номер провадження справи 6/134/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Запоріжжя

21.10.2015 Справа № 910/23499/15

За позовом Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „АХА Страхування (вул. Іллінська, буд. 8, м. Київ, 04070; адреса для листування: вул. Костянтинівська, буд. 73, м. Київ, 04080)

До Приватного акціонерного товариства „Українська акціонерна страхова компанія АСКА (вул. Перемоги, буд. 97-А, м. Запоріжжя, 69005; адреса для листування: вул. Жуковського, буд. 55, м. Запоріжжя, 69063)

Про стягнення 10 215 грн. 89 коп.

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: не зявився

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „АХА Страхування м. Київ до Приватного акціонерного товариства „Українська акціонерна страхова компанія АСКА м. Запоріжжя, про стягнення 10 215 грн. 89 коп., суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача в порядку регресу матеріальні збитки в сумі 10 725 грн. 89 коп.

Також, позивач надав суду заяву вих. № 111/2 від 13.10.2015 року, в якій зменшив позовні вимоги на суму франшизи 510 грн., остаточно просить стягнути з відповідача в порядку регресу матеріальні збитки в сумі 10 215 грн. 89 коп.

Заява позивача приймається судом, оскільки заявлені відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву № 307-17/з від 23.09.2015 року, в якому зазначив наступне: дійсно, 14.07.2013 року в м. Києві, відбулася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_1, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2. Винуватцем ДТП було визнано ОСОБА_2 (Постанова Дарницького районного суду м. Києва від 15.08.2013р.), цивільно-правову відповідальність якого було застраховано у відповідача за полісом АВ/4546509. ПрАТ УАСК АСКА було повідомлено про вищенаведене, проте на даний час не прийнято рішення про визнання чи не визнання ДТП страховим випадком. Згідно ст. 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства та організації, чиї права і законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав та інтересів звертаються до нього з письмовою претензією. Документи, що підтверджують вимоги заявника. додаються в оригіналах чи належним чином засвідчених копіях. Підпунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. 26.03.2015 р. на адресу відповідача надійшла заява від позивача про виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу. Проте, до заяви було додано платіжне доручення, яке не скріплено печаткою обслуговуючого банку. 03.06.2015 року на виконання вимог статті 7 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що якщо до претензії не додано всі документи, необхідні для її розгляду, вони витребуються у заявника із зазначенням строку їх подання, який не може бути менше п'яти днів, не враховуючи часу поштового обігу. При цьому перебіг строку розгляду претензії зупиняється до одержання витребуваних документів чи закінчення строку їх подання відповідачем було направлено на адресу позивача листа з проханням надати належним чином завірені копії документів, які мають істотне значення при вирішенні питання щодо задоволення регресних вимог, а саме: 1. Лист вигодонабувача щодо порядку виплати страхового відшкодування; 2. Заяву Страхувальника із зазначенням реквізитів для перерахування страхового відшкодування; 3. Документ, що підтверджує виплату страхового відшкодування (копія платіжного доручення з позначкою обслуговуючого банку). Не отримавши жодної відповіді від позивача 04.08.2015р. відповідачем було повторно направлено лист з проханням надати належним чином завірені копії документів, але знов таки відповіді не отримано. Дані документи мають істотне значення для прийняття рішення відповідачем про визнання або не визнання даної ДТП страховим випадком, оскільки платіжне доручення надане позивачем не скріплено печаткою обслуговуючого банку, що ставить під сумнів безпосередньо факт сплати страхового відшкодування. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати два відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Тож, у випадку визнання відповідачем вищезазначеного ДТП страховою подією, розмір страхового відшкодування яке повинно бути виплачено потерпілій особі або в порядку регресу позивачу по справі з боку відповідача за полісом № АВ/4546509 повинно розраховуватись наступним чином: 10 725 грн. 89 коп. (сума, відшкодована позивачем своєму страхувальнику) - 510,00 грн. (франшиза за полісом № АВ 4546509), = 10 215 грн. 89 коп. В разі прийняття рішення судом про задоволення позовної заяви позивач відповідач вважає, що він не повинен відшкодовувати судові витрати позивачу, оскільки невиплата суми страхового відшкодування сталася не з вини відповідача. Додатково відповідач повідомляє, що надати суду копії документів або оригінали для огляду у судовому засіданні, зокрема договір, страховий акт та ін., не представляється можливим у зв'язку з тим, що усі матеріали по даному страховому випадку знаходяться у зоні проведення антитерористичної операції у м. Донецьку (м. Донецьк, пр. Ілліча, 100 - юридична адреса ПрАТ УАСК АСКА до 03.08.2015р.) та відсутня будь-яка можливість їх отримання. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також розглянути справу за відсутності представника відповідача, повідомити представника відповідача про результат розгляду даної справи та прийняте по ній рішення за фактичною адресою відповідача (Колекторське управління): вул. Жуковського, 55, м. Запоріжжя, 69063 та додатково на електронну адресу.

