ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р.Справа № 922/4913/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (м. Харків)
до Комунального закладу "Харківська спеціалізована школа I-III ступенів №93 Харківської міської ради Харківської області імені ОСОБА_1" (м. Харків) 3- тя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради (м. Харків)
про стягнення 89947,49 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю № 38-1871 від 28.05.2010 року;

відповідача - ОСОБА_3, за довіреністю № 559 від 30.09.2015 року;

3-ої особи - ОСОБА_3, за довіреністю № 3075 від 12.10.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального закладу "Харківська спеціалізована школа I-III ступенів №93 Харківської міської ради Харківської області імені ОСОБА_1" про стягнення заборгованості в сумі 89947,49 грн. за неналежне виконання умов договору № 392 від 01.01.2002 року "Про постачання теплової енергії" щодо оплати теплової енергії.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 вересня 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 21 вересня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.09.2015 року представник позивача супровідним листом (вх. № 37173) надав документи для долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.09.2015 року представник позивача надав пояснення (вх. № 37176), в яких зазначив, що в ході розгляду справи у відповідача змінилось найменування, яке відповідно до ОСОБА_1 з ЄДРПОУ (додано разом із поясненнями) становить: Комунальний заклад "Харківська спеціалізована школа I-III ступенів №93 Харківської міської ради Харківської області імені ОСОБА_1". У зв`язку з чим, позивач просить суд вважати вірною назву відповідача - Комунальний заклад "Харківська спеціалізована школа I-III ступенів №93 Харківської міської ради Харківської області імені ОСОБА_1".

Судом було прийнято дану заяву до розгляду та зазначено, що подальший розгляд справи ведеться з урахуванням даної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 вересня 2015 року розгляд справи було відкладено на 05 жовтня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 05.10.2015 року від представника відповідача надійшов відзив (вх. № 39794/15) на позов, в якому відповідач вказував на те, що оскільки опалювальний сезон 2011 року закінчився 15 квітня, тому остання вимога могла бути пред`явлена з 26 квітня 2011 року і строк позовної давності закінчився 26 квітня 2014 року. Враховуючи викладене, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності по справі № 922/4913/15.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року розгляд справи було відкладено на 13 жовтня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 08.10.2015 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 4568/юр), в якому останній просив суд залучити до участі у справі в якості 3-ої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради (), яке є розпорядником бюджетних коштів і утримувачем навчальних закладів, оскільки рішення зі спору може вплинути на його права та обов"язки. Крім того, позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності з посиланням на важке фінансове становище та велику кількість споживачів - неплатників, що стало причиною для подачи позову до суду після спливу строку позовної давності.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року було задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі 3-ої особи та залучено Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради () до участі у справі в якості 3-ої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 13.10.2015 р. позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд задовольнити позов, з підстав вказаних у позовній заяві. Крім того, просив суд поновити пропущений строк позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.10.2015 р. проти позову заперечував та просив суд застосувати строк позовної давності.

Представник 3-ої особи проти позову заперечував.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 січня 2002 року між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (позивач) та Комунальним закладом "Харківська спеціалізована школа I-III ступенів №93 Харківської міської ради Харківської області імені ОСОБА_1" (відповідач) був укладений договір про постачання теплової енергії № 392. Даний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов даного договору, позивач (енергопостачальна організація) зобовязався постачати відповідачеві (споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних останньому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п.2.1. відповідного договору, а відповідач, в свою чергу, зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 даного договору.

Відповідно до п.6.3. договору, відповідач зобовязався за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачувати позивачу вартість необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Розрахунковим періодом, відповідно до п.6.2. договору, є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 3-х примірниках) на відпуск - получення теплової енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, здійснив відпуск теплової енергії відповідачу, та направив на його адресу рахунки на оплату спожитої теплової енергії.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актом № 176/6162 від 01.10.2010 р. на включення опалення у нежитловому приміщенні, яким користується відповідач та яке розташовано за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 89А, який підписано представниками позивача та балансоутримувача. Крім того, факт надання послуг з постачання теплової енергії підтверджується підписаними між сторонами актами виконаних робіт по відпуску теплової енергії за грудень 2010 р. від 31.12.2010 р., за січень 2011 р. від 31.01.2011 р. та за листопад 2010 р. від 30.11.2010 р.

Відповідно до п.3.2.2. договору, відповідач зобов'язувався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідач, в свою чергу, не виконав належним чином взяті на себе за договором зобовязання, не сплатив у визначені договором строки, порядку та розмірі вартість заявленої та отриманої теплової енергії, внаслідок чого, за період з листопада 2010 року по січень 2011 року включно, утворилась заборгованість у розмірі 89947,49 гривень, яка на теперішній час залишається непогашеною. Доказів на підтвердження оплати відповідної суми заборгованості за спірний період відповідач до суду не надав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно абз.2 ч.2 ст.16 ЦК України ч.2 ст.20 ГК України суд може захистити цивільне право або інтерес способами, що встановлені договором або законом.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 ЦКУ, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Згідно ст. 629 ЦКУ, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договорами.

Частина ж перша статті 612 ЦКУ зазначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Всупереч приписам чинного законодавства України та положень договору Відповідач порушив його умови - повністю не розрахувався за надані послуги з постачання теплової енергії. Згідно статті 525 ЦКУ, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦКУ, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем до позовної заяви надано клопотання про відновлення строку позовної давності, своє клопотання позивач обґрунтовує важким фінансовим становищем та великою кількістю споживачів - неплатників, що стало причиною для подачі позову до суду після спливу строку позовної давності.

Суд, розглянувши клопотання позивача про відновлення строку позовної давності зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, те що позивач посилається в обґрунтування своєї заяви про відновлення пропущеного строку позовної давності на тяжкий фінансовий стан, суд не вважає доводи позивача поважними причинами пропуску строку позовної давності тому, відмовляє в задоволенні клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

В п.1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вже вище встановлено судом, відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобовязання, не сплатив у визначені договором строки, порядку та розмірі вартість заявленої та отриманої теплової енергії, внаслідок чого, за період з листопада 2010 року по січень 2011 року включно, утворилась заборгованість у розмірі 89947,49 гривень, яка на теперішній час залишається непогашеною. Отже, у даному випадку право позивача є порушеним, позовні вимоги є обгрунтованими та позивач звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 89947,49 грн., яка складається з: 31368,26 грн. боргу за листопад 2010 р., 48886,44 грн. за грудень 2010 р. та 9692,79 грн. за січень 2011 р.

Як вбачається з матеріалів справи, облік споживання теплової енергії проводиться за приладом обліку відповідно до п. 5.1 договору, та з урахуванням п. 6.4 договору, якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку - при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо сплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця.

Отже, враховуючи зазначені норми чинного законодавства України, а також узгоджені між сторонами умови оплати, враховуючи те, що позивачем заявлена до стягнення заборгованість за листопад 2010 р., за грудень 2010 р. та за січень 2011 р., тому перебіг позовної давності за грудень 2010 р. почався з 26.12.2010 р., за січень 2011 р. - 26 січня 2011 р. та за листопад 2010 р. - з 26.11.2010 р. та відповідно сплив 27.11.2013 р., 27.12.2013 р. та 27.01.2014 р.

Суд звертає увагу позивача на те, що ним подану позовну заяву (1395/юр ) до суду 31 серпня 2015 р. та зареєстровано за номером вх. № 4913/15, тобто вже після спливу строку позовної давності.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, проте позивачем пропущено строк позовної давності у відповідності до ст. 258 ЦК України щодо звернення до суду з відповідним позовом, а також враховуючи те, що відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості в сумі 89947,49 грн. за неналежне виконання умов договору № 392 від 01.01.2002 року, суд вважає, позовні вимоги позивача такими, що заявлені поза межами строку позовної давності, тому відмовляє в їх задоволені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при відмові в позові судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, ст.ст. 15, 16, 216, 256, 257, 261, 267, 525, 526, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 16.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_4