Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "19" жовтня 2015 р. Справа № 906/1229/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов.№1/07 від 07.07.2015;

від відповідача: ОСОБА_2 - дов.№88 від 10.09.2015.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтез-Профіт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів"

про стягнення 698127,83грн

У порядку ст.77 ГПК України в судовому засіданні 06.10.2015 ухвалою суду оголошувалась перерва до 19.10.2015.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 698127,83грн, з яких: 607797,62грн - основного боргу; 3529,00грн - 3% річних; 70578,43грн пені, 16222,78грн - інфляційні нарахування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору поставки №56 від 02.03.2015.

Ухвалою суду від 06.10.2015 прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача 791476,80грн (а.с. 250, т.1).

19.10.2015 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог 12.10.2015 (а.с. 1-20, т.2), в якій просить суд стягнути з відповідача 786146,11грн,з яких: 607797,62грн основного боргу, 157701,17грн пені, 8014,67грн - 3% річних і 12632,65грн інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог або зменшити розмір позовних вимог.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення (п.3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18).

Суд, надавши оцінку заяві позивача про зменшення розміру позовних вимог встановив, що позивачем зменшено розмір позовних вимог у частині стягнення інфляційних нарахувань.

Отже, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог від 12.10.2015 до розгляду по суті, оскільки останню подано з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, спір у даній справі вирішується в межах прийнятої заяви про зменшення позовних вимог, тобто про стягнення з відповідача на користь позивача 607797,62грн основного боргу, 157701,17грн пені, 8014,67грн - 3% річних і 12632,65грн інфляційних нарахувань.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.10.2015 з підстав, викладених у даній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні надав відзив на позовну заяву №421 від 19.10.2015, в якому зазначено, що пеня нарахована безпідставно, всупереч умовам п.8.6. договору поставки №56 від 02.03.2015, крім того, при нарахуванні пені позивачем не враховано зміни розміру облікової ставки НБУ. Також, позивачем невірно визначено початок періоду нарахування 3% річних і пені та порушено встановлений законодавством порядок нарахування інфляційних втрат. Окрім того, вказано, що позивач на підставі п.8.7. договору поставки №56 від 02.03.2015 зобовязаний сплатити відповідачу штраф у розмірі 23%.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю Синтез-Профіт (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №56 (далі - Договір), згідно умов якого постачальник зобов'язується поставляти і передавати у власність покупця продукцію за цінами, визначеними Прайс-листом постачальника і зазначеними у видаткових накладних, а покупець зобов'язується приймати продукцію та оплачувати її вартість на умовах Договору (а.с. 17-19,т.1).

Відповідно до п.2.1. Договору предметом поставки є продукція, зазначена у замовленнях покупця та у видаткових накладних, які є невід'ємними частинами цього договору.

Продукція поставляється покупцю партіями на підставі замовлень покупця, які подаються факсом, телефонограмою, листом або електронною поштою (п.2.2.1. Договору).

За змістом п.5.2., п.5.3. Договору поставка продукції здійснюється на підставі видаткових накладних. Перехід права власності на продукцію відбувається в момент поставки відповідної партії продукції, що оформляється видатковою накладною.

Відповідно до п.6.1. Договору ціна продукції, поставка якої здійснюється згідно з цим Договором, є договірною, зазначається в Прайс-листах та фіксується у видаткових накладних, згідно з якими здійснюється поставка продукції.

Так, на виконання умов договору поставки №56 від 02.03.2015 позивач зазначає, що поставив, а відповідач отримав, зокрема, товар на суму 897344,78грн (що є предметом спору в межах заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.10.2015), що підтверджується видатковими накладними:

- №787 від 24.03.2015 на суму 329529,08грн (а.с. 133, т.1);

- №936 від 02.04.2015 на суму 314040,50грн (а.с. 144, т.1);

- №0001704 від 29.09.2015 на суму 11614, 13грн (а.с. 193, т.1);

