РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/11484/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державного підприємства "Укрводсервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне агентство водних ресурсів України

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, посвідчення б/н від 08.06.2015

від відповідача: Каращенко В.С. - представник, довіреність б/н від 23.03.2015

від третьої особи 1: не з'явився.

від третьої особи 2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Укрводсервіс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву про:

- зобов'язання Державного підприємства "Укрводсервіс" не чинити позивачу перешкод у користуванні майном, а саме - нежитловим приміщенням площею 136, 00 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на цокольному поверсі будівлі;

- усунути позивачу перешкоди у користуванні майном шляхом зобов'язання Державного підприємства "Укрводсервіс" звільнити нежитлове приміщення площею 136, 00 кв. м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на цокольному поверсі будівлі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є орендарем нежилого приміщення площею 136, 00 кв.м., розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 на цокольному поверсі будівлі, на підставі договору оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.2015 р., укладеного з третьою особою, балансоутримувачем якого є відповідач, однак останній створює перешкоди у користуванні орендованим орендованим нерухомим майном та не допускає позивача до вказаного нежилого приміщення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.05.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/11484/15 та призначено розгляд справи на 08.06.15 р.. Також даною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 відповідно до ст. 79 ГПК України зупинено провадження у справі № 910/11484/15 до вирішення справи № 910/9543/15 за позовом Державного підприємства "Укрводсервіс" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.2015 р. № 7055, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву і набрання рішенням законної сили.

Постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 07.07.2015 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 про зупинення провадження у справі скасовано повністю, справу направлено на розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва щодо повторного автоматичного розподілу справи після скасування ухвали про зупинення провадження у справі від 08.06.2015 у зв'язку з перебуванням судді Бондарчук В.В. у відпустці справу №910/11484/15 передано на розгляд судді Селівону А.М..

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.07.2015 справу № 910/11484/15 прийнято до провадження суддею Селівоном А.М. та призначено до розгляду на 12.08.2015.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.08.2015 розгляд справи № 910/11484/15 відкладався на 10.09.2015.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.09.2015 розгляд справи № 910/11484/15 відкладався на 07.10.2015, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне агентство водних ресурсів України, (01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 8; ) (третя особа 2).

У судовому засіданні 07.10.2015 р. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 13.10.2015 р.

Представники позивача та третьої особи 1 з'явилися в судові засідання 12.08.15 р., 10.09.2015 р., 07.10.2015 р. та 13.10.2015 р..

Уповноважений представник відповідача з'явився в судове засідання 10.09.15 р. 07.10.15 р. та 13.10.15 р., в судове засідання 12.08.2015 р. - не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 12.08.15 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 310.

Про поважні причини неявки представника відповідача суд не повідомлено.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 10.09.15 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача подане клопотання б/н від 10.09.15 р. про долучення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи долучено судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 10.09.15 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача поданий відзив б/н від 10.09.15 р. на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на укладення спірного договору всупереч відмові Держводагенства в укладанні договору, надісланої листом № 6282/5/11-14 від 05.12.14 р., тобто з порушенням норм чинного законодавства. Відзив разом з доданими до нього документами долучений судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 07.10.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання б/н від 07.10.15 р. про долучення до матеріалів справи документів. Клопотання судом задоволено, документи долучено судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 07.10.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача подано письмові пояснення б/н б/д з документами, які долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 13.10.15 р. сторонами суду не надано.

Відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2. Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судових засіданнях 07.10.15 р. та 13.10.15 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

В судових засіданнях 07.10.15 р. та 13.10.15 р. представник відповідача проти позову заперечив частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи 1 в судовому засіданні 07.10.15 р. підтримав позовні вимоги позивача, викладені в позовній заяві.

Представник третьої особи 2 в судовому засіданні 07.10.15 р. підтримав заперечення відповідача проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наявні в матеріалах справи докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

11 лютого 2015 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець за договором, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар за договором, позивач у справі) укладено договір оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір).

Відповідно до умов даного Договору, зокрема, п. 1.1., орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення площею 136, 00 кв.м., розміщене за адресою АДРЕСА_2, на цокольному поверсі будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства «Укрводсервіс», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2014 р. і становить 1 102 635, 00 грн..

Розділами 2-11 Договору сторони визначили умови передачі майна, орендну плату, використання амортизаційних відрахувань, права та обов'язки сторін, відповідальність тощо.

Згідно п. 10.1 Договору даний договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 11.02.2015 р. по 11.01.2018 р.

Вказаний Договір підписаний начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та скріплений печаткою орендодавця.

Судом встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст.759 Цивільного кодексу України.

Договір оренди відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов.

Водночас, оскільки орендоване майно є державною власністю, то відносини сторін даного Договору регулюються також Законом України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним законом з питань оренди комунального майна та, відповідно до частин 1 та 2 ст. 1, регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, або майна, що перебуває у комунальній власності.

У відповідності до частини 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За змістом частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Майно передається в оренду з метою розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи (п. 1.2 Договору).

Стан майна на момент укладення Договору визначається в акті приймання - передавання за узгодженим висновком балансоутримувача та орендаря (п.1.3 Договору).

Згідно з п. 2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна.

Згідно з п. 12 Договору акт приймання-передавання майна є його невід'ємною частиною.

На виконання умов Договору Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву передано, а Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 прийнято в строкове платне користування майно - нежилі приміщення площею 136 кв.м., розміщене за адресою АДРЕСА_2, на цокольному поверсі будівлі, що перебуває на балансі державного підприємства «Укрводсервіс», що підтверджується Актом приймання-передавання орендованого майна за адресою АДРЕСА_2 від 11.02.2015 р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Вказаний акт підписаний підписаним орендарем, орендодавцем та балансоутримувачем майна, а також скріплений печатками відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача без будь-яких зауважень та заперечень.

За таких обставин, господарським судом встановлено, що РВ ФДМУ по м. Києву було належним чином виконано свій обов'язок з передачі ФОН ОСОБА_1 орендованого майна на підставі Договору оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.15 р..

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 3 ст. 18, ч. ч. 1, 3 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

За змістом п. 3.1. Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - грудень 2014 р. 5 678, 57 грн.. Орендна плата за перший місяць оренди - лютий 2015р. встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень, лютий місяці 2015р..

Відповідно до п. 3.6. Договору орендна плата перераховується до Держаного бюджету України та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропозицій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Судом встановлено за матеріалами справи та не заперечувалось сторонами, що зобов'язання позивача щодо оплати орендних платежів здійснюється належним чином, доказом чого є долучені до матеріалів справи копії квитанцій про сплату орендних платежів за лютий - березень 2015 року на суму 21 124,24 грн..

Проте, позивач стверджує в поданій позовній заяві, що позбавлений можливості здійснювати фактичне використання спірного нежилого приміщення, оскільки в ньому знаходиться структурний підрозділ ДП «Укрводсервіс» та майно останнього, працівники якого перешкоджають у доступі позивача до приміщення, що в свою чергу унеможливлює використання об'єкта оренди з метою, визначеною Договором, та стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом про усунення перешкод у користуванні майном.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як зазначалось вище, згідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі за частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України шляхом звернення за судовим захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу у спосіб, визначений договором або законом.

За нормою, встановленою ст. 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар має право вимагати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним.

Із зазначеною нормою права кореспондується ст. 386 Цивільного кодексу України, згідно з якою держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

У відповідності до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Системний аналіз ст. 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст.ст. 386, 391 Цивільного кодексу України свідчить, що оскільки орендар має забезпечений державою захист його права користування майном нарівні з власником майна, тому, відповідно, позивач (орендар за договором) має право вимагати від відповідача усунення перешкод у користуванні майном, орендованим за Договором оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.15 р..

Разом з тим, позивач відповідно до приписів статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України зобов'язаний довести належними та допустимими доказами обставини справи, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, враховуючи, що виникнення у відповідача обов'язку усунути перешкоди за змістом статті 13 Цивільного кодексу України пов'язано з порушенням відповідачем меж здійснення цивільних прав, тобто, його неправомірною поведінкою.

Зокрема, необхідною умовою для задоволення такого позову є наявність перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, при цьому підлягає доведенню в чому конкретно полягають (за їх наявністю) такі перешкоди.

Наразі, як встановлено судом, відповідач не заперечує проти того, що спірне приміщення використовується ДП «Укрводсервіс» для розміщення та здійснення господарської діяльності власного структурного підрозділу «КАФЕ», що, підтверджується, зокрема, наявною в матеріалах справи копією листа ДП «Укрводсервіс» № 2/1-97 від 07.09.15 р., та, в свою чергу, унеможливлює користування спірним об'єктом оренди позивачем відповідно до умов Договору оренди.

Таким чином матеріали справи свідчать, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу в користуванні орендованим за Договором оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.15 р..

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Суд зазначає, що предметом даного спору є об'єкт права державної власності (нерухоме майно).

За приписами ст. 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" (далі - Закон) визначається, що управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Статтею 4 Закону визначено суб'єктів управління об'єктами державної власності: Кабінет Міністрів України; Фонд державного майна України; міністерства та інші органи виконавчої влади (далі - уповноважені органи управління); органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації; юридичні та фізичні особи, які виконують функції з управління корпоративними правами держави; Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 20.08.2014 р. затверджено Положення про Державне агентство водних ресурсів України (далі - Положення).

Так, згідно п.1 Положення Державне агентство водних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Відповідно до п.33 Положення Державне агентство водних ресурсів України здійснює управління об'єктами державної власності, які належать до сфери управління Держводагенства.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що власником спірного майна є Держава в особі Державного агентства водних ресурсів України як органу уповноваженого управляти нерухомим майном, яке знаходиться в повному господарському віданні Державного підприємства «Укрводсервіс» та обліковується на балансі останнього.

Суд зауважує, що за змістом ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали) відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. У разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець, за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду, у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

При цьому, якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим (ч. 3 ст. 9 Закону).

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» - орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіонального відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук.

Крім того, ч. 1 ст.5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» кореспондується зі ст. 287 Господарського кодексу України, якою встановлено, що Фонд державного майна України, його регіональні відділення є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

Законом України «Про управління об'єктами державної власності» визначено, що управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Уповноважені органи управління (Державне агентство водних ресурсів України) відповідно до покладених на них завдань: надають орендодавцям об'єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі; виконують інші передбачені законодавством функції з управління об'єктами державної власності (ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності»).

Так, судом за матеріалами справи встановлено, що 20.10.2014р. на адресу РВ ФДМУ по м. Києву надійшов лист від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 б/н від 20.10.2014р. щодо укладення договору оренди державного нерухомого майна площею 136,0 кв.м., яке розміщене за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває на балансі Державного підприємства «Укрводсервіс».

До листа ФОП ОСОБА_1 було надано пакет документів згідно переліку, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 201 від 15.02.13 р. «Про затвердження переліку документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності», в тому числі лист-погодження ДП «Укрводсервіс» від 08.10.2014 р. № 2/1-113, в якому останній повідомив про те, що спірне приміщення вільне і не передане в оренду, не є предметом судового розгляду, не належить до культурної спадщини і не потребує поточного ремонту, та лист від 17.10.2014 р. № 2/1-121 з підтвердженням того, що спірне майно обліковується на балансі відповідача та є вільним від оренди.

Листом № 30-04/12019 від 24.10.2014р. Регіональне відділення ФДМУ по м. Києву звернулось до Державного агентства водних ресурсів України - як органу, уповноваженого управляти нерухомим майном, з проханням надати свої висновки щодо можливості оренди державного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2. До вказаного листа РВ ФДМУ по м. Києву було додано пакет документів, серед яких, зокрема, містився проект договору оренди.

19.11.2014р. на адресу РВ ФДМУ по м. Києву від Державного агентства водних ресурсів України - органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди надійшов лист №5924/5/11-14 від 17.11.2014р., в якому Регіональне відділення було повідомлено про те, що оскільки надісланий РВ ФДМУ по м. Києву проект Договору оренди не відповідає Типовому договору оренди індивідуально визначеного майна (нерухомого або іншого), затвердженого наказом ФДМУ від 23.08.2000 р. № 1774, Державне агентство водних ресурсів України повернеться до питання про передачу нерухомого майна в оренду після надання Регіональним відділенням проекту договору оренди з визначенням прав та обов'язків орендаря відповідно до Типового договору оренди.

Тобто, Державним агентством водних ресурсів України під час надсилання першого листа від 17.11.14 р. на адресу Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву не було зазначено про наявність іншого орендаря або розміщення кафе у спірному приміщенні, тобто про наявність будь-яких обмежень або неможливість передачі зазначеного майна в оренду.

В подальшому Регіональне відділення листом №30-04/13130 від 21.11.2014р. вдруге звернулось до Державного агентства водних ресурсів України - як органу, уповноваженого управляти нерухомим майном, з проханням надати свої висновки щодо можливості оренди державного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2. Факт отримання вказаного листа Держводагенством України 26.11.14 р. підтверджується наявною матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення 782, наявною в матеріалах справи.

Судом встановлено, що у зв'язку з відсутністю відмови в 15-дений строк з дня отримання листа про погодження, в подальшому Регіональне відділення провело процедуру укладення спірного договору оренди та 11 лютого 2015р. уклало з Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 Договір оренди державного нерухомого майна №7055 (Договір).

При цьому, наявна в матеріалах справи копія листа Державного агентства водних ресурсів України №6282/5/11-14 від 05.12.2014р., яким РВ ФДМУ по м. Києву повідомлялось про заперечення щодо передачі вказаного майна по АДРЕСА_2 в оренду у зв'язку з використанням вказаного приміщення у власній господарській діяльності, зокрема, для розміщення структурного підрозділу «КАФЕ», за відсутності будь-яких належних доказів на підтвердження факту надсилання Державним агентством водних ресурсів України вказаного листа на адресу РВ ФДМУ по м. Києву та отримання його останнім, зокрема, пересилання вказаного поштового відправлення через поштові відділення Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», в якості належного та допустимого доказу одержання орендодавцем у відповідності до приписів ч. 3 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» висновків або відмови органу, уповноваженого управляти спірним майном судом не приймаються.

При цьому судом критично оцінюється наданий Державним агентством водних ресурсів України реєстр вихідної кореспонденції в якості доказу направлення зазначеного листа, оскільки вказаний реєстр є документом, складеним третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в односторонньому порядку та не дає змоги дійти беззаперечного висновку про факт направлення листа № 6282/5/11-14 від 05.12.2015р. РВ ФДМУ у м. Києві та, в свою чергу, отримання його останнім.

Враховуючи вищевикладене, судом відхиляються посилання відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог на неправомірні дії Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, які, на думку відповідача, полягають у порушенні порядку укладення даного договору та відмову Державного агентства водних ресурсів України від укладення договору.

Отже, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження надіслання Держводагентством висновків стосовно укладення Договору, зокрема, про відмову в його укладенні, в 15-дений строк з дня отримання листа про погодження, суд вважає, що укладення спірного Договору в порядку ч. 3 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є погодженим органом, уповноваженим управляти державним майном.

Більше того, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем, як балансоутримувачем майна - об'єкту оренди за Договором було підписано та скріплено печаткою акт приймання-передавання орендованого майна за адресою АДРЕСА_2 від 11.02.2015 р., а отже факт передання майна за спірним договором було погоджено і самим балансоутримувачем.

Окрім того, під час процедури укладання спірного Договору оренди ДП «Укрводсервіс» як балансоутримувач нерухомого майна зазначав, що останнє є вільним для оренди.

Таким чином, оскільки належних та допустимих доказів на спростування наявності перешкод в користуванні спірним нежилим приміщенням площею 136,00 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на цокольному поверсі будівлі на час проведення судового засідання 13.10.15 р. сторонами суду не надано, за відсутності належних доводів та заперечень відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, суд доходить висновку про наявність перешкод у користуванні позивачем орендованим майном, створених неправомірними діями відповідача, а отеже неможливість ФОП ОСОБА_1 всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору реалізувати своє право користування орендованим майном за призначенням. З огляду на те, що відповідач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень та зважаючи на відсутність доказів визнання спірного договору недійсним або розірваним, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Зобов'язати Державне підприємство «Укрводсервіс» (АДРЕСА_2, ) не чинити перешкод Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) у користуванні майном, а саме - нежитловим приміщенням площею 136,00 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на цокольному поверсі будівлі.

3. Усунути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) перешкоди у користуванні майном шляхом зобов'язання Державного підприємства «Укрводсервіс» (АДРЕСА_2, ) звільнити нежитлове приміщення площею 136,00 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на цокольному поверсі будівлі.

4.Стягнути з Державного підприємства «Укрводсервіс» (АДРЕСА_2, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 2436 грн. (дві тисячі чотириста тридцять шість) 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 22 жовтня 2015 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон