ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 р. Справа № 909/930/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1,

вул. Головна, 147, с.Слобідка, Косівський район,

Івано-Франківська область, 78662;

до відповідача: ОСОБА_2 міської ради,

майдан Незалежності, 11, м. Косів, Івано-Франківська область,78600;

про: стягнення заборгованості в сумі 16 690,89грн.,

Представники сторін в судове засідання не з"явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ФО-П ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом, про стягнення з відповідача ОСОБА_2 міської ради, заборгованість в сумі 16 690,89грн.

Представник позивача, в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (повідомлення про оголошення перерви в судовому засіданні 15.10.15р.).

Позовні вимоги, позивач виклав у позовній заяві, вказуючи при цьому на:

- укладення між сторонами Договорів поставки товарів №20, №21 від 27.03.14р., на виконання умов яких, Постачальник/позивач, передав у власність Покупцю/відповідачу, в період квітень - грудень 2014р., по видаткових накладних, товар (продукти харчування);

- неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов"язань, в частині здійснення розрахунків за отриманий товар, внаслідок чого, утворилась заборгованість в розмірі 16 690,89грн.;

- звернення до відповідача з вимогою від 20.07.15р., про погашення заборгованості, яка залишилась без належного реагування з боку відповідача;

- приписи ст. ст. 509, 526, 530, 628, 629 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача, в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (повідомлення про оголошення перерви в судовому засіданні 15.10.15р.). Матеріали справи містять відзив на позов №582 від 07.09.14р., в якому відповідач факт поставки товару, обумовленого Договорами №20, №21 від 27.03.14р., підтвердив, однак просить суд, в позові відмовити, у зв"язку з відсутністю бюджетних асигнувань для оплати коштів за поставлений позивачем товар.

За таких обставин, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, враховуючи той факт, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Постачальник/ позивач) та ОСОБА_2 міською радою (Покупець/відповідач) укладено Договори поставки товарів №20, №21 від 27.03.14р.

Відповідно до п.1.1.Договорів, Постачальник зобов"язується систематично постачати і передавати у власність Покупцю товар, а Покупець зобов"язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Пунктом 1.2. Договорів, обумовлено предмет закупівлі продуктів харчування: молоко свіже 2,5%, ціна 7,15грн., молоко свіже 2,6%, ціна 8,60грн. (Договір поставки товарів №20 від 27.03.14р.), масло, ціна 65,00грн., творог 9,5%, ціна 35,50грн., творог 5%, ціна 24,00грн., молоко згущене, ціна 28,00грн., сметана, ціна 17,50грн., сир твердий, ціна 63,50грн. (Договір поставки товарів №21 від 27.03.14р.).

Загальна сума Договору №20 від 27.03.14р. складає 30 040,00грн. (п.5.2.Договору). Додатковими угодами №2 від 07.10.14р., № 3 від 02.12.14р. до Договору №20 від 27.03.14р., збільшено його ціну на 13 000,00грн., на 2 000,00грн., відповідно.

Загальна сума Договору №21 від 27.03.14р. складає 55 550,00грн. (п.5.2.Договору). Додатковими угодами №2 від 26.08.14р., № 3 від 02.09.14р., №4 від 07.10.14р., №5 від 28.10.14р., №5 від 02.12.14р., №6 від 20.11.14р., №7 від 18.12.14р. до Договору №21 від 27.03.14р., збільшено його ціну на 2 000,00грн., на 6 000,00грн., на 15 000,00грн., на 2 448,68грн., на 4 514,99грн., на 502,74грн., на 2 338,24грн., відповідно.

Згідно п.5.1. Договорів, розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку протягом одного місяця з моменту поставки товару.

Дослідженням обставин справи, судом встановлено, що на виконання умов договірних відносин, Постачальник/позивач, передав у власність Покупцю/відповідачу, в період квітень- грудень 2014р., по видаткових накладних (а.с.38-201), товар (продукти харчування), обумовлений Договорами поставки товарів №20, №21 від 27.03.14р.

Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе договірні зобов"язання, в частині здійснення розрахунків за отриманий товар, і як наслідок, утворилась заборгованість в розмірі 16 690,89грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою від 20.07.15р. (а.с.9-12), про погашення заборгованості. Однак, доказів належного реагування відповідача суду не пред"явлено.

Наявність боргу за поставлений позивачем товар, обумовлений Договорами №20, №21 від 27.03.14р., в загальній сумі 16 690,89грн., визначено самим відповідачем у підписаних сторонами актах звірки взаємних розрахунків станом на 15.10.15р. (а.с.233-234).

Позивачем доведено перед судом, факт наявності у відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 16 690,89грн.

Станом на 20.10.15р., в матеріалах справи відсутні відомості, які підтвердили б сплату відповідачем вище зазначеної суми боргу.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з Договору.

Договори поставки товарів №20, №21 від 27.03.14р., укладені між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (ст.204 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормою ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Більше того, як вказує ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 16 690,89грн., правомірна, обґрунтована, документально підтверджена і підлягає до задоволення.

Судовий збір, за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 629, 712 Цивільного кодексу України, cт.ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 міської ради про стягнення заборгованості в сумі 16 690,89грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради, майдан Незалежності, 11, м. Косів, Івано-Франківська область,78600 (ідентифікаційний код 04054228) на користь Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1, вул. Головна, 147, с.Слобідка, Косівський район, Івано-Франківська область, 78662 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 16 690,89грн. (шістнадцять тисяч шістсот дев"яносто грн. 89грн.) - заборгованості, 1 827,00грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім грн. 00коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.10.15р.

Суддя С.Кобецька