КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р. Справа№ 903/562/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

представники:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

третьої особи: не з'явився;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче

товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна

компанія "Траст-Інвест-Буд"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.08.2015р.

у справі №903/562/15 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче

товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна

компанія "Траст-Інвест-Буд"

до Публічного акціонерного товариства "Український

інноваційний банк" в особі Луцького центрального відділення

ПАТ "Укрінбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача громадянин ОСОБА_2

про визнання недійсними положень п.п.4.1.3, 5.3.12 кредитної

угоди

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія Траст-Інвест-Буд" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Луцького центрального відділення Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" (далі - відповідач) про визнання недійсними положень пунктів 4.1.3, 5.3.12 кредитної угоди про відкриття відновлювальної кредитної лінії №005 від 27.08.2010р., укладеної між сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані умови кредитної угоди суперечать положенням ст. 1056-1 ЦК України, оскільки передбачають збільшення банком розміру процентів в односторонньому порядку, що не допускається, а погоджена сторонами в угоді умова про зміну банком в односторонньому порядку розміру процентів є нікчемною.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та непідтвердженість позовних вимог належними доказами. На думку відповідача, укладаючи кредитну угоду, сторони досягли домовленості з усіх умов, у тому числі, щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки. В даному випадку відсутні правові підстави для визнання оспорюваних пунктів кредитної угоди про відкриття відновлювальної кредитної лінії №005 від 27.08.2010р. недійсними. Окрім того, відповідач просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.06.2015р., на підставі ст. ст. 15-17 Господарського процесуального кодексу України, справу №903/562/15 направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва (том справи - 1, аркуш справи - 84).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 97-99), на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено громадянина ОСОБА_2 (далі - третя особа).

Третя особа явку свого представника в судові засідання не забезпечила, відзиву на позов не надала, свою позицію у спорі не визначила, у зв'язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №903/562/15 від 04.08.2015р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №903/562/15 від 04.08.2015р. та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення у даній справі. Зокрема, позивач наголошував на тому, що оспорювані пункти кредитної угоди встановлюють відповідальність позивача за реалізацію ним своїх невід'ємних прав, а також без завдання будь-якої шкоди відповідачу, як кредитору, а це не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України. Встановлення у кредитній угоді відповідальності за вільне користування власним майном (коштами) є по суті обмеженням цивільної правоздатності позивача, оскільки перешкоджає вільному здійсненню позивачем своїх прав, що суперечить ст. ст. 91, 92 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Гаврилюк О.М., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.10.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.10.2015р.

Представники сторін та третьої особи в судове засідання 05.10.2015р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Відповідно до положень ст. 22 Господарського процесуального кодексу України участь в засіданнях суду, подання пояснень та доказів належить до процесуальних прав учасника судового процесу, якими він, зважаючи на принцип змагальності судового процесу, закріплений в ст. 4-3 названого Кодексу, користується на власний розсуд.

Оскільки явка представників сторін та третьої особи в судове засідання не була визнана обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін та третьої особи про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представників сторін та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 05.10.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

27.08.2010р. між відповідачем, як банком, та позивачем, як позичальником, було укладено кредитну угоду №005 про відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі - Кредитна угода) (том справи - 1, аркуші справи - 8-12).

За умовами Кредитної угоди (п.п.3.1, 3.2.1, 3.4.1, 3.5.1) банк надає позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії на термін по 26.08.2012р. з лімітом кредитної лінії 3 500 000,00 грн. з встановленням ліміту кредитування в наступні строки: 1 500 000,00 грн. - початковий ліміт кредитування; 2 500 000,00 грн. - з 01.10.2010р. (за умови переведення оборотів в повному обсязі до АТ "Укрінбанк"); 3 500 000,00 грн. - з 01.04.2011р. (за умови позитивної кредитної історії в АТ "Укрінбанк"). Кредит використовується позичальником для оплати за товари та послуги, пов'язані із здійсненням статутної діяльності, поповнення оборотних коштів. Позичальник сплачує банку проценти в розмірі 23% річних. Нарахування процентів здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця. Проценти за кредитом нараховуються щомісячно на суму фактичної заборгованості за кредитом з дати її виникнення. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту з 01 по 10 число (включно) кожного наступного місяця, за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом перерахування з поточного рахунку на рахунок № НОМЕР_1 в АТ "Укрінбанк", МФО 303343. У разі, якщо 10 число місяця є святковим та неробочим днем, то позичальник зобов'язаний сплатити суму нарахованих процентів, в перший робочий день, який слідує за 10 числом місяця. Погашення кредиту здійснюється із графіком з 01 по 10 число (включно) кожного місяця шляхом перерахування коштів з рахунку позичальника та/або поручителя на рахунок банку. Граничним терміном повернення кредиту є 26.08.2012р., з урахуванням встановленою цією угодою ліміту кредитної лінії.

Відповідно до п.4.1.3 Кредитної угоди за не переведення протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк" та не утримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії Кредитної угоди, починаючи з третього місяця дії кредитної угоди процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 30% річних в односторонньому порядку. У випадку виконання даної умови - відсоткова ставка встановлюється на попередньому рівні, в розмірі 23 % річних.

Згідно з п.5.3.12 Кредитної угоди позичальник зобов'язаний перевести протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк", за неутримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії кредитної угоди, починаючи з третього місяця дії кредитної угоди процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 30% річних в односторонньому порядку. У випадку виконання даної умови - відсоткова ставка встановлюється на попередньому рівні, в розмірі 23% річних.

В п.8.1 Кредитної угоди передбачено, що остання набуває чинності з дати її підписання повноважними представниками позичальника та банку. Ця угода залишається чинною до дати повної сплати позичальником заборгованості за кредитом, процентів та інших платежів за цією угодою відповідно до умов цієї угоди.

10.06.2011р. сторонами було укладено додаткову угоду до Кредитної угоди (том справи - 1, аркуші справи - 13), в якій вони дійшли згоди викласти у новій редакції п.3.7.1 Кредитної угоди.

27.08.2010р. між відповідачем, як кредитором, позивачем, як боржником, та третьою особою, як поручителем, було укладено договір поруки (далі - Договір поруки) (том справи - 1, аркуш справи - 14).

За умовами Договору поруки (п.п.1.2, 2.1, 3.1) поручитель зобов'язується нести перед банком солідарну з боржником відповідальність за невиконання останнім зобов'язань за кредитною угодою. Поручитель зобов'язується в разі невиконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором за Кредитною угодою погасити на протязі 3-х робочих днів, з дня отримання повідомлення кредитора, заборгованість за кредитною угодою, а саме: суми кредиту, нараховані за користування кредитом проценти, інших витрат, відшкодувати завдані внаслідок невиконання боржником своїх зобов'язань збитки. У випадку невиконання зобов'язань за кредитною угодою боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні відповідачі.

В п.4.1 Договору поруки вказано, що останній вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання боржником або поручителем зобов'язань за Кредитною угодою.

Позивач просив суд визнати недійсними п.п.4.1.3, 5.3.12 Кредитної угоди, посилаючись на те, що вказані пункти суперечать положенням ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, оскільки збільшення банком розміру процентів в односторонньому порядку не допускається, а погоджена сторонами умова змінювати банком в односторонньому порядку розмір процентів є нікчемною. Окрім того, позивач вважає, що оспорювані ним умови Кредитної угоди обмежують право позивача зберігати грошові кошти в будь-яких банківських установах, вільний вибір способів для проведення розрахунків з контрагентами під час здійснення господарської діяльності, а тому суперечать приписам ст. ст. 91, 92 Цивільного кодексу України.

Місцевий господарський суд відмовив в позові повністю, визнавши позовні вимоги нормативно необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В ч.1, п.2 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

В ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поряд з цим, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, до істотних умов кредитного договору належать умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, відносно яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, укладаючи Кредитну угоду, сторони погодили всі її істотні умови, а саме: погодили суму кредиту та строк його повернення, розмір процентів та порядок їх сплати, строк дії угоди.

Як уже зазначалося вище, позивач вважає, що умови п.п.4.1.3, 5.3.12 Кредитної угоди суперечать положенням ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, оскільки передбачають збільшення банком розміру процентів в односторонньому порядку, що не допускається, а погоджена сторонами в угоді умова про зміну банком в односторонньому порядку розміру процентів є нікчемною.

Виходячи з системного аналізу діючого законодавства, вирішуючи питання щодо права банку змінювати в односторонньому порядку умови кредитного договору, зокрема, підвищувати розмір процентної ставки за таким договором, слід враховувати приписи ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, згідно з якими банку забороняється збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором (або встановлений кредитним договором порядок сплати змінюваної процентної ставки) за відсутності згоди на це позичальника. У розгляді відповідних справ необхідно з'ясовувати: чи було передбачено збільшення розміру процентної ставки основним кредитним договором; чи були виконані банком усі умови договору у відповідній частині та чи дотримано порядок узгодження зазначеного питання з позичальником (аналогічну правову позицію наведено в п.2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

Окрім того, вирішуючи питання відносно правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки, необхідно розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641, 642 Цивільного кодексу України або в порядку, визначеному частиною шостою ст. 1056-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

В п.4.1.3 Кредитної угоди передбачено, що за не переведення протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк" та не утримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії кредитної угоди, починаючи з третього місяця дії кредитної угоди процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 30% річних в односторонньому порядку. У випадку виконання даної умови - відсоткова ставка встановлюється на попередньому рівні, в розмірі 23 % річних.

Згідно з п.5.3.12 Кредитної угоди позичальник зобов'язаний перевести протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк", за неутримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії кредитної угоди, починаючи з третього місяця дії кредитної угоди процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 30% річних в односторонньому порядку. У випадку виконання даної умови - відсоткова ставка встановлюється на попередньому рівні, в розмірі 23 % річних.

В процесі судового розгляду було встановлено, що укладаючи Кредитну угоду, сторони визначили розмір процентної ставки на рівні 23% річних та можливість її збільшення до 30% річних у разі невиконання позивачем, як позичальником, певних умов Кредитної угоди, а саме: не переведення протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк" та не утримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії кредитної угоди (п.п.3.4.1., 4.1.3, 5.3.12 Кредитної угоди).

Водночас, зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція наведена в п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин").

Отже, укладаючи Кредитну угоду, позивач погодився з усіма її умовами, зокрема, зобов'язався своєчасно повернути одержаний кредит, сплатити нараховані проценти та виконати інші зобов'язання, в тому числі й ті, які передбачені в оспорюваних ним п.п.4.1.3, 5.3.12 Кредитної угоди, а відтак він обізнаний про наслідки порушення своїх зобов'язань.

При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження належного виконання ним своїх зобов'язань перед відповідачем. Натомість відповідачем було надано суду повідомлення, надіслане на адресу позивача та отримане ним 13.10.2011р., в якому зазначено про порушення останнім умов Кредитної угоди та збільшення у зв'язку з цим відсоткової ставки до 30%.

Згідно з положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що встановлення процентної ставки в розмірі 30% річних, яке відбулося відповідно до п.п.4.1.3, 5.3.12 Кредитної угоди не є односторонньою зміною договору у розумінні ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України, а є застосуванням відсоткової ставки за домовленістю сторін на підставі умов укладеної угоди, у зв'язку з чим до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ч.3 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, на яких наголошував позивач.

Доводи позивача про те, що оспорюванні ним пункти Кредитної угоди порушують ст. ст. 91, 92 Цивільного кодексу України не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

В ст. ст. 91, 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Позивач стверджує, що п.п.4.1.3, 5.3.12 Кредитної угоди обмежують його право на зберігання грошових коштів в будь-яких банківських установах, вільно обирати способи проведення розрахунків з контрагентами під час здійснення господарської діяльності.

Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, положення п.п.4.1.3, 5.3.12 Кредитної угоди передбачають збільшення розміру процентної ставки безпосередньо у разі невиконання позивачем, як позичальником, певних умов угоди, а саме: не переведення протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк" та не утримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії кредитної угоди, та не містять будь-яких обмежень щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності та обмежень його цивільної правоздатності. Тобто, включення до Кредитної угоди таких наслідків невиконання позивачем договірних зобов'язань, як збільшення розміру процентної ставки, не свідчить про обмеження цивільної дієздатності позивача. Належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

В силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Однак позивачем не надано суду доказів на підтвердження існування обставин, які б зумовлювали визнання недійсним оспорюваної ним Кредитної угоди, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Відповідач у відзиві на позов просив суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог. З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Позовна давність, за визначенням ст. 256 Цивільного кодексу України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (аналогічна правова позиція наведена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Оскільки в процесі судового розгляду колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) позивача і, як наслідок, необхідність відмови в позові у зв'язку з необґрунтованістю останнього, правові підстави для застосування позовної давності відсутні.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного у позові.

Доводи апеляційної скарги позивача також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Натомість місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання скарги покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва у справі №903/562/15 від 04.08.2015р. - без змін.

2. Матеріали справи №903/562/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді М.М. Новіков

А.І. Мартюк