на підстави відмови у задоволенні позовних вимог, а саме те, що позивачем у встановлений законом спосіб вчинено дії щодо схвалення спірних векселів, з'ясування питання справжності підпису головного бухгалтера позивача на вказаних векселях не впливає на вирішення спору по суті, з огляду на що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи підписів на векселях, оскілки висновки експерта з цього питання не можуть вплинути на вирішення спору по суті, а призначення вказаної експертизи фактично призвело б до затягування судового розгляду цієї справи.

З таких саме підстав задоволенню не підлягає й клопотання позивача про зупинення провадження у справі № 910/10794/15 до розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/12353/15, в рамках якої призначено судову експертизу підписів головного бухгалтера на спірних векселях.

З огляду на підстави відмови у задоволенні позову, задоволенню не підлягає й клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Варданяна Левона Агасійовича (м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 74, кв. 40).

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/10794/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго».

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/10794/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/10794/15 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10794/15.

Повний текст постанови складено: 12.10.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій