ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2015 Справа № 905/1740/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства Євраз ОСОБА_1
доТовариства з обмеженою відповідальністю Техпривод
простягнення 17 199,61 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_2 представник за довіреністю
від відповідачане з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Євраз ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Техпривод про стягнення неустойки за порушення строків поставки товару в розмірі 17199,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору купівлі-продажу товару № 2333 від 05.05.2014 щодо здійснення своєчасної поставки товару, у звязку з чим позивач на підставі п. 9.2 договору просить стягнути з відповідача неустойку за порушення строків поставки товару.

Від відповідача надійшли до суду письмові пояснення по справі, в яких він просить суд при прийнятті рішення врахувати, що виготовлення продукції, яка поставлялась позивачу відбувалось в період проведення антитерористичної операції, що ускладнило і загальмувало виробничий процес. Також відповідач відзначає, що виготовлення і відвантаження продукції було здійснено за рахунок відповідача без попередньої та фактичної оплати, а з наданням відстрочки зі здійснення оплати за поставлений товар на 30 календарних днів. Крім того, позивач з порушенням визначених договором строків розрахувався з відповідачем за поставлений товар.

В судовому засіданні 22.09.2015 судом задоволено клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

05.05.2014 між Публічним акціонерним товариством Євраз ОСОБА_1 (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Техпривод (постачальник, відповідач) підписано договір купівлі-продажу товару № 2333 (далі - Договір).

Відповідно до умов вказаного Договору постачальник зобовязався передати покупцеві продукцію (далі - товар), а покупець зобовязався прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах (п.1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2 Договору номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна і вартість товару узгоджуються сторонами в Специфікаціях (Додатках), які після їх підписання є невідємною частиною цього Договору.

Базисні умови, терміни поставки товару, а також відвантажувальні реквізити, узгоджуються сторонами в Специфікаціях (Додатках) до цього Договору (п. 2.2 Договору).

05.05.2014 сторонами підписана Специфікація № 1 до Договору на суму 71688,00 грн, якою визначено найменування, кількість та вартість продукції, що поставляється відповідачу, а також терміни поставки.

Умовами Специфікації визначено термін поставки кожної партії продукції: квітень, травень 2014 року протягом 60-ти календарних днів з моменту підписання Специфікації № 1, тобто до 04.07.2014; червень 2014 року відповідно до 10-го числа календарного місяця, тобто до 10.06.2014.

Відповідно до п. 2.4 Договору датою поставки товару вважається дата, проставлена на видатковій накладній при отриманні товару, при поставці залізничним транспортом відмітка станції призначення в залізничній накладній, якщо інше не обумовлено Специфікацією (Додатком).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач поставив позивачу товар за видатковою накладною № РН-0000016 від 14.08.2014 на суму 8400,00 грн, за видатковою накладною № РН-0000018 від 03.11.2014 на суму 26280,00 грн, за видатковою накладною № РН-0000018/1 від 03.11.2014 на суму 37008,00грн.

Матеріалами справи підтверджується, що за видатковими накладними №РН-0000016 від 14.08.2014, № РН-0000018 від 03.11.2014, № РН-0000018/1 від 03.11.2014 відповідач здійснив поставку товару з порушенням передбачених у Специфікації кінцевих термінів поставки.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач свої зобовязання по договору щодо поставки партій товару у терміни, які визначені Специфікацією №1 до Договору виконав не належним чином, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про неможливість виконання своїх зобовязань щодо поставки товару у визначені Договором терміни.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність порушення відповідачем зобовязання по договору щодо поставки товару та про наявність його вини у порушенні зобовязання.

Відповідно до п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що у разі порушення термінів поставки товару з вини постачальника, крім форс-мажорних обставин, постачальник сплачує на користь покупця неустойку у розмірі 0,2% від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочення. Сплата неустойки не звільняє постачальника від зобовязання з поставки товару.

ОСОБА_1 встановлено, що за поставкою: - за видатковою накладною № РН-0000016 від 14.08.2014 на суму 8400,00 грн відповідачем допущено прострочення поставки товару на потреби технологічного процесу квітня, травня 2014 року у 40 днів (з 05.07.2014 по 13.08.2014) та прострочення у 64 дні за поставку товару на потреби технологічного процесу червня 2014 року (з 11.06.2014 по 13.08.2014); - за видатковою накладною № РН-0000018 від 03.11.2014 на суму 26280,00 грн відповідачем допущено прострочення поставки товару на потреби технологічного процесу квітня, травня 2014 року у 121 день (з 05.07.2014 по 02.11.2014) та прострочення у 145 днів за поставку товару на потреби технологічного процесу червня 2014 року (з 11.06.2014 по 02.11.2014); - за видатковою накладною № РН-0000018/1 від 03.11.2014 на суму 37008,00 грн відповідачем допущено прострочення поставки товару на потреби технологічного процесу квітня, травня 2014 року у 121 день (з 05.07.2014 по 02.11.2014) та прострочення у 64 дні за поставку товару на потреби технологічного процесу червня 2014 року (з 11.06.2014 по 02.11.2014).

Перевіривши розрахунок неустойки, здійснений позивачем, на загальну суму 17199,61 грн, суд визнає його вірним.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У поданих письмових поясненнях відповідач просить суд при прийнятті рішення врахувати, що виготовлення продукції, яка поставлялась позивачу відбувалось в період проведення антитерористичної операції, що ускладнило і загальмувало виробничий процес. Також відповідач відзначає, що виготовлення і відвантаження продукції було здійснено за рахунок відповідача без попередньої та фактичної оплати, а з наданням відстрочки зі здійснення оплати за поставлений товар на 30 календарних днів. Крім того, позивач з порушенням визначених договором строків розрахувався з відповідачем за поставлений товар.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право у виняткових випадках зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Враховуючи пояснення відповідача, загальновідомі події, які відбуваються на території Донецької області, що потягли за собою певні складності у здійсненні господарської діяльності, з огляду на те, що зобовязання з поставки товару відповідач виконав у повному обсязі, а також те, що зобовязання з оплати поставленого товару позивачем також виконано з порушенням строку, суд вважає за можливе, користуючись правом наданим п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшити розмір неустойки на 50%, а саме до 8599,81 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, в п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 роз'яснено, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, а тому судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Техпривод (87512, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 38242737) на користь Публічного акціонерного товариства Євраз ОСОБА_1 (50029, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 5, ідентифікаційний код 00191329) неустойку у розмірі 8599 (вісім тисяч пятсот девяносто девять) грн 81 коп. та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 19.10.2015

Суддя М.В. Сажнева