КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р. Справа№ 910/15552/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Головков Є.І. - представник за дов. б/н від 20.05.2015 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи 1: ОСОБА_6. - представник за дов. №835 від 27.02.2015 року;

від третьої особи 2: ОСОБА_6. - представник за дов. №844 від 03.03.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сканді"

на рішення Господарського суду м. Києва від 14.08.2015 року

у справі № 910/15552/15 (суддя: Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сканді"

до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. ОСОБА_3

2. ОСОБА_4

про визнання договору поруки припиненим

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сканді" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (далі - відповідач), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 (далі - третя особа 1) та ОСОБА_4 (далі - третя особа 2) про визнання договору поруки припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання договору поруки №03.93/08-ДП1 від 18.07.2008 року припиненим у зв'язку з тим, що відповідачем було пропущено строк пред'явлення вимоги до позивача як поручителя за вказаним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2015 року у справі №910/15552/15 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Сканді" відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сканді" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2015 року у справі №910/15552/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що основне зобов'язання було змінено без згоди поручителя.

Крім того, скаржник зазначив, що Банком не було реалізовано право пред'явлення вимоги до поручителя, а отже порука є припиненою, оскільки він та боржник за кредитним договором несуть солідарну відповідальність перед відповідачем, право вимоги Банку до Товариства виникло саме з моменту невиконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за таким кредитним договором - з листопаду 2008 року, а з урахуванням приписів ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України припинилося через шість місяців.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 10.09.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сканді" було прийнято до провадження.

Представник відповідача у судове засідання 15.10.2015 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 10.09.2015 року на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідач не скористався належними йому процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 15.10.2015 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сканді" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк") (кредитор) та ОСОБА_5 (позичальник) укладено кредитний договір №03.93/08-КЛ (далі - договір), відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у вигляді не відновлювальної кредитної лінії кредит на споживчі потреби в сумі 350 000,00 доларів США зі сплатою 16% річних та строком кредитування по 17.07.2018 року включно, а позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути кредитору суму кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, а також виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені цим договором.

Згідно п. 6.3 договору позивальник зобов'язується застрахувати або забезпечити страхування майновим поручителем у акредитованих кредитором страхових компаніях за власний рахунок на весь період дії цього договору на користь кредитора предмет іпотеки, переданий у забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, на умовах, погоджених з кредитором.

Відповідно до п 9.2 договору кредитор підвищує процентну ставку на 2% річних в порівнянні з передбаченою п. 1.4 процентною ставкою за цим договором у наступних випадках: позичальник здійснив страхування предмету застави на умовах, що не були погоджені з кредитором; страхування предмету іпотеки здійснене позичальником або майновим поручителем у неакредитованій банком страховій компанії; позичальником невиконані вимоги п. 6.3-6.6 цього договору; позичальником невиконані додаткові умови Протоколу Кредитного Комітету №128 М від 15.07.2008 року. При цьому, позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №03.93/08-КЛ від 18.07.2008 року, між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сканді" (поручитель) укладено договір поруки №03.93/08-ДП2 від 18.07.2008 року (далі - договір поруки).

Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника - ОСОБА_5, які виникають з умов кредитного договору №03.93/08-КЛ від 18.07.2008 року, а саме: повернути кредит в розмірі 350 000,00 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

Згідно з п. 1.3 договору поруки сторони договору встановлюють, що зобов'язання поручителя перед банком є безумовним і для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та кредитним договором - не потребується.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки, у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед банком у повному обсязі боргових зобов'язань боржника по кредитному договору, включаючи повернення суми кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафу) та відшкодування збитків, пов'язаних з неналежним виконанням зобов'язань боржником.

Згідно п. 1.4 договору поруки, поручитель зобов'язується самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником своїх зобов'язань перед банком.

Пунктом 3.1 договору поручитель підтвердив, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за зобов'язаннями боржника і будь-яке посилання в тексті цього договору на положення кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання.

Відповідно до п. 5.1 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боржником або поручителем зобов'язань за кредитним договором та поручителем за цим договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання Договору поруки припиненим.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Стаття 1054 Цивільного кодексу України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобов'язання. Вказаною статтею передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Положеннями частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін, а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання, укладаючи договір поруки.

В пункті 9.2 кредитного договору його сторони передбачили право кредитора (Банку) підвищувати процентну ставку на 2% річних в порівнянні з передбаченою пунктом 1.4 процентною ставкою за цим договором у випадках порушення умов кредитного договору і визначили, що ця дія не потребує підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

В свою чергу, як було зазначено вище в пункті 3.1. договору поруки визначено, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за зобов'язаннями боржника. Будь-яке посилання в тексті цього договору на положення кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент укладення договору поруки позивачу було відомо про всі умови Кредитного договору, в тому числі і ті, які встановлюють право відповідача на збільшення відсоткової ставки на 2% з визначених умовами кредитного договору підстав, а тому погоджуючись на укладення договору поруки та підписуючи його, позивач був ознайомлений з такою можливістю зміни розміру процентної ставки та надав на неї згоду.

Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 12.03.2015 року у справі №910/9986/14 та постанові Верховного Суду України від 16.10.2012 року у справі № 5004/2440/11.

Тобто, позивач, підписуючи договір поруки, повністю погодився з усіма умовами договору кредиту і обсягом його відповідальності внаслідок підвищення процентної ставки по кредиту.

Враховуючи вищевикладене, відповідні посилання викладені в апеляційній скарзі не підтвердились під час апеляційного перегляду.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, як на підставу задоволення позовних вимог, що оскільки він та боржник за кредитним договором несуть солідарну відповідальність перед відповідачем, право вимоги Банку до Товариства виникло саме з моменту невиконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за таким кредитним договором - з листопаду 2008 року, а з урахуванням приписів ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України припинилося через шість місяців, з огляду на наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 р. у справі № 6-616цс15.

Відповідно до п. 5.1 Договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боржником або поручителем зобов'язань за кредитним договором та поручителем за цим договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Встановлений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України строк для пред'явлення вимоги до поручителя встановлений шістьма місяцями і відповідно до ст. 254 Цивільного кодексу України повинен закінчуватися у відповідне число останнього, шостого місяця строку.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами спірного договору встановлено, що він діє до повного виконання усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Тобто, вимога про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту коли позичальник не виконав вимоги пред'явленої банком щодо повернення всієї суми кредиту а не з моменту виникнення поточної заборгованості - з листопаду 2008 року, як зазначає скаржник.

Тобто, позивач не прострочив строк пред'явлення вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України повного виконання боржником за кредитним договором (ОСОБА_3.) взятих на себе зобов'язань з повернення суми наданого кредиту та сплати інших передбачених платежів.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2015 року у справі №910/15552/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сканді" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сканді" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2015 року у справі №910/15552/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15552/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун