КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа№ 910/15353/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Новікова О.І. - представник за дов. № 206-3-15 від 01.04.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Метизи-94"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 року

у справі № 910/15353/15 (суддя: Привалова А.І.)

за позовом Приватного підприємства "Метизи-94"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Делівері"

про стягнення 5873, 08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Метизи-94" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Делівері" (далі - відповідач) про стягнення 5873,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час здійснення перевезення, на підставі укладеного між сторонами договору № Д 987 на транспортно-експедиторські послуги від 23.02.2009 року, відповідачем було втрачено частину вантажу, внаслідок чого завдано позивачу збитки на суму 4022,87 грн та за прострочення сплати яких позивачем додатково нараховані інфляційні втрати в сумі 1784,41 грн та 3% річних - 65,80 грн.

31.07.2015 року від позивача до суду першої інстанції надійшли пояснення, в яких останній позов підтримав та додатково просив стягнути з відповідача пропорційно до суми задоволених вимог витрати на явку представника позивача в судове засідання, яке відбулось 23.07.2015 року, що складаються з вартості залізничних квитків та добових.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 року у справі №910/15353/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Делівері" на користь приватного підприємства "Метизи-94" 1000,00 грн збитків, 311,08 грн - витрат по сплаті судового збору та 139,84 грн - витрат понесених, у зв'язку з викликом представника до господарського суду. В іншій частині вимог в позові відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Приватне підприємство "Метизи-94"" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2015 року у справі №910/15353/15 та прийняти нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недотримання позивачем вимог договору та правил транспортного експедирування вантажів (багажу) №39 від 20.11.2002 року, щодо страхування вантажу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства "Метизи-94"до провадження.

Представник позивача у судове засідання 13.10.2015 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 07.09.2015 року на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

12.10.2015 року через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, яка була задоволена судом.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, позивач не скористався належними йому процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 13.10.2015 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного підприємства "Метизи-94" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 23.02.2009 року між позивачем (замовник/вантажовідправник/вантажоодержувач) та відповідачем (експедитор) було укладено договір № Д 987 на транспортно-експедиторські послуги (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, замовник (вантажовідправник) надає для перевезення вантаж (багаж), замовник (вантажоодержувач) приймає доставлений на його адресу вантаж (багаж), а експедитор організовує та забезпечує перевезення і супроводження вантажів (багажу), на умовах, обумовлених дійсним договором, Правилами транспортного експедирування вантажів (багажу) № 39 від 20.11.2002 року, Правилами перевезень вантажів автотранспортом, Наказ Мінтрансу № 363 від 14.10.1997 року, зареєстрований Міністерством юстиції України 20.02.1998 року за№128/2568.

Тобто, між сторонами виникли правовідносини на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Згідно ст. 929 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі ст. 316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 2.4.1 договору, обов'язок замовника надати вантаж (багаж) до транспортного експедирування з дотриманням вимог, передбачених Правилами транспортного експедирування вантажів (багажу), а саме: вантаж (багаж) повинен бути затарований, опломбований(опечатаний), промаркований, підгрупованний по вантажоодержувачах. Зданий до транспортного експедирування вантаж (багаж) обов'язково повинен супроводжуватися документами, підтверджуючими кількість та вартість багажу. В разі, якщо супроводжувальні документи упаковані в одному з багажних місць, вантажовідправник повинен зробити надпис "Документи" на упаковці такого багажного місця. У разі пошкодження вантажу, або його втрати, вартість останнього визначається згідно вартості, заявленої при здаванні вантажу до транспортного експедирування, а у разі, якщо вартість вантажу не вказувалась, вартість визначається такою, що дорівнює 50 гривень.

Відповідно до п. 4.5 договору, експедитор несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування при його транспортуванні у розмірі фактичної шкоди, окрім випадків, передбачених законодавством України. Розмір шкоди встановлюється виходячи із задекларованої вартості вантажу, але не може перевищувати його фактичної вартості. Якщо вантажовідправник не задекларував вартість вантажу, вона вважається такою, що дорівнює 50 (п'ятдесят) гривень.

16.10.2014 року позивач (вантажовідправник) передав, а відповідач (експедитор) прийняв у м. Фастів Київської області для перевезення до м. Червоноармійськ Донецької області вантаж - сітку рифлену у кількості 10 шт (вантажних місць), загальною вагою 560 кг, отримувач вантажу - ПАТ "Великоанадольський вогнетривкий комбінат".

Факт прийняття вантажу до перевезення підтверджується квитанцією про прийом вантажу № від 16.10.2014 року. Вартість послуг експедитора за перевезення вантажу з урахуванням додаткових послуг склала 1430,00 грн.

За твердженнями позивача, у м. Червоноармійськ Донецької області відповідач видав отримувачу лише 7 шт. сітки. Втрата вантажу у кількості трьох місць сітки вартістю по 1340,96 грн. за кожну підтверджується Актом приймання вантажу (багажу) по кількості та якості №10035 від 10.11.2014 року, складеного працівниками відповідача та за участю представника отримувача вантажу.

21.11.2014 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу вих. № 16214/10 від 17.11.2014 року про відшкодування вартості втраченого вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у своїх відповідях від 01.12.2014 року та від 12.03.2015 року визнав часткову втрату вантажу, проте не погодився із розміром збитків, визначених позивачем, у зв'язку з чим останній звернувся за захистом своїх прав до господарського суду.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Як вбачається з квитанції про прийом вантажу № від 16.10.2014 року, під час передачі спірного вантажу для перевезення позивачем вантаж не страхувався та його вартість не зазначалась.

За порушення зобов'язання за договором транспортно-експедиційного обслуговування, відповідно до статті 934 Цивільного кодексу України, експедитор несе відповідальність відповідно до глави 51 цього Кодексу (Правові наслідки порушення зобов'язання. Відповідальність за порушення зобов'язання).

Приписами ч. 4 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами п. 4.1. договору передбачено, що експедитор несе відповідальність за цілісність та якість прийнятого до транспортного експедирування вантажу тільки за умови дотримання вантажовідправником та вантажоодержувачем вимог Правил транспортного експедирування вантажів (багажу), дійсного договору та діючого законодавства, регламентуючого перевезення та експедирування вантажів автотранспортом.

Так, умовами Правил транспортного експедирування вантажів (багажу) № 39 від 20.11.2002р., доданих до матеріалів справи відповідачем, передбачено наступне:

- при здачі вантажу (багажу) до перевезення, вантажовідправник зобов'язаний вказати повне найменування вантажоодержувача і його контактні телефони, а також вказати (задекларувати) вартість зданого до перевезення вантажу (багажу) (п. 1.2.);

- замовник при відправленні вантажу може укласти договір страхування вантажів - разовий на одне транспортування або генеральний на всі транспортування вантажу (далі Договір страхування). Умови страхування, страхові випадки, страхові тарифи та виплати встановлюються у Договорі страхування. Експедитор надає консультативну допомогу замовнику при укладанні договору страхування - роз'яснює замовнику умови договору та Правил страхування вантажів (багажу), затверджених страховою компанією. Страховий платіж і страхова сума вказується в графі "Страхування" в квитанції про приймання вантажу. Замовник самостійно вирішує страхувати або не страхувати свій вантаж (багаж). При відсутності страхування страховий платіж не стягується і страхова сума в квитанції не вказується (п. 7.9);

- у випадках, якщо цінність вантажу не вказана, вантаж не застрахований в індивідуальному порядку, матеріальна відповідальність експедитора перед замовниками встановлюється в розмірі фактичного збитку, але не більше 1000,00 (однієї тисячі) гривень (п. 7.10).

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, сторони в Договорі № Д 987 на транспортно-експедиторські послуги від 23.02.2009р. на власний розсуд передбачили обставини, за яких настає відповідальність експедитора за цілісність та якість прийнятого до транспортного експедирування вантажу, а позивач не дотримався вимог договору та Правил транспортного експедирування вантажів (багажу) № 39 від 20.11.2002 року, щодо страхування вантажу та декларування його вартості при здачі вантажу до перевезення, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що матеріальна відповідальність перед позивачем встановлюється в розмірі фактичного збитку, але не повинна перевищувати 1000,00 грн.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не дотримав вимоги договору та правил транспортного експедирування вантажів (багажу) №39 від 20.11.2002 року, щодо страхування вантажу.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 1000,00 грн.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків індексу інфляції та 3% річних, оскільки збитки за своєю правовою природою не є грошовим зобов'язанням та їх виникнення підлягає доведенню у встановленому законодавством порядку, а відтак приписи ст. 625 Цивільного кодексу України на стягнення збитків не поширюються.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Склад судових витрат, не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні вказаної статті Господарського процесуального кодексу України відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (ст.30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою (п. 1.1 постанови № 7 від 21.02.2013 року пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Так, позивачем заявлені до відшкодування витрати, які складаються з вартості двох квитків (Запоріжжя-Київ, Київ-Запоріжжя) загальною вартістю 641,32 грн та добових у сумі 180,00 грн.

Відповідно до п. 6.2 постанови № 7 від 21.02.2013 року Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", судовим експертам, перекладачам, іншим особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень, відшкодовуються: вартість проїзду до місця виклику і назад залізничним, автомобільним, водним і повітряним транспортом; страхові платежі за державне страхування на транспорті, вартість попереднього продажу проїзних документів, проїзд автомобільним транспортом (крім таксі) до залізничної станції, аеропорту, якщо вони знаходяться за межами населеного пункту; найом жилого приміщення; добові в розмірах, встановлених законодавством про службові відрядження. В усіх зазначених випадках відшкодуванню підлягає мінімальна вартість проїзду та мінімальна (для населеного пункту, в якому знаходиться господарський суд) вартість проживання в готелі. Документально підтверджені відомості про таку вартість та про фактичні витрати на проїзд і проживання подаються заінтересованими особами.

З огляду на викладене та враховуючи, що явка представника позивача визнавалась обов'язковою в судове засідання, яке відбулось 23.07.2015 року, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення клопотання відповідача про відшкодування вартості витрат, понесених, у зв'язку з викликом до господарського суду.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що витрати по сплаті судового збору та інші витрати, які пов'язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову виходячи з приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського міста Києва від 06.08.2015 року у справі №910/15353/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного підприємства "Метизи-94"- задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Метизи-94" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 року у справі №910/15353/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15353/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк