КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа№ 910/9588/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: Селезньова О.О.;

відповідача: Бойков О.С.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна

компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.06.2015р.

у справі №910/9588/15 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна

компанія "Київводоканал"

до Житлово-будівельного кооперативу "Київ-5"

про стягнення 161 780,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Київ-5» (далі - відповідач) заборгованості за договором на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №05701/4-08 від 24.05.2005р. у загальному розмірі 161 780,15 грн. (з них: 129 082,49 грн. - основний борг, 17 548,90 грн. - інфляційні втрати, 4 718,56 грн. - 3% річних, 3 976,09 грн. - пеня, 6 454,12 грн. - штраф), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- позивач не мав права зараховувати 26 357,30 грн., оплачених відповідачем по коду №8-1063, в рахунок оплати заборгованості попередніх періодів по договору, якої не існує;

- нарахування по коду №8-51063 не мають жодного відношення до укладеного між сторонами договору;

- позивач неправомірно нараховує відповідачу заборгованість за поставку води, яка надходить для підігріву до бойлерів (для виготовлення гарячої води), що не перебувають на балансі відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2015р. у справі №910/9588/15 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/9588/15 від 23.06.2015р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також з невірно застосувано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- умовами укладеного між сторонами договору регулюються відносини сторін щодо постачання питної води, якість якої відповідає вимогам чинних ДСТУ без розподілу її на категорії в залежності від того, для яких потреб ця послуга буде використана відповідачем в своїй господарській діяльності, в т.ч. надання послуг, що потребують використання питної води - гарячого водопостачання населенню;

- відповідно до п.2.2.2 договору в разі утворення боргу, оплата за надані послуги, що надходить від абонента, незалежно від зазначеного у платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу;

- судом не прийнято до уваги надані позивачем акти зняття показань водо лічильників, що погоджені й підписані відповідачем та є первинними документами й підтверджують факт надання послуг за договором;

- спір у даній справі виник з приводу оплати послуг з постачання питної води та відведення стоків, обсяги яких сторонами визначено в актах, копії яких залучено до матеріалів справи;

- чинне законодавство не передбачає обов'язку для ПАТ «Київенерго» укладати договір на постачання питної води, яку б він використовував для виробництва послуг з централізованого гарячого водопостачання. Окрім того, законодавством не надано позивачу права укладати договір з ПАТ «Київенерго» на водопостачання та водовідведення, оскільки житловий фонд в оперативне управління або повне господарське відання в межах відповідача не передано ПАТ «Київенерго», а обов'язок надання послуг з водопостачання та водовідведення на основі укладених договорів покладено на відповідача;

- обов'язок по оплаті будинком, який обслуговує відповідач, спожитої питної води, використаної для підігріву, лежить на відповідачеві;

- судом було прийнято рішення у даній справі виключно в інтересах відповідача, без урахувань інтересів позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Зеленін В.О., Тарасенко К.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.09.2015р.

10.09.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просив суд залишити скаргу без задоволення.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Зеленіна В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Зеленіна В.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.09.2015р.

В судовому засіданні 15.09.2015р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/9588/15 від 23.06.2015р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні 15.09.2015р. представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд в задоволенні скарги відмовити та залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні 15.09.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 24.09.2015р.

22.09.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 24.09.2015р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з урахуванням додаткових письмових пояснень до неї, просив суд скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 24.09.2015р. представник відповідача підтримав раніше надані пояснення, просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні 24.09.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 29.09.2015р.

28.09.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Новікова М.М. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.09.2015р.

В судове засідання 29.09.2015р. з'явився лише представник позивача. Представник відповідача не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 13.10.2015р.

09.10.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

13.10.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 13.10.2015р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень до неї, просив суд скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 13.10.2015р. представник відповідача надав пояснення, в яких визнав існування основного боргу у сумі 12 183,09 грн. та надав власний розрахунок інфляційної складової вказаного боргу, 3% річних та пені. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги в частині, що не стосується стягнення з відповідача 12 183,09 грн. основного боргу та нарахованих на вказану суму 1 394,63 грн. інфляційних втрат, 853,15 грн. 3% річних та 1 757,03 грн. пені.

В судовому засіданні 13.10.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

24.05.2005р. між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як абонентом, було укладено договір №05701/4-08 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - Договір) (том справи - 1, аркуші справи - 12-13).

За умовами Договору (розділ 1) останній укладається у відповідності із Законом України «Про питну воду та питне водопостачання». За цим договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій міста Києва (далі - дозвіл) приймати від нього стічні води у систему каналізацій міста Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації міста Києва (далі - місцеві правила приймання), а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього Договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994р. №65 (далі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002р. (далі - Правила приймання), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором. За Договором встановлюється цілодобовий режим водопостачання та примання стоків. Режим може бути змінений постачальником без внесення змін до Договору у випадках прийняття органами місцевого самоврядування або органами виконавчої влади відповідних нормативних документів, які визначатимуть інший режим надання послуг (встановлення графіків подачі води та/або приймання стоків тощо). Обсяг води, що підлягає постачанню та прийняттю в систему каналізацій, надається абонентом у вигляді нормативного розрахунку (погодинного, добового, помісячного, річного обсягу постачання послуг), який узгоджується з постачальником і є невід'ємною частиною договору. Обсяг поставки води підлягає узгодженню з постачальником кожного наступного року з моменту укладання договору. Загальний обсяг поставлених за договором послуг визначається загальною кількістю наданих абоненту протягом дії договору кубічних метрів води та прийнятих у міську каналізацію стічних вод. Постачальник забезпечує якість питної води відповідно до ГОСТ 2874-82 «Вода питна». Абонент забезпечує наявність та своєчасне продовження Дозволу на скид стічних вод згідно із вимогами місцевих правил приймання, а також забезпечує скид стічних вод з дотриманням допустимих концентрацій забруднюючих речовин. Для житлового фонду, в якому немає підприємств-орендарів, які скидають стічні води технологічного походження, Дозвіл на скид стічних вод не потрібен.

В розділі 2 Договору наведено порядок здійснення обліку води, розрахунків та вартість послуг, згідно з п.п.2.1.1, 2.1.4, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.4 якого облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показниками лічильників стічних вод, або за кількістю стічних вод, що надходять із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання. Постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги - доручення) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. У розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. В разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу. В разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Відповідно до п.п.4.1, 4.2, 4.6 Договору сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до чинного законодавства. У разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. За безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився оплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов'язку оплатити рахунок постачальника.

В п.7.1 Договору передбачено, що останній укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомила про це іншу сторону. Відносини сторін до укладення нового договору регулюються даним Договором.

25.05.2005р. між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору (том справи - 1, аркуш справи - 140), якою було внесено зміни до преамбули та розділу 8 Договору у зв'язку з кадровими змінами у позивача та зміною його реквізитів.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач наголошував на тому, що на виконання умов Договору у період з 01.03.2012р. по 30.06.2014р. надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 178 105,08 грн., тоді як відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов'язання, здійснивши лише частковий розрахунок з позивачем у сумі 49 022,59 грн., внаслідок чого за вказаний період у відповідача виникла заборгованість у розмірі 129 082,49 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку сплатити заборгованість, окрім вимог про стягнення основного боргу, позивач просив суд стягнути також 17 548,90 грн. інфляційних втрат, 4 718,56 грн. 3% річних, 6 454,12 грн. штрафу та 3 976,09 грн. пені.

Місцевий господарський суд в позов відмовив повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Київський апеляційний господарський суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

Як уже зазначалося вище, позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору за період з 01.03.2012р. по 30.06.2014р. позивач надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 178 105,08 грн. Натомість відповідач перерахував на користь позивача лише 49 022,59 грн., що призвело до виникнення заборгованості у сумі 129 082,49 грн.

При цьому вищевказана заборгованість включає в себе борг за послуги як з холодного водопостачання та водовідведення (за кодом 8-1063) у сумі 38 540,09 грн., так і з постачання води, яку використано на підігрів (питна вода та стоки за кодом 8-51063) у сумі 90 542,40 грн. (з них: 39 632,10 грн. - стоки, 50 910,30 грн. - гаряча вода).

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В ст. 19 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначають Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008р.

Вказані Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до п.п.3.7, 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору. Суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

З наведеного вище випливає, що вартість спожитої води, яка йде на підігрів, підлягає оплаті саме балансоутримувачем відповідного теплового пункту.

Із дислокації об'єктів водоспоживання та водовідведення (споживачів) до заяви №581 від 26.04.2005р., підписаної відповідачем (на оформлення договору), вбачається, що за адресою м. Київ, вул. Булаховського, 24 наявні 2 лічильника, яким присвоєно особисті рахунки 730-83 та 730-84 (том справи - 1, аркуші справи - 236-237). За розрахунками позивача у спірному періоді відповідачем було сплачено 75 379,89 грн., з яких 26 357,30 грн. віднесені позивачем в рахунок оплати попередньої заборгованості, а 49 022,59 грн. зараховані в оплату заборгованості за період з 01.03.2012р. по 30.06.2014р.

При цьому відповідач в своїх поясненнях наголошував на неправомірності зарахування позивачем здійснених відповідачем оплат в розмірі 26 357,30 грн. в погашення заборгованості за попередній період. Окрім того, відповідач заперечував перебування у нього на балансі бойлерів (теплових пунктів) для виготовлення гарячої води.

В дислокації об'єктів водоспоживання та водовідведення (споживачів) до заяви №581 від 26.04.2005р., про яку зазначалося вище, зазначено про приналежність бойлера ПАТ «Київенерго» (том справи - 1, аркуш справи - 236).

Тобто, на балансі відповідача відсутні теплові пункти, з яких йому здійснюється постачання гарячої води.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності на балансі відповідача у спірному періоді теплових пунктів (бойлерів) ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Окрім того, в матеріалах справи наявний договір №1410168 від 01.12.2005р., укладений між відповідачем та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (том справи - 1, аркуші справи - 179-187, 190-191), за умовами якого Акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго», як постачальник, зобов'язується виробити та поставити теплову енергію відповідачу, як споживачу, для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач зобов'язується отримати її та оплатити (п.1.1 договору).

В ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд у своєму рішенні, позивач не є особою, яка надає послуги з гарячого водопостачання, як самостійного різновиду енергії (продукції), а тому у нього відсутні правові підстави для нарахування відповідачу заборгованості за послуги з надання води, поставленої для підігріву на теплові пункти Публічного акціонерного товариства "Київенерго".

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що позовна вимога про стягнення з відповідача 50 910,30 грн. заборгованості за гаряче водопостачання (постачання води, яка йде на підігрів) є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Відносно вимог про стягнення з відповідача вартості послуг з холодного водопостачання і водовідведення (стоків), необхідно зазначити наступне.

Відповідно до Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Водного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.1999р. №303 "Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору" із змінами і доповненнями (далі - Порядок), Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.1999р. №465, згідно з Будівельними нормами і правилами "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди" (БНіП 2.04.03-85, окрім пункту 6.2) було розроблено Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені наказом Держбуду України №37 від 19.02.2002р.

Відповідно до п.п.1.2, 1.4 названих Правил останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Згідно з наведеними в Правилах приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, стічними водами є усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території підприємств (з урахуванням субабонентів).

Права та обов'язки водоканалів і підприємств, які користуються послугами міської каналізації наведені в розділі 2 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, згідно з п.п.2.2, 2.4 якого водоканали зобов'язані забезпечити приймання, відведення і очистку стічних вод у межах розрахункових проектних показників очисних споруд даного населеного пункту згідно з вимогами Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами у разі відповідності якості і режиму скиду стічних вод підприємства умовам укладеного договору та місцевим Правилам приймання та за умови відсутності заборгованості за послуги водовідведення.

При цьому підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

За умовами укладеного між сторонами Договору (п.п.2.1.1, 2.1.4) облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. Водночас, кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод, або за кількістю стічних вод, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання.

В ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Доказів на підтвердження внесення змін в розділ 2 спірного Договору, яким визначений порядок обліку води та здійснення розрахунків, суду не надано, що свідчить про погодження сторонами умов договору.

Наявними в матеріалах справи документами, зокрема, Актами про зняття показань з приладів обліку за спірний період, розшифровками рахунків абонента, підтверджується надання позивачем у спірному періоді відповідачу послуг з холодного водопостачання та водовідведення (стоків).

В процесі судового розгляду було встановлено наявність заборгованості відповідача за спірний період з холодного водопостачання та водовідведення за кодом 8-1063 у сумі 12 182,79 грн., яка не заперечується відповідачем, а також за кодом 8-51063 у сумі 39 632,10 грн. за водовідведення (стоки), що разом складає 51 814,89 грн.

Нормами ч.2 ст. 22 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання" та пп.5 п.3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов'язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

В порядку та строки, визначені Договором, відповідач не здійснив повну оплату вартості наданих послуг, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 12 182,79 грн.

Доказів погашення вказаного боргу ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Наведене вище свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань перед позивачем.

Таким чином, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання встановленого сторонами у Договорі порядку і строків здійснення розрахунків за надані позивачем послуги (холодного водопостачання та водовідведення за кодом 8-1063 у загальній сумі 12 182,79 грн. та за водовідведення (стоки) за кодом 8-51063 у сумі 39 632,10 грн.) відповідач не надав, апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у загальному розмірі 51 814,89 грн. є документально підтвердженими, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги про стягнення основного боргу позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В ст. 549 названого Кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.п.4.2, 4.6 Договору у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. За безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився оплатити.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що в процесі судового розгляду було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань за Договором, нарахування інфляційних втрат, 3% річних, штрафу та пені є обґрунтованим.

За розрахунком апеляційного господарського суду, за прострочення оплати вартості наданих позивачем послуг відповідач повинен сплатити 5 806,50 грн. інфляційних втрат, 2 152,38 грн. 3% річних, 2 740,50 грн. пені та 2 590,75 грн. штрафу (з них: по коду 8-1063 - 1 394,63 грн. інфляційних втрат, 853,15 грн. 3% річних, 1 757,03 грн. пені, 609,14 грн. штрафу; по коду 8-51063 - 4 411,87 грн. інфляційних втрат, 1 299,23 грн. 3% річних, 983,47 грн. пені, 1 981,61 грн. штрафу).

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Доводи апеляційної скарги частково підтвердилися під час розгляду даної справи, що в свою чергу свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, а також невірне застосування норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладені обставини справи в їх сукупності, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015р. у справі №910/9588/15 - частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 51 814,89 грн. основного боргу, 5 806,50 грн. інфляційних втрат, 2 152,38 грн. 3% річних, 2 740,50 грн. пені та 2 590,75 грн. штрафу. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Зважаючи на часткове задоволення як позовної заяви, так і апеляційної скарги, згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за звернення з позовом до суду та розгляд апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: на позивача у сумі 2 900,39 грн. (з них: 1 933,59 грн. - за подання позову, 966,80 грн. - за подання апеляційної скарги), на відповідача у сумі 1 953,01 грн. (з них: 1 302,01 грн. - за подання позову, 651,00 грн. - за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015р. у справі №910/9588/15 частково скасувати, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Київ-5" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 51 814,89 грн. (п'ятдесят одну тисячу вісімсот чотирнадцять гривень 89 копійок) основного боргу, 5 806,50 грн. (п'ять тисяч вісімсот шість гривень 50 копійок) інфляційних втрат, 2 152,38 грн. (дві тисячі сто п'ятдесят дві гривні 38 копійок) 3% річних, 2 740,50 грн. (дві тисячі сімсот сорок гривень 50 копійок) пені, 2 590,75 грн. (дві тисячі п'ятсот дев'яносто гривень 75 копійок) штрафу та 1 302,01 грн. (одну тисячу триста дві гривні 01 копійку) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити».

3. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Київ-5" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 651,00 грн. (шістсот п'ятдесят одну гривню 00 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

5. Матеріали справи №910/9588/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді М.М. Новіков

А.І. Мартюк