ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р.Справа № 922/3548/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровой Т.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Мастерстайлс", м. Харків
до ТОВ "Техноторг", м. Бєлгород
про стягнення коштів 5363331,80 руб РФ.
за участю представників сторін :

сторони не з'явились

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ТОВ "Мастерстайлс" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Техноторг" (надалі - відповідач) в якому просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 5 363 331,80 руб.РФ, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 41390 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачам покладених на нього зобов'язань за Договором (Контракт) № RU-15/03/13 від 15.03.20113 року в частині завчастності повернення грошових коштів.

Ухвалою господарського суду від 03.09.2015 року провадження у справі було відкладено на 14.10.2015 року.

Ухвалою суду від 18.09.2015 року була виправлена описка в ухвалі про відладенння від 03.09.2015 року та зазначена вірна дата слухання справи, а саме 13.10.2015 року.

У судове засідання 13.10.2015 року сторони не з'явились.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України, кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

15.03.2013 року між ТОВ "Мастерстайлс", Україна (надалі -Продавець, позивач) та ТОВ "Техноторг" (надалі - Покупець, відповідач) був укладений Контракт № RU-15/03/13 (надалі - Договір).

За умовами вказаного Контракту та Додатковими угодами до нього від18.03.2013, 20.05.2013, 06.06.2013, 20.06.2013, 17.09.2013, 25.03.2014 року Позивач взяв на себе зобов'язання поставити, а Покупець - прийняти та оплатити товар згідно накладних Продавця.

Відповідно до п. 4.1. Контракту, датою поставки товару вважається дата міжнародної товаротранспортної накладної (CMR).

Суд зазначає, що міжнародна товарно-транспортна накладна є міжнародним документом, порядок складання та дія якого регламентується Міжнародною конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася згідно Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006.

Згідно статті 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Згідно пункту 3.1. Контракту зазначено, що оплата за товар здійснюється "Покупцем" в рублях на рахунок "Продавця" шляхом банківського переводу.

Згідно пункуту 3.2. Додаткової угоди № до контракту від 20.03.2013 року платіж за даним контрактом здійснюється шляхом відстрочки платежу 90 днів з моменту відгрузки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання по контракту, що підтверджується митними деклараціями №807100000/2015/008362,№807100000/2015/007356, №807100000/2015/006618 та міжнародними товарно-транспортними накладними № 312825 від 03.03.2015 року, №312823 від 10.03.2015 року, 025513 від 17.03.2015 року.

Між тим, відповідач допустив порушення взятих на себе договірних зобов'язань в частині своєчасності та повноти розрахунків за поставлений товар, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 5 363 331 рублей 80 коп. РФ.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 174, 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договір є підставою виникнення господарських прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч.1 ст. 612 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, ненадання відповідачем суду доказів погашення боргу, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5 363 331 рублей 80 коп.РФ підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про їх задоволення в повному обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, керується ст. 44, 49 ГПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ТОВ "Техноторг" (308002, м. Бєлгород, вул. Губкіна, буд. 45 а, код НОМЕР_1) на користь ТОВ "Мастерстайлс" (61052, м.Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, оф. 169 В, код 34392786) суму заборгвоаності у розмірі 5 363 331 рублів 80 коп. РФ, а також судові витрати у сумі 41 390 гривень 00 копійок.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_1