ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 жовтня 2015 р. Справа № 918/1119/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М. розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "УКРТРЕЙДПАРТНЕР"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Промжитлобуд-13"

про стягнення боргу в сумі 19 000 грн. 00 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : не з'явився.

Від відповідача : не з'явився.

Суть спору: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "УКРТРЕЙДПАРТНЕР" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Промжитлобуд-13" про стягнення 19 000 грн. 00 коп. заборгованості.

Ухвалою суду від 22.09.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження, справу призначено до слухання на 01.10.2015р.

Ухвалою суду від 01.10.2015р. розгляд справи відкладено на 15.10.2015р..

Представник позивача в судове засідання 15.10.2015р. не з'явився, проте через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подав клопотання про розгляд справи без участі представника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "УКРТРЕЙДПАРТНЕР".

Представник відповідача в судові засідання 01.10.2015р. та 15.10.2015р. не зявився. Проте, до господарського суду Рівненської області повернулось поштове відправлення, якими відповідачу за адресою: 33018, м. Рівне, вул. Курчатова, буд. 32Г, було направлено ухвалу 01.10.2015р., з довідкою відділення підприємства звязку: "По закінченню терміну зберігання" (а.с.29-31).

Разом з тим, з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 29.09.2015р. вбачається, що місцезнаходження ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Промжитлобуд-13": 33018, м. Рівне, вул. Курчатова, буд. 32Г.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судових засідань, крім того, останньому надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

Така сама правова позиція знайшла своє відображення в пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" яким роз'яснено, що за змістом цієї норми (статті 64 ГПК України), зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Не зявлення сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на надання відзиву та направлення представника для участі в судові засідання, матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 ГПК України.

В результаті розгляду матеріалів справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.03.2015р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "УКРТРЕЙДПАРТНЕР" (далі Постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Промжитлобуд-13" (далі Покупець) укладено Договір про постачання матеріалів будівельного призначення №25/03/15-1 (далі Договір) (а.с.9).

Відповідно до п. 1.1.Договору, у відповідності до умов даного договору постачальник, на підставі заявки покупця, зобовязується передати у власність покупця матеріали будівельного призначення, а саме матеріали, асортимент, кількість, ціна яких вказана в рахунках-фактурах та/або специфікація до договору, що надані постачальником та являють собою невідємну частину даного договору, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що загальна сума договору визначається сумою вартості всіх окремих постачань на підставі відвантажувальних документів постачальника в період дії даного договору.

Покупець оплачує суму, зазначену в рахунку-фактурі, у формі попередньої оплати протягом 3-ох банківських днів із дня одержання рахунку-фактури, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою покупцем з моменту зарахування коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата по даному договору може здійснюватись у готівковому порядку шляхом внесення грошових коштів покупця до каси постачальника (п. 3.3. Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору, товар поставляється окремими партіями на основі заявки покупця за умови дотримання покупцем п. 3.3. договору, якщо сторонами не визначено інше.

Умови постачання товару можуть бути змінені сторонами для окремого постачання на підставі затвердженої сторонами специфікації до договору (п. 4.3. Договору).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками та скріплений відтисками печаток сторін.

19.06.2015р. сторонами була підписана Специфікація №2, як додаток до №2 до договору поставки №25/03/15-1 від 25.03.2015р., у відповідності до якої постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти та оплатити на умовах договору №25/03/15-1 від 25.03.2015р. наступний товар: "Некондиція (мінеральна вата) куб. 1000 мм" у кількості 37 м3. Загальна вартість товару 36 931 грн. 50 коп. разом з ПДВ.

Пунктом 3 Специфікації №2 сторони погодили, що покупець сплачує за товар повну суму в розмірі 36 931 грн. 50 коп. не пізніше "03" липня 2015 року.

Специфікація №2 підписана уповноваженими представниками та скріплена відтисками печаток сторін.

На виконання взятих на себе за Договором зобов'язань позивач поставив відповідачу товар, що стверджується видатковою накладною № 128 від 01.07.2015 р. на суму 36 931 грн. 50 та Товарно-транспортною накладною №Р 128 від 01.07.2015р. (а.с. 11-12).

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за цим договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свій обовязок щодо оплати поставленого товару у строк, визначений договором, у повному обсязі не виконав, сплативши 17 931 грн. 50 коп., що стверджується банківськими виписками, долученими позивачем до матеріалів справи (а. с.16-19).

Вказаний розмір заборгованості підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків станом на 01.09.2015р., підписаним обома сторонами (а.с. 15).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановивши обставини справи і давши їм правову оцінку, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші право чини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України (надалі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач доказів сплати боргу суду не подав.

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що вимога позивача про стягнення з відповідача 19 000 грн. 00 коп. заборгованості є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 1 218 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Промжитлобуд-13" (33018, м. Рівне, вул. Курчатова, буд. 32Г, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "УКРТРЕЙДПАРТНЕР" (07400, АДРЕСА_1, ) 19 000 грн. 00 коп. заборгованості та 1 218 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення підписане суддею 20 жовтня 2015р..

Суддя Горплюк А.М.