ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 Справа № 904/7226/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання: Погорєловій Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Бережок С.І., представник за довіреністю № 14-36 від 18.04.14;

від відповідача - у судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 по справі № 904/7226/14 (суддя Ніколенко М.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» м. Новомосковськ

про стягнення 227915,62 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 30525,73 грн. - 3 % річних, 8129,86 грн. - інфляційних втрат, судовий збір в розмірі 773,11 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивоване порушенням відповідачем умов договору в частині оплати (зі значним порушенням) за отриманий від позивача природний газ, що є підставою для застосування ст. 625 ЦК України та стягнення інфляційних збитків і 3 % річних. Крім того, господарський суд, у відповідності до ст. ст. 256, 257, ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України задовольнив заяву відповідача про застосування строків позовної давності та відмовив в задоволенні позову в частині стягнення пені і штрафу.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просив поновити йому строк на апеляційне оскарження вказаного вище рішення, рішення в частині відмови щодо стягнення пені та штрафу скасувати і прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального (ст. ст. 258, 525, 526, 599, 625 ЦК України) та процесуального права (ст. ст. 4-7, 43 ГПК України).

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на неправомірну відмову місцевим господарським судом у задоволенні позову в частині стягнення пені та 7 % штрафу, оскільки відповідно до п. 9.3. договору, позовна давність щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Апелянт вважає, що на момент пред'явлення позову (17.09.2014) строк позовної давності позивачем не пропущено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.10.2015.

13.10.2015 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (далі - позивач, або продавець) і Відкритим акціонерним товариством «Інтерпайп Новомосковський трубний завод», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» (далі - відповідач, або покупець), укладено договір № 555/13-ПР купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України « Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

Згідно п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 по 31 грудня 2013 газ обсягом до 5800 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб м.).

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині поставки природного газу до 31 грудня 2013, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до їх повного погашення заборгованості (п. 11.1. договору).

Згідно п. 5.2. договору, ціна за 1000 куб. м газу становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %; податок на додану вартість за ставкою - 20 %.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключного грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 35 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору, позивачем протягом січня, березня 2013 поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 5041041,28 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а. с. 41-42).

Відповідач підписав та скріпив вказані вище акт печаткою підприємства, однак в порушення умов договору оплату за отриманий природний газ здійснював несвоєчасно та зі значним порушенням строку встановленого договором, що не заперечується відповідачем по справі.

Внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов'язань щодо своєчасної оплати, у відповідача виникла заборгованість, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій, інфляційних збитків та 3 % річних за порушення грошового зобов'язання.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В розумінні ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання.

Втрати внаслідок інфляційних процесів необхідно розцінювати як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобов'язання за певний період і вони є невід'ємною складовою суми основного боргу.

Таким чином, з огляду на порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань за несвоєчасну та неповну оплату вартості поставленого природного газу, колегія суддів вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на свою користь 8130,33 грн. - інфляційних збитків за період з квітня 2013 по грудень 2013, 94611,28 грн. - пені за період прострочення сплати боргу з 14.04.2013 по 13.10.2013, а також 30636,74 грн. - 3 % річних за період з 14.04.2013 по 14.01.2014 та 94537,27 грн. - 7 % штрафу за прострочення оплати понад 30 днів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Розрахунок суми позову, наданий позивачем, відповідає матеріалам справи та не заперечується відповідачем.

Стосовно посилання у скарзі апелянтом на неправомірність рішення господарського суду, яким відмовлено у задоволенні позову з посиланням на сплив строку позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем по справі (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України), колегія суддів вважає його правомірним, з огляду на наступне.

Згідно п. 9.3. договору, сторони визначили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності (п. 3.3. Постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 10).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у договорі збільшили строк позовної давності щодо вимог про стягнення штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань та передбачили, що строк позовної давності за цим договором та до вимог про стягнення заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, відсутні підстави для задоволення заяви щодо застосування спливу строку позовної давності, оскільки сторонами у письмовій формі у договорі збільшено строк позовної давності до 5-ти років щодо позовних вимог про стягнення неустойки, а позивач звернувся до суду з позовом у даній справі 19.09.2014, тобто до спливу зазначеного строку позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції неповністю дослідив всі обставини справи та дійшов до неправильних висновків, що посприяло ухваленню неправомірного на думку колегії суддів рішенню, а тому оскаржуване рішення слід скасувати, а скаргу апелянта задовольнити.

Судовий збір, у зв'язку з задоволенням апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України за перегляд справи в апеляційному порядку покладається на відповідача по справі.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 по справі № 904/7226/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, 115, ідентифікаційний код 05393139) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 8130,33 грн. інфляційних збитків, 94611,28 грн. пені 30636,74 грн. 3 % річних, 94537,27 грн. 7 % штрафу, 4559,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 5015,00 грн. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскарженою до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Матеріали справи № 904/7226/14 повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Повний текст постанови виготовлено 19.10.2015

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

Т.А. Верхогляд