РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015Справа №910/20901/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент-Торг"

про стягнення 8 234, 31 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Ратушний О.А.;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент-Торг" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 6 995, 30 грн., у тому числі ПДВ 20 %, штрафу у розмірі 349, 76 грн., 20 % річних у сумі 223, 31 грн. та пені у розмірі 666, 94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за договором поставки № 78/15 від 24.03.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.08.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.09.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

01.10.2015 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав уточнення позовних вимог, в яких просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6 995, 30 грн., у тому числі ПДВ 20 %, штраф у сумі 349, 76 грн., 20 % річних у розмірі 440, 79 грн. та пені у сумі 1 244, 19 грн.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав подану заяву про уточнення позовних вимог.

Розглянувши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про збільшення розміру позовних вимог, суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд визнає подане заяву такою, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим приймає її до розгляду.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення ухвали суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.10.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Континент-Торг" було укладено договір поставки № 78/15, умовами якого передбачено, що позивач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, поставляти продукцію виробничо-технічного та побутового призначення, з найменуванням, зазначеним у видаткових накладних, а відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, приймати й оплачувати цю продукцію в кількості, асортименті, цінам відповідно до підписаних сторонами видаткових накладних.

Асортимент, ціна та кількість товару наведені у підписаних сторонами видаткових накладних (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, ціни та кількість товару вказані у видатковій накладній на кожну окрему партію товару, що оформлена належним чином.

Згідно п. 5.2. договору, строк оплати товару, що поставляється становить 30 (тридцять) календарних днів від дати поставки кожної окремої партії товару. За домовленістю сторін в кожному окремому випадку строк оплати поставленого товару може бути змінений, про що зазначається у відповідному рахунку-фактурі, який виставлений на ім'я відповідача, або специфікації.

Взаєморозрахунки з відповідачем здійснюються за договором в цілому. Всі платежі спрямовуються в першу чергу на погашення дебіторської заборгованості, що виникла раніше (п. 5.4. договору).

Пунктом 8.3. договору передбачено, що у випадку недотримання умов оплати, що передбачені п. 5.2. договору позивач має право нарахувати відповідачу пеню, розраховану від суми простроченої сплати у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка є дійсна на час нарахування пені, за кожний прострочений день оплати.

Умовами п. 8.4. договору встановлено, що відповідач, який прострочив оплату товару більше ніж на 10 календарних днів, повинен виконати свої зобов'язання та сплатити штраф у розмірі 5 % від простроченої суми. Крім того, відповідач сплачує 20 % відсотків річних як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, підписи яких завірені печатками, і дійсний до 31.12.2015, але в будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань згідно з умовами договору. У разі відсутності до дати закінчення терміну дії договору, від будь-якої з сторін, письмового повідомлення про розірвання договору, термін дії даного договору вважається автоматично продовженим до 31 грудня кожного наступного календарного року включно, без складання додаткових угод до даного договору (п. 12.2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було поставлено товар на загальну суму 8 188, 10 грн., що підтверджується видатковими накладними № 719 від 06.05.2015 на суму 5 105, 30 грн. та № 89 від 20.04.2015 на суму 3 082, 80 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (в матеріалах справи).

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково у сумі 1 192, 80 грн., що підтверджується банківськими виписками, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Континент-Торг" утворилась заборгованість у розмірі 6 995, 30 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 6 995, 30 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1 244, 19 грн. - пені, 440, 79 грн. - 20 % річних та 349, 76 грн. - штраф у розмірі 5 % від простроченої суми.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору поставки № 78/15 від 24.03.2015, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором поставки.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 8 188, 10 грн., який прийнятий останнім по видатковим накладним без зауважень.

Однак відповідач оплати поставленого товару в повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи строки оплати товару, визначені п. 5.2. договору, відповідач зобов'язаний був оплатити поставлений товар протягом 30 (тридцять) календарних днів від дати поставки кожної окремої партії товару.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки № 78/15 від 24.03.2015 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 6 995, 30 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1 244, 19 грн. - пені, 440, 79 грн. - 20 % річних та 349, 76 грн. - штрафу у розмірі 5 % від простроченої суми.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівку на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені і встановив, що останній відповідає вимогам законодавства, а тому визнаються обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 244, 19 грн. - пені за період з 06.06.2015 по 25.09.2015.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 440, 79 грн. - 20 % річних та 349, 76 грн. - штрафу у розмірі 5 % від простроченої суми, суд відзначає наступне.

Так, відповідно до п. 8.4. договору, відповідач, який прострочив оплату товару більше ніж на 10 календарних днів, повинен виконати свої зобов'язання та сплатити штраф у розмірі 5 % від простроченої суми. Крім того, відповідач сплачує 20 % відсотків річних як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки № 78/15 від 24.03.2015 з нього, в силу положень п. 8.4. договору, підлягають стягненню 440, 79 грн. - 20 % річних та 349, 76 грн. - штрафу у розмірі 5 % від простроченої суми.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент-Торг" (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 15, ідентифікаційний код - 25642797) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-СВІТЛОТЕХНІКА" (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 201-203, літ. 2-А, ідентифікаційний код - 39393590) 6 995 (шість тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 30 коп. - заборгованості, 1 244 (одну тисячу двісті сорок чотири) грн. 19 коп. - пені, 440 (чотириста сорок) грн. 79 коп. - 20 % річних, 349 (триста сорок дев'ять) грн. 76 коп. - штрафу у розмірі 5 % від простроченої суми та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 15.10.2015.

Суддя Бондарчук В.В.