ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. Справа № 920/859/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т.В., суддя Гребенюк Н.В.,

при секретарі Томіній І.В.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 дов. № 155 від 21.05.2015р.,

відповідача - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №3953 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 25.06.2015 р. у справі № 920/859/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Степ", с. Ленінське, Сумський район, Сумська обл.,

до Приватного підприємства "Рось", м. Сквира, Київська обл., в особі Філії Роменський молочний комбінат, м. Ромни, Сумська обл.,

про стягнення 944 964,65 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 25.06.2015 р. у справі № 920/859/15 (суддя Моїсеєнко В.М.) позов задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства Рось в особі Філії Роменський молочний комбінат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Степ" 903119,36 грн. основного боргу, 11157,84 грн. 30% річних, 8371,77 грн. інфляційних збитків, 22315,68 грн. пені, 18899,29 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду Сумської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 25.06.2015 р. повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Степ". Апелянт зазначив, що позивачем не було надано в суд першої інстанції жодної довіреності на осіб, які отримували товар, а копії поданих позивачем видаткових та товарно-транспортних накладних не містять обовязкових реквізитів, передбачених ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Також, відповідач не визнає факту поставки товару згідно наданих позивачем первинних документів.

Представник відповідача в жодне судове засідання суду апеляційної інстанції не зявився та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судових засідань, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 31.07.2015р., від 08.09.2015р., від 28.09.2015р., які містяться в матеріалах справи (а.с. 69, 86, 139).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Позивач вказав, що судом першої інстанції в повному обсязі були досліджені докази в підтвердження факту постачання товару відповідачу та надано належну оцінку наданим позивачем доказам.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі вищевказаної особи за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача та у відзиві на неї доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.01.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма Степ (продавець позивач у справі) та Приватним підприємством Рось в особі директора Філії Роменський молочний комбінат (покупець відповідач у справі) був укладений договір № 17 на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) та підписаний сторонами протокол розбіжностей до нього від 10.01.2013р.

Згідно з п. 1.1 укладеного договору позивач зобовязується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність відповідачу сільськогосподарську продукцію (сировину молоко коровяче), що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.2 даного договору, місцем передачі товару від позивача відповідачу для подальшого транспортування до місцезнаходження виробничих потужностей (виробництва) відповідача визначається місцезнаходження позивача. Приймання продукції відповідачем за кількістю і якістю здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України (п. 1.3 договору).

У відповідності до п. 1.4 договору перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) відповідача, підписання всіх необхідних документів та відмітки відповідача про прийом товару на товарно-транспортній накладній.

Пунктом 2.1. зазначеного договору передбачено, що оплату за товар відповідач проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною до даного договору. Протокол погодження ціни повинен бути підписаний позивачем не пізніше 5 (пяти) робочих днів з моменту його отримання.

Згідно з п. 2.3 цього ж договору при проведенні розрахунку за товар, відповідач може сплачувати позивачу аванс, розмір та порядок оплати визначається окремою додатковою угодою.

Ціна за товар встановлюється відповідно до ринкової вартості та може змінюватись у звязку з попитом на нього, сезонністю, на інших підставах (п. 2.4 договору).

Розрахунки за даним договором здійснюються шляхом безготівкового розрахунку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача. Зобов'язання по сплаті вважаються виконаними з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача (п.2.5. договору).

В п. 2.6 вказаного договору визначено, що у разі, якщо позивач неналежним чином виконує умови даного договору щодо передачі товару (в тому числі прострочення строку передачі товару), відповідач має право вимагати від позивача повернення суми перерахованого авансу та дострокового припинення дії даного договору. У такому випадку позивач повинен повернути суму перерахованого авансу у строк, зазначений відповідачем.

Оплата за отриманий товар проводиться кожні 10 (десять) календарних днів, з моменту першої поставки товару. При цьому оплата за отриманий товар має виключити заборгованість за товар, який було передано відповідачу більш ніж 10 (десять) днів назад. При порушенні зобовязання по сплаті за отриманий товар, позивач має право не передавати товар і відповідно до нього не застосовуються штрафні санкції за не поставку/ не передачу товару (п. 2.8, п. 2.9 договору).

Додатковою угодою № 1 від 30.12.2013р. до спірного договору сторони змінили п. 2.8. договору та виклали його в наступній редакції: Оплата, за отриманий товар проводиться, кожні 7 (сім) календарних днів, з моменту першої поставки товару. При цьому оплата за отриманий товар має виключати заборгованість за товар, який було передано відповідачу більш ніж 7 (сім) днів назад..

Пунктом 3.1.1. спірного договору передбачено, що позивач зобовязується на підставі товарно-транспортної накладної передати у власність відповідачу товар, (молоко і молочні продукти в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру та білку), що відповідає за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за цінами встановленими у околі погодження ціни.

Згідно з п. 3.1.6 договору, позивач повинен повернути суму перерахованого авансу, що визначена в додатковій угоді на підставах, зазначених у п.2.6. даного договору.

Відповідно до п. 3.1.10 договору позивач на письмову вимогу відповідача проводить заміну неякісного товару, здійснює допоставку товару, у випадку розбіжностей фактично поставленого товару даним, зазначеним у товаротранспортній накладній, якщо інше не буде встановлено у додатковій угоді.

Відповідач у відповідності до п. 3.2.1. договору зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, оплатити товар. Також, своєчасно прийняти весь переданий позивачем відповідно до даного договору товар; забезпечити вивезення та розвантаження продукції власним або залученим транспортом; забезпечити та проконтролювати своєчасне прийняття товару за кількістю і якістю (п. 3.2.2, п. 3.2.3, п. 3.2.4 договору).

Пункт 3.2.6. договору передбачає, що відповідач зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за поставлений товар згідно ТТН (товарно-транспортних накладних).

У відповідності до п. 3.3.1 договору у випадку виявлення розбіжностей кількості фактично поставленому товару з даними, вказаними в товаротранспортній накладній, а також у разі, коли товар не відповідає якісним показникам ДСТУ № 3662-97, відповідач зупиняє прийом товару та складає акт невідповідності. Враховуючи специфіку товару та з метою запобігання його псуванню, акт невідповідності складається в присутності представника позивача, в іншому випадку акт вважається не підписаним позивачем.

Після складання акту невідповідності відповідач протягом 12 (дванадцяти) годин у будь-який придатний для нього спосіб повідомляє позивачу виявлені розбіжності у кількості та (або) якості товару. У разі невідповідності кількості товару даним, зазначеним у товаротранспортній накладній товар приймається відповідачем по фактичній кількості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що свої зобовязання за договором ним виконувалися в повному обсязі, товар поставлявся вчасно та належної якості, проте відповідачем зобовязання по оплаті одержаного товару за договором виконано не в повному обсязі, станом на 01.06.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар склала 903119,36 грн., що підтверджується актом № 210 звіряння взаємних розрахунків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з урахуванням всіх обставин справи, подав суду достатньо доказів, які обєктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як свідчать матеріали справи, позивач свої зобовязання за спірним договором виконував належним чином, товар поставлений вчасно та належної якості.

Так, позивач надав до матеріалів справи підписані сторонами та скріплені печатками протоколи погодження вільних відпускних цін на закупівлю молока згідно ДСТУ 3662-97, протокол розбіжностей до договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 10.01.2013р., додаткову угоду № 1 до даного договору, акт № 210 звіряння взаємних розрахунків, згідно якого станом на 01.06.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 903 119,36 грн.

Тобто, підписання акту № 210 звіряння взаємних розрахунків відповідач підтвердив заборгованість перед позивачем, а отже визнав факт приймання товару.

Матеріали справи свідчать, що протягом дії договору відповідач частково здійснював оплату за поставлений позивачем товар, що підтверджує факт отримання відповідачем поставленого позивачем товару, тому твердження апелянта про невизнання постачання товару за спірним договором є неправомірними.

Також, в підтвердження поставки товару відповідачу позивач надав до матеріалів справи у відповідності до Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини затвердженого постановою правління Укоопспілки від 29.05.2000 р., Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини (ф. № 3-ПК (ПК)), затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 01.07.2002 р. № 176 та Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої форми товарної накладної на перевезення молочної сировини, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 01.07.2002 р. № 176 копії податкових накладних № 12/2 від 30.04.2015р., № 3/2 від 31.05.2015р., № 17/2 від 30.06.2015р., копії приймальних квитанцій № 92 від 08.05.2015р. за період з 01.04.2015р. по 30.04.2015р., № 114 від 04.06.2015р. за період з 01.05.2015р. по 31.05.2015р., № 134 від 03.07.2015р. за період з 01.06.2015р. по 30.06.2015р., копії товарно-транспортних накладних на перевезення молочної сировини за період поставок з 01.04.2015р. по 01.06.2015р.

З зазначених документів вбачається, що на підставі товарно-транспортних накладних відповідачем надано позивачу приймальну квитанцію № 114 від 04.06.2015 р., яка підтверджує факт постачання товару на суму 887 071,33 грн.

01.06.2015 р. позивачем було поставлено відповідачу товар у кількості 2 839 кг, що підтверджується товарно-транспортною накладною на перевезення молочної сировини від 01.06.2015 р.

Відповідно до протоколу на погодження вільних відпускних цін на закупівлю молока згідно ДСТУ 3662-97 відповідачу було поставлено товар 01.06.2015 р. на суму 16048,03 грн.

Позивач надав розрахунок суми поставленого товару за 01.06.2015 р., який розрахований відповідно до ДСТУ 3662-97 та порядку оплати за молоко залежно від ґатунку Галузеві рекомендації ГРУ № 46.018-2002 за наступною формулою: Пн=(((Жф/3,4%)*0,4+(Бф/3,0%)*0,6)-1)*100, де Пн- процент надбавки/знижки за фактичний вміст жиру та білку,%; Жф - Фактичний показник масової частки жиру в партії Товару,%; Бф - фактичний показник масової частки білку в партії Товару, %.

Виходячи з викладеної формули вартість товару за 1 червня 2015 року склала 16048,03 грн.

Також, позивач надав суду довідку № 181 від 07.10.2015р., згідно якої загальна вартість товару 01.06.2015р. складає 5,65270524 грн. (фактична ціна за 1 кг молока з урахуванням надбавки за поставлений товар 1 червня 2015 року) * 2 839 кг (кількість поставленого товару 1 червня 2015 року) = 16 048,03 грн. - сума поставленого товару 01.06.2015 р.

Таким чином, станом на 01.06.2015 р. заборгованість відповідача за поставлений товар перед позивачем включно склала 903 119,36 грн., яку, як вже було зазначено вище, відповідач підтвердив надіславши позивачу акт № 210 звіряння взаємних розрахунків.

З матеріалів справи вбачається, що 16.05.2014 р. позивачем було надіслано відповідачу вимогу про сплату заборгованості № 16/05-14 від 16.05.2014 р. листом з описом вкладення. У вимозі позивач вимагав від відповідача оплатити заборгованість за поставлений товар протягом десяти днів з дня отримання вимоги, Відправлення вимоги відповідачу підтверджується фіскальним чеком, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідач на зазначену вимогу про сплату заборгованості відповіді не надав, заборгованість за поставлений товар сплатив частково.

Також, 08.09.2014 р. позивачем було надіслано відповідачу вимогу про сплату заборгованості № 100 від 08.09.2014 р., що підтверджується фіскальним чеком, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідач на дану вимогу про сплату заборгованості також відповіді не надав, заборгованість за поставлений товар сплатив частково.

Враховуючи викладене та те, що всі вище перелічені документи свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за спірним договором, а також, претензій від відповідача до позивача стосовно кількості і якості не предявлено та в матеріалах справи відсутній акт невідповідності товару щодо його кількості та якості, позивач у відповідності до договору поставив відповідачу товар, а відповідач в свою чергу його отримав, але доказів сплати заборгованості за спірним договором відповідач не надав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач з урахуванням всіх обставин справи подав суду достатньо доказів, які обєктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача в частині стягнення боргу в сумі 903 119,36 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 11157,84 грн. 30% річних, 8371,77 грн. інфляційних збитків та 22315,68 грн. пені, судова колегія вважає, що суд першої інстанції також правомірно задовольнив ці вимоги зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Умовами договору та відповідно до п..4.6. протоколу розбіжностей до договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 10.01.2013р. сторони визначили, що за порушення строків проведення оплати за товар визначений в п.2.8 договору, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ розрахованої від суми заборгованості, за кожний день прострочки, а також 30% річних від простроченої суми.

За неналежне виконання умов договору відповідачу нарахована пеня в розмірі 22315,68 грн. за періоди з 01.05.2015р. 07.05.2015р., з 08.05.2015р. по 09.05.2015р., з 09.05.2015р. по 13.05.2015р., з 14.05.2015р. по 08.06.2015р.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що пеня в зазначеній сумі нарахована в межах строку позовної давності, з урахуванням вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тому, позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 549-552 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом, або договором не встановлений інший розмір процентів.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат та 30% річних, він є правильним та відповідачу правомірно нараховано до сплати 8371,77 грн. інфляційних витрат та за прострочення оплати товару 30 % річних в сумі 11157,84 грн.

Судова колегія також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ГПК України, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо. Справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Частиною 4 статті 15 ГПК України передбачено, якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частин першої - третьої цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

В п. 20.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24.10.2011 р. № 10 зазначено, що оскільки відособлений підрозділ юридичної особи діє у межах наданих йому повноважень, то подання позову за місцем знаходження цього підрозділу правомірне лише тоді, коли спір випливає саме з його діяльності. У разі відсутності у відособленого підрозділу відповідних повноважень та/або коли спір не пов'язаний з діяльністю цього підрозділу, позовні матеріали або справа надсилаються за підсудністю до господарського суду за місцем знаходження юридичної особи.

Позов до юридичної особи виник із питань діяльності її відокремленого підрозділу, розташованого поза місцезнаходженням юридичної особи, такий позов може бути пред'явлений до господарського суду за місцезнаходженням її відокремленого підрозділу.

В даному випадку позов поданий про стягнення заборгованості з Приватного підприємства "Рось" в особі Філії Роменський молочний комбінат, що виникла у зв'язку з діяльністю філії як відокремленого підрозділу, розташованого поза місцезнаходженням юридичної особи.

Місцезнаходженням філії Роменський молочний комбінат Приватного підприємства "Рось" є: вул. Київська, будинок 94, місто Ромни, Роменський район, Сумська обл., поштовий індекс: 42010.

Враховуючи викладене, територіальна підсудність справи визначається за місцезнаходженням відособленого підрозділу, тому відповідач в своїй апеляційній скарзі безпідставно посилається на те, що господарським судом Сумської області помилково порушено провадження у даній справі, і як наслідок, прийняте неправомірне рішення.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Сумської області від 25.06.2015 р. у справі № 920/859/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача, Приватного підприємства "Рось", м. Сквира, Київська обл., в особі Філії Роменський молочний комбінат, м. Ромни, Сумська обл., на рішення господарського суду Сумської області від 25.06.2015 р. у справі № 920/859/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 25.06.2015 р. у справі № 920/859/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 19.10.2015 р.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.