ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа № 918/1044/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Компанія) до комунального підприємства "Радивилівтеплосервіс" Радивилівської районної ради Рівненської області (далі Підприємство) про стягнення 6 457 грн. 38 коп.,

за участі представників:

позивача: ОСОБА_1 за дов. від 15 липня 2014 року № 14-182,

відповідача: ОСОБА_2 (директора),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2015 року Компанія звернулася до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 12/545-ТЕ-28, укладеного 28 серпня 2012 року між позивачем та Підприємством, останньому протягом жовтня 2012 року грудня 2012 року було поставлено 25,117 тис. м3 природного газу на загальну суму 32 883 грн. 17 коп. Оскільки відповідач взяте на себе за вказаним договором зобовязання щодо оплати вартості газу, отриманого у вищезазначений період, виконав несвоєчасно, позивач, посилаючись на статті 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статтю 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), просив суд стягнути з Підприємства 2 116 грн. 54 коп. пені, 2 301 грн. 82 коп. штрафу, 996 грн. 33 коп. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 1 042 грн. 69 коп.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 7 вересня 2015 року порушено провадження у справі № 918/1044/15, розгляд якої було призначено на 17 вересня 2015 року.

До початку призначеного судового засідання через канцелярію суду надійшов відзив Підприємства на позовну заяву від 14 вересня 2015 року № 320 (а.с. 36-38), в якому останнє просило суд відмовити Компанії у задоволенні її позовних вимог з огляду на те, що 5 грудня 2012 року та 10 лютого 2014 року між сторонами були укладені договори про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію № 497/517 та № 43/30 відповідно. За умовами вказаних правочинів сторони дійшли згоди про зміну порядку та строків проведення розрахунків за природний газ, поставлений позивачем на виконання договору купівлі-продажу природного газу від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28, та погодили новий порядок погашення заборгованості відповідача за поставлений газ за рахунок коштів субвенцій з Державного бюджету України. Оскільки строк виконання Підприємством своїх зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28, з урахуванням положень договорів від 5 грудня 2012 року № 497/517з та від 10 лютого 2014 року № 43/30, не настав, підстави для стягнення з відповідача заявлених Компанією штрафних санкцій та компенсаційних виплат, на думку Підприємства, відсутні. Крім того, у даному відзиві відповідач посилався на те, що прострочення виконання спірних грошових зобовязань виникло не з його вини, а було спричинено неналежним державним фінансуванням Підприємства.

У судовому засіданні 13 жовтня 2015 року представник Компанії підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Підприємства проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 14 вересня 2015 року № 320.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2012 року між Компанією та Підприємством був укладений договір на купівлю-продаж природного газу № 12/545-ТЕ-28, за умовами якого позивач зобовязався у 2012 році передати відповідачу у власність природний газ, а покупець, у свою чергу, прийняти та оплатити цей газ на умовах даного договору (а.с. 10-15).

Вказаний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору позивач протягом жовтня 2012 року грудня 2012 року поставив відповідачу природний газ в обсязі 25,117 тис. м3 на загальну суму 32 883 грн. 17 коп. Даний факт підтверджується підписаними між сторонами актами прийому-передачі: від 31 жовтня 2012 року на суму 5 358 грн. 55 коп., від 30 листопада 2012 року на суму 9 355 грн. 54 коп. та від 31 грудня 2012 року на суму 18 169 грн. 08 коп. Копії зазначених актів наявні у матеріалах даної справи (а.с. 16-18).

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за цим договором щодо поставки газу також свідчить відсутність з боку Підприємства претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за природний газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 1 серпня 2012 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11.1 договору).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів статті 8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11червня 2012 року № 517 та від 29 січня 2014 року № 30 були затверджені Порядки та умови надання у 2012, 2014 роках субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування. Вказані Порядки визначали механізм перерахування і надання у 2012, 2014 роках субвенції з Державного бюджету України місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 4 цих Порядків підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості. Наведеним пунктом також визначено учасників розрахунків, їх кількість.

Судом встановлено, що 5 грудня 2012 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2012 року № 517 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області, Головним фінансовим управлінням Рівненської обласної державної адміністрації, Головним управлінням промисловості та розвитку інфраструктури Рівненської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Радивилівської районної державної адміністрації, Радивилівською районною державною адміністрацією, Підприємством та Компанією був укладений договір про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування № 497/517з (а.с. 40-41).

Вказана угода підписана повноважними представниками її сторін та скріплена печатками цих юридичних осіб.

Предметом зазначеного правочину є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статті 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та Постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2012 року № 517 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування".

Згідно з пунктом 9 вказаного договору Підприємство перераховує на рахунок Компанії грошові кошти в сумі 5 358 грн. 55 коп., у тому числі ПДВ 893 грн. 09 коп., для погашення заборгованості за природний газ, поставлений у 2012 році за договором від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28.

Також 10 лютого 2014 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департаментом фінансів Рівненської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства, енергетики та енергоефективності Рівненської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Радивилівської районної державної адміністрації, Радивилівською районною державною адміністрацією, Підприємством та Компанією був укладений договір про організацію взаєморозрахунків № 43/30 (а.с. 43-44).

Даний правочин підписаний повноважними представниками його сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Предметом цього договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування".

Відповідно до пункту 9 вказаного договору Підприємство перераховує на рахунок Компанії грошові кошти в сумі 27 524 грн. 62 коп., у тому числі ПДВ 4 587 грн. 44 коп., для погашення заборгованості за природний газ, поставлений у 2012 році за договором від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28.

Судом встановлено, що згідно з положеннями пункту 12 вищезазначених договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно з пунктом 15 даних угод останні набирають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Водночас у пункті 17 цих договорів сторони обумовили, що після виконання даних угод вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

З огляду на вищенаведені положення даних договорів, суд дійшов висновку про те, що уклавши зазначені угоди про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений згідно договору купівлі-продажу природного газу від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 924/1265/13 та від 1 липня 2015 року у справі № 924/1230/14, прийнятих за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини 1 статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищезазначені обставини суд дійшов висновку, що положення договору на купівлю-продаж природного газу від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28 щодо можливості стягнення з відповідача передбачених даною угодою штрафних санкцій та компенсаційних виплат в частині їх нарахування за несвоєчасну оплату вартості природного газу, поставленого Підприємству у жовтні 2012 року, підлягають застосуванню у період з 14 листопада 2012 року (перший день прострочки платежу за газ, поставлений у жовтні 2012 року, як передбачено пунктом 6.1 договору від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28) по 4 грудня 2012 року включно (день, який передує даті підписання сторонами договору про організацію взаєморозрахунків з погашення вищезазначеної заборгованості від 5 грудня 2012 року № 497/517з). Водночас положення цього договору щодо можливості стягнення з відповідача спірних сум в частині їх нарахування за несвоєчасну оплату вартості природного газу, поставленого Підприємству у листопаді та грудні 2012 року, підлягають застосуванню у період відповідно з 14 грудня 2012 року та 14 січня 2013 року (перший день прострочки платежу за газ, поставлений у зазначений період, як передбачено пунктом 6.1 договору від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28) по 9 лютого 2014 року включно (день, який передує даті підписання сторонами договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості від 10 лютого 2014 року № 43/30).

У той же час судом встановлено, що на виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості від 5 грудня 2012 року № 497/517з на погашення заборгованості Підприємства перед позивачем за природний газ, поставлений відповідачу у жовтні 2012 року, 20 грудня 2012 року на розрахунковий рахунок Компанії було сплачено 5 358 грн. 55 коп. Крім того, 31 березня 2014 року на виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості від 10 лютого 2014 року № 43/30 на рахунок Компанії було перераховано грошові кошти у розмірі 27 524 грн. 62 коп., що склало вартість поставленого Підприємству газу у листопаді-грудні 2012 року. Даний факт підтверджується наявними у матеріалах даної справи копіями відповідних платіжних доручень (а.с. 39, 42). Слід також зазначити, що факт укладення між сторонами вищезазначених договорів про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості, а також факт погашення відповідачем наявного в нього боргу за природний газ, поставлений йому Компанією протягом жовтня-грудня 2012 року, не заперечувався представником позивача у судовому засіданні 13 жовтня 2015 року.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем газу, останній просив суд стягнути з Підприємства 2 116 грн. 54 коп. пені, нарахованої на відповідні суми несвоєчасних оплат, з яких: 83 грн. 45 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 5 358 грн. 55 коп. у період з 14 листопада 2012 року по 21 грудня 2012 року; 698 грн. 53 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 9 355 грн. 54 коп. у період з 14 грудня 2012 року по 13 червня 2013 року, 1 334 грн. 56 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 18 169 грн. 08 коп. у період з 14 січня 2013 року по 13 липня 2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обовязку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 договору на купівлю-продаж природного газу від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28 передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У той же час, як було зазначено вище, уклавши вищенаведені угоди про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений згідно договору купівлі-продажу природного газу від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що початковою датою періоду, за який Компанія здійснює нарахування пені у звязку з неналежним виконанням Підприємством свого обовязку по оплаті природного газу, поставленого йому, зокрема, у жовтні 2012 року, є 14 листопада 2012 року, а кінцевою датою такого нарахування є 4 грудня 2012 року (день, який передує даті підписання сторонами договору про організацію взаєморозрахунків з погашення вищезазначеної заборгованості від 5 грудня 2012 року № 497/517з).

У той же час у решті наданий Компанією розрахунок заявленої до стягнення з відповідача пені, нарахованої у зв'язку з простроченням Підприємством оплати газу, поставленого йому протягом листопада-грудня 2012 року, є арифметично вірним та обґрунтованим.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з Підприємства вказаної штрафної санкції є законною в частині стягнення з останнього 2 079 грн. 21 коп. пені, з яких: 46 грн. 12 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 5 358 грн. 55 коп. у період з 14 листопада 2012 року по 4 грудня 2012 року (день, який передує даті підписання сторонами договору про організацію взаєморозрахунків з погашення вищезазначеної заборгованості від 5 грудня 2012 року № 497/517з), 69 грн. 02 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 9 355 грн. 54 коп. у період з 14 грудня 2012 року по 31 грудня 2012 року; 615 грн. 16 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 9 355 грн. 54 коп. у період з 1 січня 2013 року по 9 червня 2013 року; 14 грн. 35 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 9 355 грн. 54 коп. у період з 10 червня 2013 року по 13 червня 2013 року; 1 097 грн. 61 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 18 169 грн. 08 коп. у період з 14 січня 2013 року по 9 червня 2013 року; 236 грн. 94 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 18 169 грн. 08 коп. у період з 10 червня 2013 року по 13 липня 2013 року. Водночас у задоволенні вимоги про стягнення з Підприємства 37 грн. 33 коп. пені слід відмовити.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням Підприємством своїх зобовязань за спірним договором, позивач просив суд стягнути з останнього штраф у розмірі 2 301 грн. 82 коп.

За частиною 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 230 ГК України, згідно з якою під штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування грошовими чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 вищезазначеної статті).

У пункті 7.2 договору сторони погодили, що за прострочення покупцем оплати природного газу понад 30 днів, останній зобовязаний додатково сплатити продавцю штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Як було зазначено вище, положення договору на купівлю-продаж природного газу від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28 щодо можливості стягнення з відповідача передбачених даною угодою штрафних санкцій в частині їх нарахування за несвоєчасну оплату вартості природного газу, поставленого Підприємству у жовтні 2012 року, підлягають застосуванню у період з 14 листопада 2012 року (перший день прострочки платежу за газ, поставлений у жовтні 2012 року, як передбачено пунктом 6.1 договору від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28) по 4 грудня 2012 року включно (день, який передує даті підписання сторонами договору про організацію взаєморозрахунків з погашення вищезазначеної заборгованості від 5 грудня 2012 року № 497/517з).

Відтак, зважаючи на те, що прострочення відповідачем оплати природного газу, поставленого позивачем у жовтні 2012 року, склало менше тридцятиденного терміну, передбаченого пунктом 7.2 договору від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-2830, суд дійшов висновку, що позовна вимога Компанії про стягнення з Підприємства 375 грн. 10 коп. штрафу, нарахованого у зв'язку з простроченням оплати вартості газу, поставленого у вищезазначений період, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Водночас у решті наданий Компанією розрахунок заявленого до стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1 923 грн. 73 коп., нарахованого у зв'язку з простроченням Підприємством оплати газу, поставленого йому протягом листопада-грудня 2012 року, є арифметично вірним та обґрунтованим. Відтак, вимога про стягнення з Підприємства 1 923 грн. 73 коп. штрафу підлягає задоволенню.

Також Компанія на підставі статті 625 ЦК України просила суд стягнути з відповідача 3 проценти річних у розмірі 1 042 грн. 69 коп., з яких: 16 грн. 69 коп. 3 проценти річних, нараховані на суму основного боргу у розмірі 5 358 грн. 55 коп. у період з 14 листопада 2012 року по 21 грудня 2012 року; 698 грн. 53 коп. 3 проценти річних, нараховані на суму основного боргу у розмірі 9 355 грн. 54 коп. у період з 14 грудня 2012 року по 1 квітня 2014 року, 661 грн. 55 коп. 3 проценти річних, нараховані на суму основного боргу у розмірі 18 169 грн. 08 коп. у період з 14 січня 2013 року по 1 квітня 2014 року, а також 996 грн. 33 коп. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми основного боргу у період з листопада 2012 року по березень 2014 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на укладення сторонами договорів про організацію взаєморозрахунків від 5 грудня 2012 року № 497/517з та від 10 лютого 2014 року № 43/30 та зміну порядку і строків проведення розрахунків за природний газ, поставлений згідно договору купівлі-продажу природного газу від 28 серпня 2012 року № 12/545-ТЕ-28, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою сумою 3 процентів річних, яка підлягає стягненню з Підприємства на користь позивача, є 919 грн. 91 коп., з яких: 9 грн. 25 коп. 3 проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 5 358 грн. 55 коп. у період з 14 листопада 2012 року по 4 грудня 2012 року (день, який передує даті підписання сторонами договору про організацію взаєморозрахунків з погашення вищезазначеної заборгованості від 5 грудня 2012 року № 497/517з); 325 грн. 27 коп. 3 проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 9 355 грн. 54 коп. у період з 14 грудня 2012 року по 9 лютого 2014 року (день, який передує даті підписання сторонами договору про організацію взаєморозрахунків з погашення вищезазначеної заборгованості від 10 лютого 2014 року № 43/30); 585 грн. 39 коп. 3 проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 18 169 грн. 08 коп. у період з 14 січня 2013 року по 9 лютого 2014 року (день, який передує даті підписання сторонами договору про організацію взаєморозрахунків з погашення вищезазначеної заборгованості від 10 лютого 2014 року № 43/30).

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 3 квітня 1997 року № 62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою та належною до стягнення з відповідача сумою нарахованих Компанією інфляційних втрат є 381 грн. 88 коп., з яких: 5 грн. 35 коп. інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу у розмірі 5 358 грн. 55 коп. у період з листопада 2012 року по грудень 2012 року, 140 грн. 33 коп. інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу у розмірі 9 355 грн. 54 коп. у період з грудня 2012 року по лютий 2014 року, 236 грн. 20 коп. інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу у розмірі 18 169 грн. 08 коп. у період з січня 2013 року по лютий 2014 року.

У той же час у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 122 грн. 78 коп. трьох процентів річних та 614 грн. 45 коп. інфляційних втрат слід відмовити.

Відтак, даний позов підлягає частковому задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Радивилівтеплосервіс" Радивилівської районної ради Рівненської області (35500, Рівненська область, місто Ридивилів, вулиця Івана Франка, будинок 2, ідентифікаційний код: 36549940) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код: 20077720) 1 923 (одну тисячу дев'ятсот двадцять три) грн. 73 коп. штрафу, 2 079 (дві тисячі сімдесят девять) грн. 21 коп. пені, 381 (триста вісімдесят одну) грн. 88 коп. інфляційних втрат, три проценти річних у розмірі 919 (девятсот девятнадцять) грн. 91 коп., а також 1 500 (одну тисячу п'ятсот) грн. 88 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19 жовтня 2015 року

Суддя Є.В. Павленко