- №66 від 05.06.2015 на суму 242161,07грн (а.с. 201, т.1).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору поставки №56 від 02.03.2015, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, п.6.4. договору поставки №56 від 02.03.2015 передбачено порядок розрахунків, а саме - оплата вартості поставленої партії продукції повинна бути здійснена покупцем протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання продукції на складі покупця та за умови надання постачальником податкової накладної в електронній формі при дотриманні вимог щодо реєстрації такої накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Постачальник зобов'язаний не пізніше 10-ти календарних днів з дати здійснення поставки за цим договором надати покупцю сформовану в електронній формі та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну, яка складається ним у день виникнення податкових зобов'язань. Підтвердженням реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є сформована відповідно до положень п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, копія якої надається покупцю разом із податковою накладною на електронну адресу: . Невиконання постачальником обов'язку щодо передачі вказаного документу в електронній формі із дотриманням вимог п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України вважається неподанням покупцю усіх передбачених чинним законодавством документів. При цьому, термін здійснення розрахунків у розмірі 23% вартості отриманого товару продовжується на строк такого неподання (п.7.1.5. Договору).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач взяті на себе договором поставки №56 від 02.03.2015 зобов'язання щодо оплати за поставлену позивачем продукцію за вказаними вище видатковими накладними виконав лише частково в розмірі 185000,00грн, про що свідчать платіжні доручення №3579 від 13.07.2015 на суму 30000,00грн (а.с. 134, т.1), №3672 від 16.07.2015 на суму 20000,00грн (а.с. 135, т.1), №2290 від 08.05.2015 на суму 25000,00грн (а.с. 146, т.1), №2514 від 21.05.2015 на суму 50000,00грн (а.с. 147, т.1), №3256 від 25.06.2015 на суму 30000,00грн (а.с. 148, т.1), №3276 від 26.06.2015 на суму 10000,00грн (а.с. 149, т.1), №3138 від 19.06.2015 на суму 20000,00грн (а.с. 203,т.1).

Таким чином, враховуючи зазначені вище проплати та зараховані позивачем надлишково сплачені відповідачем кошти згідно інших видаткових накладних (які також видавалися при поставці продукції на виконання договору поставки №56 від 02.03.2015), станом на день розгляду справи в суді у відповідача перед позивачем існувала заборгованість за поставлену продукцію по накладним №787 від 24.03.2015; №936 від 02.04.2015; №66 від 05.06.2015 в сумі 596183,49грн, тому суд задовольняє позов у цій частині.

Щодо стягнення основного боргу за видатковою накладною №0001704 від 29.05.2015 (а.с. 193, т.1) у розмірі 11614,13грн, то суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у цій частині, оскільки обовязок відповідача стосовно сплати за поставлену продукцію згідно даної накладної не настав, так як останній всупереч умовам п.7.1.5. договору поставки №56 від 02.03.2015 не отримував від позивача відповідної податкової накладної, і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Крім того, як зазначалось вище, позивач згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.10.2015 (а.с. 1-20, т.2) просить суд стягнути з відповідача на свою користь 157701,17грн пені, 8014,67грн - 3% річних.

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України уразі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Частиною 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Пунктом п.8.6. договору поставки №56 від 02.03.2015 передбачено, що за необґрунтовану відмову від розрахунку за продукцію покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми відмови за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунки позивача сум пені та 3% річних, надані разом із заявою про зменшення розміру позовних вимог від 12.10.2015, суд приходить до висновку про їх неправильність, оскільки позивачем при нарахуванні пені і 3% річних невірно визначено періоди виникнення заборгованості, а також зміни розміру облікової ставки НБУ у відповідні періоди.

Таким чином, враховуючи умови п.7.1.5. договору поставки №56 від 02.03.2015, дати отримання відповідачем податкових накладних від позивача, зміни розміру облікової ставки НБУ, а також часткові проплати відповідача, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок сум пені та 3% річних наступним чином:

1) по видатковій накладній №787 від 24.03.2015 (дата отримання податкової накладної відповідачем - 30.03.2015 (а.с. 142, т.1)):

за період з 07.04.2015 по 27.08.2015:

пеня: 174981,92грн (сума боргу) х 60% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 143 (кількість днів прострочення) = 41132,74грн;

за період з 28.08.2015 по 24.09.2015:

пеня: 174981,92грн (сума боргу) х 54% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 28 (кількість днів прострочення) = 7248,57грн;

за період з 25.09.2015 по 03.10.2015:

пеня: 174981,92грн (сума боргу) х 44% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 9 (кількість днів прострочення) = 1898,43грн;

всього, розмір пені за даною видатковою накладною складає 50279,74грн;

за період з 07.04.2015 по 03.10.2015:

3% річних: 174981,92грн (сума боргу) х 3% річних х 180 (кількість днів прострочення) : 365 днів = 2588,77грн;

2) по видатковій накладній №936 від 02.04.2015 (дата отримання податкової накладної відповідачем - 08.04.2015 (а.с. 156, т.1)):

за період з 16.04.2015 по 07.05.2015:

пеня: 314040,50грн (сума боргу) х 60% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 22 (кількість днів прострочення) = 11357,08грн;

3% річних: 314040,50грн (сума боргу) х 3% річних х 22 (кількість днів прострочення) : 365 днів = 567,85грн;

за період з 08.05.2015 по 20.05.2015:

пеня: 289040,50грн (сума боргу) х 60% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 13 (кількість днів прострочення) = 6176,76грн;

3% річних: 289040,50грн (сума боргу) х 3% річних х 13 (кількість днів прострочення) : 365 днів = 308,84грн;

за період з 21.05.2015 по 24.06.2015:

пеня: 239040,50грн (сума боргу) х 60% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 35 (кількість днів прострочення) = 13753,02грн;

3% річних: 239040,50грн (сума боргу) х 3% річних х 35 (кількість днів прострочення) : 365 днів = 687,65грн;

за період 25.06.2015:

пеня: 209040,50грн (сума боргу) х 60% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 1 (кількість днів прострочення) = 343,63грн;

3% річних: 209040,50грн (сума боргу) х 3% річних х 1 (кількість днів прострочення) : 365 днів = 17,18грн;

за період з 26.06.2015 по 27.08.2015:

пеня: 199040,50грн (сума боргу) х 60% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 63 (кількість днів прострочення) = 20612,96грн;

за період з 28.08.2015 по 24.09.2015:

пеня: 199040,50грн (сума боргу) х 54% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 28 (кількість днів прострочення) = 8245,18грн;

за період з 25.09.2015 по 12.10.2015:

пеня: 199040,50грн (сума боргу) х 44% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 18 (кількість днів прострочення) = 4318,91грн;

за період з 26.06.2015 по 12.10.2015:

3% річних: 199040,50грн (сума боргу) х 3% річних х 109 (кількість днів прострочення) : 365 днів = 1783,18грн;

всього, розмір пені за цією видатковою накладною становить 64807,54грн; проте, позивач просить стягнути з відповідача згідно даної накладної пеню в сумі 59220,08грн, тому суд приймає до уваги саме її;

всього, розмір 3% річних за даною видатковою накладною становить 3364,70грн; проте, позивач просить стягнути з відповідача згідно цієї накладної 3% річних в сумі 2961,07грн, тому суд приймає до уваги саме її;

3) по видатковій накладній №66 від 05.06.2015 (дата отримання податкової накладної відповідачем - 09.06.2015 (а.с. 210, т.1)):

за період з 17.06.2015 по 18.06.2015:

пеня: 242161,07грн (сума боргу) х 60% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 2 (кількість днів прострочення) = 796,15грн;

3% річних: 242161,07грн (сума боргу) х 3% річних х 2 (кількість днів прострочення) : 365 днів = 39,81грн;

за період з 19.06.2015 по 27.08.2015:

пеня: 222161,07грн (сума боргу) х 60% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 70 (кількість днів прострочення) = 25563,74грн;

за період з 28.08.2015 по 24.09.2015:

пеня: 222161,07грн (сума боргу) х 54% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 28 (кількість днів прострочення) = 9202,95грн;

за період з 25.09.2015 по 12.10.2015:

пеня: 222161,07грн (сума боргу) х 44% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 18 (кількість днів прострочення) = 4820,59грн;

за період з 19.06.2015 по 12.10.2015:

3% річних: 222161,07грн (сума боргу) х 3% річних х 116 (кількість днів прострочення) : 365 днів = 2118,14грн.

всього, розмір пені за цією видатковою накладною становить 40383,43грн;

разом, сума 3% річних за даною видатковою накладною складає 2157,95грн.

Отже, всього розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 149883,25грн (50279,74грн + 59220,08грн + 40383,43грн).

Крім того, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 7707,79грн (2588,77грн + 2961,07грн + 2157,95грн).

У частині стягнення 7817,92грн пені (157701,17грн 149883,25грн) з урахуванням 2386,41грн (пені, нарахованої позивачем згідно видаткової накладної №0001704 від 29.05.2015)) та 306,88грн 3% річних (8014,67грн 7707,79грн) з урахуванням 119,32грн (3% річних, нараховані позивачем згідно видаткової накладної №0001704 від 29.05.2015)) суд відмовляє в задоволенні позову.

Крім того, позивач згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.10.2015 (а.с. 1-20, т.2) просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 12632,65грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно п.3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (з відповідними змінами і доповненнями) інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і й о г о н а й м е н ш и й п е р і о д в и з н а ч е н н я с к л а д а є м і с я ц ь (абз.2 п.3.2. зазначеної Постанови).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення п о ч и н а ю ч и з м і с я ц я, н а с т у п н о г о з а м і с я ц е м, у я к о м у м а в б у т и з д і й с н е н и й п л а т і ж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (абз.3 п.3.2.Постанови).

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд приходить до висновку про його правильність у частині нарахування цих втрат по видаткових накладних №787 від 24.03.2015 (за період травень-вересень 2015 року), №936 від 02.04.2015 (за період травень-вересень 2015 року), №66 від 05.06.2015 (за період липень-вересень 2015 року), тому задовольняє позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 12579,23грн.

У частині стягнення інфляційних нарахувань по видатковій накладній №0001704 від 29.05.2015 у розмірі 53,42грн суд відмовляє в позові.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не спростував, доказів сплати боргу в повному обсязі не надав.

Слід зазначити, що суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо застосування до спірних правовідносин ч.2 п.7.1.5. договору поставки №56 від 02.03.2015, оскільки позивачем дотримано строків надання відповідачу відповідних податкових накладних, визначених ч.1 п.7.1.5. цього договору, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, повідомленнями про результат обробки документа (а.с. 142, т.1 (стосовно видаткової накладної №787 від 24.03.2015), а.с. 154, т. 1 (стосовно видаткової накладної №936 від 02.04.2015), а.с. 210, т. 1 (стосовно видаткової накладної №66 від 05.06.2015)).

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 766353,76грн, з яких: 596183,49грн основного боргу, 149883,25грн пені, 7707,79грн 3% річних, 12579,23грн інфляційних нарахувань є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У частині стягнення 19792грн, з яких: 11614,13грн основного боргу, 7817,92грн пені, 306,88грн 3% річних, 53,42грн інфляційних втрат суд відмовляє в задоволенні позову.

За правилами ч.5 ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (13300, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Білопілська, 131; ідентифікаційний код 38284164) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез-Профіт» (03151, м.Київ, вул. Ушинського, 40; ідентифікаційний код 39233697):

- 596183,49грн основного боргу;

- 149883,25грн - пені;

- 7707,79грн - 3% річних;

- 12579,23грн - інфляційних нарахувань;

- 11495,31грн - судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 11614,18грн - основного боргу, 7817,92грн пені, 306,88грн - 3% річних, 53,42грн інфляційних втрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.10.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1- у справу;

2 - позивачу рек. з пов. за адресою:03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14 оф. 402

3 - відповідачу рек. з пов.