Розгляд справи відкладався.

21.10.2015р. розгляд справи був продовжений та прийнято рішення.

В матеріалах справи знаходиться Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців , в якій вказано, що Приватне акціонерне товариство „Українська акціонерна страхова компанія АСКА знаходиться за адресою: вул. Перемоги, буд. 97-А, м. Запоріжжя, 69005.

Ухвали суду про порушення провадження по справі та про відкладення розгляду справи направлялись відповідачу саме за цією адресою, позивачу за адресами, вказаними у позовній заяві, що підтверджується вихідними реєстраційними номерами, які зазначені на зворотній стороні ухвал, виписками з журналу реєстрації вихідних документів та реєстрами на відправлення рекомендованої кореспонденції, які залучені до матеріалів справи.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК ( 1798-12 ), зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Таким чином, у суду є достатні докази направлення ухвал сторонам по справі.

Позивач та відповідач, повідомлені про місце, день та час розгляду справи, в порядку, передбаченому ГПК України, в судове засідання 21.10.2015р. не зявились, позивач також не зявився в судове засідання 29.09.2015р., про причини неявки суд не повідомили.

Позивач в заяві від 22.09.2015р. та відповідач у відзиві на позов просять суд розглянути справу за відсутністю їх представників.

Клопотання позивача та відповідача приймаються та підлягають задоволенню, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників позивача та відповідача, за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши та оцінивши всі матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача (в судовому засіданні 29.09.2015р.), суд вважає, що зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

16.03.2013 року між позивачем (страховиком по договору) та ОСОБА_3 (страхувальником по договору) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту „Все включено № 59969ГА/13к (надалі договір страхування).

Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаним у розділах 5 та 6 цього договору.

Згідно з п. 5 договору страхування, застрахованим транспортним засобом виступає автомобіль „Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2012 року, який належить ОСОБА_3 на праві власності, про що вказано в п. 5 договору страхування.

В п. 7 договору страхування сторонами було передбачено страхові ризики, на якій поширює дію договір страхування, зокрема, викрадення, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, збитки внаслідок інших подій.

Відповідно до умов п. 14 договору страхування, датою початку дії договору є 10.04.2013 оку і діє він до 09.04.2014 року.

Згідно з п. 20.1 договору страхування, за умовами цього договору страховик (позивач) бере на себе зобовязання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені в п. 20.2 цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобовязується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати, згідно з п. 29.7 та 29.8 договору, в результаті настання страхового випадку.

За умовами п. 20.2 договору страхування, до страхових ризиків відносяться, зокрема, викрадення шляхом грабежу, крадіжки, робою, також збитки внаслідок дорожньо транспортної пригоди та збитки внаслідок інших подій.

Відповідно до умов п. 22.1.2 договору страхування, страховик зобовязаний протягом двох робочих днів, як тільки йому стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування.

Згідно з п. 22.1.3 договору страхування, страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та строки, згідно з розділом 25 договору.

В п. 25.1 договору страхування визначено, що страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування (його правонаступника, вигодонабувача) і страхового акту , що складається страховиком.

Відповідно до положень п. 25.14 договору страхування, при визнанні страховиком події страховим випадком, страхове відшкодування виплачується протягом 7 (семи) робочих днів з дня складання страхового акту. Виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком особі, вказаній у листі вигодонабувача (п. 24.1.22 договору).

14.07.2013 року у м. Києві по вул. Санаторній, 49, приблизно о 16 годині 40 хвилин сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобілів „Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2012 року, яким керувала ОСОБА_1, та SCANIA Р114СА, реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9230471 від 20.06.2014 року дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 10.3 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_3, на виконання умов договору страхування, надав позивачу повідомлення від 15.07.2013 року про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заяву на виплату страхового відшкодування за договором страхового відшкодування.

15.07.2013 року на СТО „ОСОБА_4 Холдинг на замовлення ОСОБА_3 було складено акт огляду транспортного засобу.

13.08.2013 року позивачем було складено страховий акт № 1.002.13.08996/VESKO28450, яким визначено суму страхового відшкодування в розмірі 10 725 грн. 89 коп. (ар. с. 61, 62).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За умовами ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Платіжним дорученням № 51578 від 14.08.2013 року позивачем було виплачено страхове відшкодування в сумі 10 725 грн. 89 коп. , згідно страхового акту (ар. с. 63).

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В п. 25.20 договору страхування визначено, що до страховика, що випалити страхове відшкодування, переходить в межах виплаченої суми право вимоги, яке страхувальник (або інша особа, що одержала страхове відшкодування) мають до особи, відповідальної за завдані збитки.

Винною особою у ДТП, що відбулась 14.07.2013 року, являється ОСОБА_2, вина якого у дорожньо-транспортній пригоді встановлена постановою Дарницького районного суду міста Києва від 15.08.2013 року у справі № 753/12127/13-п.

Зазначена постанова набрала законної сили 26.08.2013 року, про що вказано районним судом на другій сторінці самої постанови.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування за договором страхування до позивача перейшло право зворотної вимоги, яке власник автомобіля ОСОБА_3, має до особи, відповідальної за завдані збитки до ОСОБА_2

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обєктом обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Цивільно правова відповідальність за шкоду, завдану життю, здоровю та майну третіх осіб при експлуатації автомобіля НОМЕР_5, НОМЕР_6,

застрахована у Приватного акціонерного товариства „Українська акціонерна страхова компанія АСКА, згідно з полісом обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4546509.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів, обладнання.

Як вже зазначалось вище, вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП 14.07.2013 року під час керування автомобілем НОМЕР_5, НОМЕР_6, підтверджується постановою Дарницького районного суду міста Києва від 15.08.2013 року, яка набрала законної сили 26.08.2013 року.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» договір страхування першого типу передбачає страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь - якою особою, яка експлуатує його на законних підставах.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із статтею 528 Цивільного кодексу України, виконання обовязку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобовязання не випливає обовязок боржника виконати зобовязання особисто. У цьому разі кредитор зобовязаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Оскільки відповідач застрахував цивільно правову відповідальність при експлуатації автомобіля НОМЕР_5, НОМЕР_6, то він (відповідач), зобовязаний відповідати за завдані збитки третім особам.

Таким чином, відповідальною особою за завдані збитки при експлуатації автомобіля НОМЕР_5, НОМЕР_6, є Приватне акціонерне товариство „Українська акціонерна страхова компанія АСКА - відповідач у справі.

Вказана правова позиція також підтверджується рішеннями Верховного суду України від 21.03.2007 року та від 25.11.2008 року.

Як зазначалось раніше, відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після виплати страхового відшкодування за договором страхування до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за збитки, завдані при експлуатації автомобіля НОМЕР_5, НОМЕР_6.

Автомобіль SCANIA Р114СА, реєстраційний номер НОМЕР_4, був застрахований відповідачем згідно з полісом обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4546509.

Згідно наявної в матеріалах справи інформації з єдиної центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України за вих. № 7/2-28/26719 від 23.09.2015 року, про поліс обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4546509, ліміт відповідальності за шкоду майну складає 50 000 грн., сума франшизи визначена в розмірі 510 (пятсот десять) грн.

Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обовязків ліміт відповідальності страховика це грошова сума, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Приписами ст. 12 Закону України Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Оскільки, згідно наявної в матеріалах справи інформації з єдиної центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України за вих. № 7/2-28/26719 від 23.09.2015 року про поліс обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4546509, франшиза за даним полісом визначена в розмірі 510 (пятсот десять) гривень, то розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті, становить суму 10 215 грн. 89 коп. (10 725 грн. 89 коп. 510 грн.).

Позивач в позовній заяві вказує, що відповідачу було направлено регресну вимогу №477/2 від 18.03.2015 р. з проханням виплатити страхове відшкодування на користь позивача, але на даний час страхове відшкодування на користь позивача відповідачем не сплачено, але суду не було надано доказів направлення цієї вимоги.

Згідно до ст. 33 ГПК України, обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суду не було надано доказів сплати відповідачем на користь позивача страхового відшкодування в сумі 10 215 грн. 89 коп.

Згідно ст. ст. 526 ЦК України та 193 ГК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобовязання, відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 10 215 грн. 89 коп. є правомірними та обґрунтованими.

Заперечення відповідача судом не приймаються по вказаним вище підставам, а також в звязку з наступним :

Відповідно до Рішення Конституційного суду України № 1-2/2002 від 02.07.2002 року положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судіє на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства. юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Така ж позиція викладена в рішенні Верховного суду України (судова палата в господарських справах) № 23/279 від 28.08.2012 року та в рішенні Верховного суду України (судова палата в господарських справах) № 3-165 гс 14/17/16 від 04.11.2014 року.

Оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу, позивач правомірно звернувся за захистом свого права відразу з позовною заявою до суду, без звернення до відповідача з претензією.

Позивач не є потерпілою особою у розумінні Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст. 1.3.), а тому норми статті 36.2. не поширюється на правовідносини, що виникли між страховиком-позивачем у розумінні Закону України "Про страхування" (далі - Закон про страхування) та страховиком-відповідачем у розумінні Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон про обов'язкове страхування). Потерпіла особа (у розумінні Закону про обов'язкове страхування) вже отримала страхове відшкодування (у розумінні Закону про страхування), а тому вимоги позивача ґрунтуються виключно на нормах ст. 27 Закону України "Про страхування" (аналогічні норми містить ст. 993 ЦК України), згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вищий господарський суд в п. 1 Оглядового листа №01-06/15/2014 від 14.01.2014р. вказав, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, має право звернутися до суду з вимогою про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, і таке право не пов'язане з попереднім зверненням з аналогічною вимогою до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність.

Така ж позиція викладена в поставі Верховного Суду України від 15.04.2015р. у справі №910/9494/14.

Право на отримання позивачем такого відшкодування підтверджується судовою практикою, а саме, Постановами Вищого господарського суду України від 07.08.2012 року у справі № 1/5005/9302/2011, та від 19.11.2013 року у справі № 910/9141/13, постановою ВСУ від 25 лютого 2015 року № 3-9гс15.

Позивач надав суду платіжне доручення № 51578 від 14.08.2013р., яке скріплене печаткою обслуговуючого банку.

Позивач зменшив позовні вимоги на суму франшизи, а тому заперечення відповідача в цієї частині не обґрунтовані.

Відповідач безпідставно вважає, що він не повинен сплачувати судові витрати, оскільки , на його думку, відсутня його вина в невиплаті страхового відшкодування.

Але, відповідач не надав суду доказів сплати позивачу страхового відшкодування. Відповідач не був позбавлений можливості сплатити позивачу страхове відшкодування і після подачі позивачем позову, але відповідач не сплатив позивачу страхового відшкодування. Вина позивача в несплаті відповідачем страхового відшкодування відсутня. Як вже зазначалось вище, позивач не позбавлений права звернутися з вимогою про сплату страхового відшкодування одразу в суд, і таке право не пов'язане з попереднім зверненням з аналогічною вимогою до відповідача. За таких підстав, судовий збір не може бути покладений на позивача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону України „Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 (перше) січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подаються до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік № 80-VІІІ від 28.12.2014 р. на 2015 рік мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня встановлена в сумі 1 218,00 грн.

Відповідно до п. 1 п. п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України „Про судовий збір ( в редакції чинній на момент звернення позивача до суду), за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, справляється судовий збір у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Таким чином, мінімальний розмір судового збору за позовами майнового характеру становить суму 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн., а максимальна 182 700 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) грн.

Враховуючи суму заявлених позивачем в позовній заяві вимог (10 725 грн. 89 коп.), сума судового збору за даним позовом становить 1 218 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

З огляду на викладене, з урахуванням приписів ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно сумі задоволених позовних вимог від суми 1 218 грн., в розмірі 1 160 грн. 02 коп.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до статті 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення судового збору, а тому судовий збір позивачу не повертається.

Але, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідним клопотанням про повернення суми зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 22, 44 49, 75, 82 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Українська акціонерна страхова компанія АСКА (вул. Перемоги, буд. 97-А, м. Запоріжжя, 69005; адреса для листування: вул. Жуковського, буд. 55, м. Запоріжжя, 69063; ) на користь Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „АХА Страхування (вул. Іллінська, буд. 8, м. Київ, 04070; адреса для листування: вул. Костянтинівська, буд. 73, м. Київ, 04080; ) суму страхового відшкодування в розмірі 10 215 грн. 89 коп. та судовий збір в сумі 1 160 грн. 02 коп. Видати наказ.

Повне рішення складено : 21.10.2015р.

Суддя Л.С. Місюра