ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа № 911/3900/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», м.Вишневе

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Біла Церква

про стягнення 9319,35 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач ) про стягнення 9319,35 грн.

Провадження у справі №911/3900/15 порушено відповідно до ухвали суду від 01.09.2015 року та призначено справу до розгляду на 15.09.2015 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 15.09.2015 року без поважних причин не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Розгляд справи відкладався на 01.10.2015 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 01.10.2015 року без поважних причин повторно не зявився.

Представник позивача у судовому засіданні 01.10.2015 року заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався до 13.10.2015 року.

12.10.2015 року позивачем подано до канцелярії суду уточнений розрахунок позовних вимог та докази часткової оплати відповідачем боргу. Зокрема, з наданих позивачем пояснень та доказів вбачається, що 22.09.2015 року відповідачем сплачено 5497,45 грн. основного боргу, 1827 грн. судового збору та 23.09.2015 року сплачено 2000 грн. інфляційних. У звязку з чим, несплаченими залишились 948,85 грн. інфляційних, 83,44 грн. 3% річних та 789,61 грн. пені.

В судове засідання 13.10.2015 року відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача на підставі матеріалів наявних у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» здійснює підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом на території Київської області згідно з ліцензією № АЕ 194761. ПАТ «Київобленерго» є правонаступником всіх прав та обовязків ДАЕК «Київобленерго» відповідно до п. 1.1 Статуту ПАТ «Київобленерго» затвердженого загальними зборами акціонерів від 14.04.2014 року.

Відносини, які виникають між споживачем електроенергії та енергопостачальником регулюються договором про користування електроенергією, Правилами користування електроенергією (далі за текстом ПКЕЕ), затвердженими Постановою Національної комісії Регулювання електроенергетики № 28 від 31.07.1996 року, Законом України «Про електроенергетику» і є обовязковими для виконання кожною із сторін.

Згідно п. 1.3 ПКЕЕ постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії.

Між позивачем (Електропостачальник) та відповідачем (Споживач) був укладений Договір № 1227 від 24.09.2001 року про користування електричною енергією (далі - Договір), відповідно до якого Електропостачальник постачає Споживачу електричну енергію, як різновид промислової продукції в межах 3 кВт приєднаної потужності, а Споживач своєчасно проводить оплату за електричну енергію та виконує інші умови, визначені даним Договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору Споживач зобовязаний своєчасно сплачувати поточну плату за електроенергію банківськими коштами, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період згідно з діючим в цей період тарифами та умовами цього Договору. Згідно п. 6.1 Договору щомісячно 15 числа згідно з Додатком № 4 до Договору на користування електроенергією направляється представник відповідача у відділ збуту ЦРЕМ за адресою: м. Біла Церква, вул. Офіцерська, 1 для подання звіту про використану електроенергію за розрахунковий період (місяць), документів, що підтверджують оплату за розрахунковий період та одержання платіжних вимог-доручень (платіжних доручень) для поточної сплати електроенергії, що споживається в наступному розрахунковому періоді та інших платіжних документів (плата за перевищення договірних величин).

Однак, відповідачем в порушення умов Договору не виконуються зобовязання по оплаті за поставлену електроенергію. Зокрема, за період з 26.07.2014 року по 25.10.2014 року за відповідачем утворився борг за спожиту активну електричну енергію в сумі 5 497,45 грн.

Згідно зі ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» та «Про електроенергетику».

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у національних стандартах або технічних умовах.

Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу.

Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Відповідно до зі ст. 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди.

Пропозиції абонента щодо кількості та видів енергії, строків її відпуску є пріоритетними за наявності виробничих можливостей у енергопостачальника.

Показники якості енергії узгоджуються сторонами на підставі національних стандартів або технічних умов шляхом погодження переліку (величини) показників, підтримання яких є обов'язком для сторін договору.

Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту. Основним обліковим періодом енергопостачання є декада, з коригуванням обсягів протягом доби. Сторони можуть погоджувати постачання енергії протягом доби за годинами, а також час і тривалість максимальних та мінімальних навантажень.

Кількість енергії, недоодержаної у попередні періоди з вини енергопостачальника, підлягає поповненню на вимогу абонента. Якщо енергію не вибрано абонентом або недоодержано ним для обігрівання у зв'язку зі сприятливими погодними умовами, поповнення недоодержаної енергії здійснюється за погодженням сторін.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Статтею 277 Господарського кодексу України визначено, що абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду. Правила користування енергією, якщо інше не передбачено законом, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правилами можуть бути передбачені типові договори постачання окремих видів енергії.

Відповідальність за порушення правил користування енергією встановлюється законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За порушенням термінів розрахунків п. 6.3 Договору передбачено сплату відповідачем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

У звязку з чим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в загальній сум 789,61 грн. за період з 26.07.2014 року по 24.04.2015 року, нарахованої на суми заборгованості 3 925,80 грн., 655,40 грн., 916,25 грн.

Також, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні в загальній сумі 2 948,85 грн. та 3% річних в сумі 83,44 грн. за період з 26.07.2014 року по 24.04.2015 року на суми заборгованості 3 925,80 грн., 655,40 грн., 916,25 грн.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується існування на момент звернення до суду основного боргу, правомірність нарахування пені, річних та інфляційних. Однак, в ході розгляду спору позивач надав суду докази сплати відповідачем 5497,45 грн. основного боргу, 1827 грн. судового збору та 2000 грн. інфляційних.

Як передбачено п. 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, в разі відсутності предмету спору.

Таким чином, оскільки сплата відбулась після порушення провадження у справі, спір вважається врегульованим і провадження у справі у відповідній частині підлягає припиненню на підставі п. 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В решті позовні вимоги доведені та обґрунтовані і підлягають задоволенню, а саме, щодо стягнення 948,85 грн. інфляційних, 83,44 грн. 3% річних та 789,61 грн. пені.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Оскільки, відповідачем відшкодовано позивачу витрати по сплаті судового збору, відповідні суми не підлягають стягненню.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, п. 11 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Томилівська, 17, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (Білоцерківський районний відділ, 08132, Київськма обл.., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 2б, на поточний рахунок № 7301в ПАТ «Альфа-Банк» МФО: 300346, код 23243188) 948,85 грн. інфляційних, 83,44 грн. 3% річних та 789,61 грн. пені.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 5497,45 грн. основного боргу та 2000 грн. інфляційних провадження у справі припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик