ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р.Справа № 916/2570/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів:, ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність № 3060 від 18.09.2014)

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність № 22 від 12.03.2015)

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт

на рішення господарського суду Одеської області від 15 липня 2015 року, повний текст якого складено та підписано 17 липня 2015 року

по справі № 916/2570/15

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України

до Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт

про стягнення 43 562,43 грн.

В С Т А Н О В И В :

23.06.2015 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", в якій просило стягнути з відповідача інфляційні нарахування та 3 % річних у загальній сумі 43 562,43 грн., за неналежне виконання умов Договору майнового сервітуту № 116-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови договору щодо оплати права обмеженого користування гідротехнічною спорудою, розташованою в акваторії порту, а саме причалом №26 довжиною 210 метрів (архівний номер паспорту 85326), що підтверджується рішенням господарського суду Одеської області по справі № 916/935/14, на виконання якого видано відповідний наказ.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.07.2015 року по справі № 916/2570/15 позов задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт на користь державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України 4 513 (чотири тисячі пятсот тринадцять) грн. 77 коп. 3% річних, 39 030 (тридцять девять тисяч тридцять) грн. 67 коп. - інфляційних нарахувань та 1 826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 27 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Такий висновок суду мотивований тим, що відповідачем не виконані належним чином умови Договору майнового сервітуту № 116-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 року в частині сплати основного боргу у визначений строк, що відповідно до ст.35 ГПК України підтверджується рішенням господарського суду Одеської області, яке набрало законної сили, у звязку з чим позивачем нараховані у відповідності до ст.625 ЦК України інфляційні нарахування та 3 % річних. Крім того судом було самостійно розраховано суму 3 % річних та визначено їх розмір.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ДП «ІМТП» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, в звязку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

В обґрунтування апеляційної скарги ДП «ІМТП» зазначає, що місцевим господарським судом не застосовані положення ст.62 та ч.1 п.2 ст.80 ГПУ України, а саме не припинено провадження по справі у звязку з тим, що рішенням суду по справі № 916/935/14 за участю тих самих сторін та підстав позову вже була стягнута заборгованість за Договором № 655-О/116-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 року.

Представник позивача відзив на апеляційну скаргу не надав, проте в судовому засіданні 15.10.2015 року просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим та відповідаючим матеріалам справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до Закону України "Про морські порти України", розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 р. № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було проведено реорганізацію державних підприємств морського транспорту, шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них згідно розподільчих балансів, та утворено, внаслідок виділу, державне підприємство "Адміністрація морських портів України".

Пунктом 3 Наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013р. № 163 встановлено, що Адміністрація морських портів України є правонаступником державних підприємств морського транспорту, зазначених у п. 1 цього наказу, у частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів.

Пунктом 7 наказу встановлено, що після проведення державної реєстрації Адміністрації морських портів України головам Комісій передати, а голові Адміністрації морських портів України прийняти на баланс майно, права та обов'язки державних підприємств морського транспорту, що реорганізуються, згідно із затвердженими Міністерством розподільчими балансами та актами приймання-передачі.

Зазначеним актом приймання-передачі від 13.06.2013 р. №482/19 до Адміністрації були передані основні засоби Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт" згідно з розподільчим балансом станом на 13.06.2013р., в т.ч. причали Іллічівського морського порту.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України, апеляційна інстанція не звязана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

30.09.2013 року між ДП "АМПУ" (Власником) та ДП "Іллічівський морський торговельний порт" (Сервітуарієм) укладено договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 655-О/116-П-ІЛФ-13 (Договір), відповідно до п. 1.1 якого Власник, на визначених договором умовах оплати, надає Сервітуарію право обмеженого користування належними Власнику гідротехнічними спорудами (нерухомим майном), розташованими в акваторії Іллічівського морського порту, а саме причал № 26, довжиною 210 м.п., архівний номер паспорту 85326.

Відповідно до п.п.2.2., 2.3., Договору розрахована за формулою, визначеною п.2.1. цього Договору, плата за сервітут на причал № 19 за період дії договору складає 134 085,12 грн. (з ПДВ). Оплата сервітуту здійснюється Сервітуарієм щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку Власника. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що він набуває чинності з дня його укладення, але регулює взаємовідносини між сторонами, починаючи з 21.08.2013р. у відповідності до ст.631 ЦК України. Договір діє до 31 грудня 2013 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

Всі права та обов`язки власника, які передбачені цим договором, виконуються Іллічівською філією державного підприємства „Адміністрація морських портів України (п.7.7).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач умови Договору виконав у повному обсязі та виставив відповідачу рахунки до оплати (використання причалу) на загальну суму 134 085,12 грн., а саме: № 4 456 від 30.09.2013р. на суму 41 334,52 грн., № 9 364 від 31.10.2013р. на суму 31 252,92 грн., № 9 384 від 30.11.2013р. на суму 30 244,76 грн., № 12 860 від 31.12.2013р. на суму 31 252,92 грн. (а.с.12-16).

Відповідно до умов Договору Оплата сервітуту здійснюється Сервітуарієм щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку Власника. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці.

У зв`язку з невиконанням ДП "Іллічівський морський торговельний порт" зобовязань по сплаті виставлених рахунків на загальну суму 134 085,12 грн., ДП "АМПУ" в особі Іллічівської філії ДП „АМПУ звернулось до господарського суду Одеської області з позовними вимогами, в яких просило стягнути з ДП "Іллічівський морський торговельний порт" заборгованість за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 116-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 року в розмірі 134 085,12 грн.

За змістом ч.ч.1,2 ст.35 ГПК України, обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Так, не підлягають доведенню обставини, визнані судом загальновідомими. Загальновідомість обставин полягає в тому, що вони відомі широкому загалу, зокрема, суду та особам, які беруть участь у справі. Загальновідомість того чи іншого факту є відносною і залежить від часу, що сплинув після події, поширеності інформації про подію в певній місцевості. Загальновідомі обставини не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність - очевидна, і доказування їх є зайвим.

Більш того, для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі сторони, що й у справі, яка розглядається. Отже, повна тотожність суб'єктного складу спору є обов'язковою умовою преюдиціальності щодо сторін. Якщо у справі беруть участь ті самі сторони, однак інші треті особи, то факти, встановлені рішенням у такій справі, матимуть преюдиціальне значення.

Вказане вище підтверджується постановою, пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.07.2014 року по справі № 916/935/14 (Головуючий суддя Цісельський О.В., судді Демешин О.А., Оборотова О.Ю.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015 року, позов задоволено: стягнуто з ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на користь ДП "АМПУ" в особі, якою є Іллічівська філія ДП „АМПУ 134 085,12 грн. та 2 681,70 грн. судового збору.

Частиною 3 ст. 18 Закону України Про морські порти України встановлено, що власники та/або користувачі технологічно пов'язаних об'єктів портової інфраструктури зобов'язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов'язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.

Як зазначено у Статуті, Адміністрація є державним комерційним підприємством, зареєстрованим відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до приписів ч.2 ст. 74 Господарського кодексу України, п.4.2 Статуту Адміністрації, майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. В будь-якому разі усе майно, що знаходиться в розпорядженні Адміністрації, належить до державного майна.

Відповідно до ч.1 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим кодексом та іншими законами. Отже, Адміністрація як особа, у господарському віданні якої знаходиться причали та на балансі якої вони числяться, здійснює право володіння, користування та розпорядження цим майном.

Так як Адміністрація здійснює право володіння, користування та розпорядження закріпленим за ним майном, вона володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1 та ч.2ст. 319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, Державним підприємством Іллічівський морський торговельний порт оплата рахунків на виконання умов п.2.3 укладеного між сторонами Договору № 655-О/6П-ІЛФ-13 від 30.09.2013, була здійснена з порушенням, сума боргу була стягнута рішенням господарського суду Одеської області від 21.07.2014 року, у звязку з чим позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційні нарахування у відповідності до ст.625 ЦК України.

Згідно із ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим слід зазначити, що інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому вони є складовою частиною основного боргу.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України, Листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року з рекомендаціями відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ та Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права.

Як вже зазначалось, свій обов'язок оплатити позивачу суму боргу відповідно на забезпечення виконання рішення суду від 21.07.2014 року по справі № 916/935/14, ДП Іллічівський морський торговельний порт виконав з порушенням умов договору, отже, має місце прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати боргу.

При цьому невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) згідно ст.610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання.

Колегія суддів апеляційної інстанції перевіривши розрахунок 3 % річних у сумі 4513,77 грн., який був судом зроблений самостійно, погоджується з ним та нараховані інфляційні у розмірі 39 030,67 грн., вважає правомірними висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача зазначених сум, та вважає їх правомірними та обґрунтованими.

Відносно доводів скаржника про наявність в даному випадку підстав для припинення провадження по справі у відповідності до ч.1п.2 ст.80 ГПК України, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ч.1 п.2 ст.80 ГПК України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Згідно з п. 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Пунктом 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Так, питанням розгляду даної справи є позовні вимоги ДП «АМПУ» про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних за неналежне виконання п.2.3 Договору в частині несвоєчасної оплати суми основного боргу до повного виконання боржником зобовязань по оплаті заборгованості, а саме 30.09.2013 року, яка була стягнута рішенням господарського суду Одеської області по справі № 916/935/14.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду відповідає встановленим фактичним обставинам справи, прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права та передбачені законом підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи викладене, судова колегія цілком погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України.

Відповідач ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надав, а тому зазначені вище факти під час розгляду апеляційної скарги та справи в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які відповідач посилався як на підстави своїх вимог, доводів і заперечень.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 15.07.2015 року по справі № 916/2570/15 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського

процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 15 липня 2015 року по справі № 916/2570/15 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „16 жовтня 2015 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя М.С. Петров

Суддя Т.А. Величко