ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р.Справа № 922/5045/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Інтеркредитбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Дніпропетровськ
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 34 497,78грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 34 497,78грн. гарантійного платежу за договором оренди нежитлового приміщення від 04.04.2013р.

Позивач у призначене судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутністю його представника.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи, проте сторони не скористалися своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників позивача та відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

04.04.2013р. між Публічним акціонерним товариством "ІнтерКердитБанк" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі договір), відповідно до умов якого відповідач в порядку та на умовах даного договору зобов'язався передати в оплатне тимчасове користування, а позивач прийняти у строкове користування нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку літ. "А-1" за адресою: 61002, м. Харків, АДРЕСА_1, нежитлові приміщення № 2-1 -:-2-10, 2-12, 2-13 загальною площею 107,9 кв.м. з метою розміщення відділення (офісу) Публічного акціонерного товариства "ІнтерКредитБанк", та оплачувати позивачу орендну плату.

За умовами п.2.1 договору передача в оренду приміщення здійснюється на підставі акту приймання-передачі не пізніше двох банківських днів після укладання та підписання сторонами даного договору та вважається переданим в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі (п.2.2 договору).

Загальний розмір орендної плати за один календарний місяць сторони погодили у п. 4.1. договору, який складає 17 248,89грн.

Протягом трьох робочих днів з дати фактичної передачі приміщення позивачу за актом приймання-передачі, останній зобов'язався внести передплату за поточний місяць (з дати підписання акту прийому-передачі приміщення по останнє число поточного місяця) та гарантійний платіж у розмірі фіксованої частини орендної плати за два останні місяці, визначеної станом на дату підписання договору (п. 4.1. договору).

Також, п. 4.1. договору сторони погодили зарахування гарантійного платежу в рахунок оплати двох останніх місяців оренди при закінченні дії або достроковому припиненні договору (якщо фіксована частина орендної плати за один останній місяць буде перевищувати гарантійний платіж, позивач доплачує відповідачу різницю).

У п.4.2 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків за оренду, а саме: позивач зобов'язався вносити орендну плату один раз на місяць авансовим платежем, починаючи з моменту фактичної передачі приміщення орендарю по акту прийому-передачі.

Згідно із п. 4.6. договору сторони визначили, що до складу орендної плати не включається вартість комунальних послуг, якими користується позивач, як орендар, та він зобов'язався їх сплачувати окремо та поквартально.

Строк дії договору складає 2 роки 11 місяців терміном з 04.04.2013р. по 03.03.2016р. (п.5.1 договору).

Повернення відповідачу приміщення здійснюється позивачем у строк, зазначений у п.5.1 цього договору (п.7.1 договору).

Відповідно до п.7.2 договору після закінчення строку дії договору позивач зобов'язався звільнити приміщення від свого майна, майна суборендарів та майна третіх осіб та передати відповідачу приміщення, а відповідач прийняти його у визначений строк та підписати акт приймання-передачі.

Приміщення вважається фактично переданим відповідачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення. У випадку не підписання відповідачем акту приймання-передачі приміщення протягом семи календарних днів від дня його одержання та ненадання письмово мотивованої відмови від підписання акту протягом зазначеного строку, приміщення вважається переданим позивачем і прийнятим відповідачем (ч. 1 п. 7.3 договору).

Обов'язки позивача по сплаті орендної плати припиняються від дня підписання акту приймання-передачі або з дати, коли приміщення буде вважатися переданим позивачем відповідачу за умовами, передбаченими частиною першою цього пункту (ч.2. п. 7.3 договору).

Із матеріалів справи судом вбачається, що на виконання умов договору, 04.04.2013р. між сторонами був підписаний акт приймання-передачі, за яким відповідач передав, а позивач прийняв у тимчасове користування нежитлове приміщення (а.с. 18).

Починаючи із 30.04.2013р. по 06.10.2014р. позивач сплачував відповідачу орендну плату за користування нежитловим приміщенням за договором, що підтверджується банківською випискою по особовим рахункам позивача за період із 01.04.2013р. по 03.03.2015р. (а.с. 29 - 36).

Також, із даної банківської виписки судом вбачається, що позивачем, на виконання п. 4.1. договору, 30.04.2013р. був сплачений гарантійний платіж за два останні місяці оренди у сумі 34 479,78грн. (а.с. 30).

29.11.2014р. позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату залишку гарантійного платежу № 23/2201 від 27.11.2014р., в якій він повідомив відповідача про те, що відносно ПАТ «Інтеркредитбанк» прийнято рішення про ліквідацію та рішення про закриття його регіонального відділення у м. Харкові (а.с. 42 - 45).

У цьому ж листі позивач зазначив, що ним фактично було звільнено орендоване приміщення 05.11.2014р., а відповідачу був направлений лист про розірвання договору із цієї дати.

Оскільки ніякої відповіді позивачем на цю вимогу отримано не було, останній вважає спірний договір припиненим із 05.11.2014р., а орендоване майно переданим, у зв'язку із чим просить стягнути з відповідача суму гарантійного платежу у розмірі 34 479,78грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності; до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням передбачених цим Кодексом особливостей.

Предметом позову у даній справі є стягнення гарантійного платежу, здійсненого позивачем за договором.

Як вже було встановлено судом, сторони, у п. 4.1 договору погодили обов'язок орендаря сплатити гарантійний платіж та визначили, що це є плата за два останні місяці оренди.

У цьому ж пункті сторони визначили порядок зарахування гарантійного платежу в рахунок орендної плати та погодили, що гарантійний платіж зараховується в рахунок оплати двох останніх місяців оренди при закінченні дії або достроковому припиненні договору.

Таким чином, судом встановлено, що договір не містить умов повернення гарантійного платежу, а містить лише домовленість про його зарахування в рахунок орендної плати за договором саме при закінченні дії або достроковому припиненні договору.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами та за приписами ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів того, що сторонами було погоджено інші випадки повернення гарантійного платежу за договором позивач суду не надав, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Крім того, із матеріалів справи судом вбачається, що останній місяць, за який позивачем було сплачено орендну плату за користування нежитловим приміщенням за договором є жовтень 2014р. (а.с. 36), в той час як строк дії договору сторони визначили по 03.03.2016р.

Суд вважає помилковими посилання позивача на те, що спірний договір є припиненим з 05.11.2014р., виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 763 Цивільного кодексу України кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Також, за приписами ст. 784 1. Цивільного кодексу України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі;

2) наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Таким чином, законом не передбачено право орендаря в односторонньому порядку відмовитись від договору у будь - який час у разі його небажання користуватись приміщенням, якщо договором сторони передбачили строк його дії. Таке право передбачено лише у випадку укладення договору найму на невизначений строк.

Що стосується погодження сторонами у договорі умов розірвання договору в односторонньому порядку, то відповідно до п.11.2.2.3 договору такими випадками для позивача є:

- якщо відповідач не надав позивачу приміщення та/або їх частку відповідно до п.2.1 договору;

- у разі невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором;

- у разі, якщо приміщення стає непридатним для користування позивачем з вини відповідача.

Інших випадків можливості позивача відмовитись від договору в односторонньому порядку сторони не передбачили.

Позивач надав суду лист № 23/2067 від 31.10.2014р., яким він повідомив відповідача про прийняття рішення про закриття відділення "Регіональне управління у м. Харкові" ПАТ "ІнтерКредитБанк", на підставі чого запропонував відповідачу підписати додаткову угоду про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 04.04.2013р. та акт приймання передачі (повернення) нежитлового приміщення від 05.11.2014р.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що даний лист позивачем на адресу відповідача разом з додатковою угодою про розірвання договору оренди та актом приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення було направлено лише 14.07.2014р.

Таким чином, доказів того, що спірний договір припинив свою дію 05.11.2014р. позивач суду не надав, в матеріалах справи такі докази також вістуні.

За приписами п.2 ст.781 Цивільного кодексу України договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Таким чином, лише факт припинення юридичної особи є підставою для дострокового припинення договору найму з цієї підстави.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права вимагати повернення сплаченого ним за договором гарантійного платежу, оскільки таке право сторони за договором не передбачили.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Що стосується розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові судовий збір покладається на позивача.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом, останній, відповідно до п.22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, що діяла на 31.08.2015р.) у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, був звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 12.10.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк