ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015р. Справа№ 914/2773/15

Господарський суд Л/о у складі судді Чорній Л.З. розглянувши матеріали

За позовом: Червоноградського міського центру зайнятості, м. Червоноград Львівської області

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Горизонт», м. Червоноград Львівської області

про зобовязання укласти договір

Представники:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_2- адвокат ,ОСОБА_3- керівник

Судом розяснено зміст ст.ст.20,22 ГПК України, а саме, процесуальні права та обовязки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Червоноградським міським центром зайнятості, м. Червоноград Львівської області до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Горизонт», м. Червоноград Львівської області про зобовязання укласти договір.

Ухвалою суду від 14.08.2015 року порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду в засіданні на 26.08.2015 року. Ухвалою суду від 26.08.15 р. у звязку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 16.09.15 р. Ухвалою суду від 16.09.15 р. розгляд справи відкладено на 15.10.15 р. Ухвалою суду від 15.10.15 р. продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 20.10.15 р.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд зобов'язати ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Горизонт» в особі директора ОСОБА_3 підписати Договір про відшкодування витрат Балансоутримувача за отримане газопостачання для паливної котельні із Червоноградським міським центром зайнятості в особі директора ОСОБА_4, за типовою формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. №560, або забезпечити укладення такого договору із погодженим виконавцем.

Представники відповідача в судове засідання зявилися, проти позовних вимог заперечили в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов, мотивуючи свої заперечення тим, що позивачем порушено загальний порядок укладення господарського договору, а також невірно обраний спосіб захисту порушеного права. В задоволенні позову просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

30.07.15 р. між РВ ФДМУ по Л/о (орендодавець) та ТзОВ «Горизонт» (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №91 предметом якого визначено строкове платне користування нерухомим майном, що знаходиться за адресою: 80100, вул. Паркова, 4а, м. Червоноград Львівської області, що знаходиться на балансі Червоноградського МЦЗ (балансоутримувач).

З метою економії державних коштів та забезпечення теплового балансу будівлі балансоутримувачем проведено автономне опалення приміщення центру зайнятості в т.ч. і підвального приміщення, які займає орендар. З огляду на це, відповідно до договору газопостачання, Червоноградським МЦЗ підготовано проект договору №83 про відшкодування витрат балансоутримувача за отримане газопостачання для паливної котельні, котрий, зазначає позивач, наручно передано керівнику орендаря. Однак, станом на день подання позовної заяви до суду, договір позивачу не повернуто та витрати за надані послуги не відшкодовуються. Отже, зазначає позивач, орендарем не виконується п.5.10 договору оренди №91 від 31.07.09 р., де визначено, що орендар зобовязується здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна…укласти з балансоутримувачем договір утримання орендованого майна…».

Таким чином, на думку позивача, відповідачем не дотримано норм Господарського кодексу України щодо укладення договору на відшкодування витрат балансоутримувача за отримані послуги з газопостачання.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив зсилаючись на те, що позивачем не дотримано порядку укладення договору, а саме, не надіслано відповідачу два примірники проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача за отримане газопостачання.

Окрім цього, відповідач зазначив, що договір оренди №91 від 31.07.09 р. втратив чинність у звязку з закінченням строку його дії та на даний час не продовжений.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Порядок укладання договорів визначений ст.ст.179-187 Господарського кодексу України.

В силу ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін. Згідно ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно п.2 ст.181 ГК України, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

При цьому, відповідно до частин 3, 4 названої статті, сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; за наявності заперечень щодо окремих умов договору, сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірника протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. В силу ч. 5 ст. 181 ГК України, сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, у цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. За змістом ч.7 цієї норми, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладання якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Матеріалами справи не підтверджено та позивачем не надано суду доказів надіслання відповідачу двох примірників проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача за отримане газопостачання окрім листів-переписки щодо спроб підписання спірного договору, що в силу п. 2ст. 181 Господарського кодексу України не може вважатися доказом дотримання загального порядку укладення господарського договору.

Одночасно суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до договору про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 31.07.09 р. №91, укладеного між РВ ФДМУ у Л/о та ТзОВ «Горизонт» 28.08.12 р., термін дії договору визначено з 29.07.12 р. по 27.07.15 р., тобто на момент звернення позивача з позовною заявою до суду 12.08.15 р. договір припинив свою дію.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься лист РВ ФДМУ по Л/о від 01.10.15 р. №11-03-06408, адресований Червоноградському МЦЗ, з якого вбачається «що в звязку з припиненням терміну дії договору оренди державного нерухомого майна №91 від 31.07.09 р. та відсутністю акту приймання-передачі вбудованих нежитлових приміщень загальною площею 157,1 кв.м, які знаходяться в підвалі адміністративної будівлі (літ.А-2) за адресою: Л/о, м. Червоноград, вул. Паркова, 4а та перебувають на балансі Червоноградського міського центру зайнятості, РВ ФДМУ по Л/о вчиняє дії щодо повернення орендованого майна, а саме: розпочато претензійно-позовну роботу щодо ТзОВ «Горизонт».

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано, поданими суду доказами заявлених позовних вимог, відтак правових підстав для їх задоволення у суду немає.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Заявлена позивачем вимога не відповідає способам захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, та виходить за межі компетенції суду. Відтак, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав щодо зобовязання укладення договору не відповідає способам звернення за захистом до суду, встановленим чинним законодавством.

Відповідно до п.4.3. Постанови пленуму ВГСУ від 26.12.11 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку, коли господарський суд дійшов висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.33 ПІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ПІК України).

Крім цього, відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Таким чином, за вказаних обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 11, 16 ЦК України, ст.ст. 174, 179, 181 ГК України, ст.ст. 4, 32, 33, 34, 38, 43, 82, 84, 85 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.10.2015 р.

Суддя Чорній Л.З.