КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа№ 910/21962/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: Жигальська Ю.Ю.

від третьої особи: не з'явився.

розглядаючи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2015р. у справі №910/21962/14 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО",

третя особа ОСОБА_3

про стягнення 15254,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача про стягнення 15254,06 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.07.2015р. у справі №910/21962/14 позов задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму страхового відшкодування у розмірі 14120,55 грн., пеню у розмірі 984,18 грн., 3 % річних у розмірі 132,31 грн. та судовий збір у розмірі 1808,73 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи визначені полісом №АВ/7918132 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до Позивача, Відповідач був зобов'язаний відшкодувати Позивачу витрати в розмірі 14120,55 грн. (15120,55 грн. - 1000,00 грн. франшизи за полісом) у строк до 26.05.2014р. включно. Відповідачем свого зобов'язання з відшкодування Позивачу витрат у розмірі 14120,55 грн. виконано не було, а тому вимоги Позивача про стягнення з Відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 14120,55 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки Відповідачем свого зобов'язання щодо виплати позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 14120,55 грн. виконано не було, вимоги Позивача про стягнення з відповідача пені та 3 % річних є обґрунтованими.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано проведене страхове відшкодування в сумі 13870,00 грн. та відповідно не припинено провадження у справі в цій частині. Право на стягнення пені та 3% річних належить лише потерпілому.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2015р. апеляційну скаргу Відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 01.07.2015р. у справі №910/21962/14 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 29.09.2015р.

17.09.2015р. Позивач подав до суду заяву, в якій просив рішення господарського суду міста Києва залишити без змін.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. апеляційну скаргу у справі №910/21962/14 передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Станіка С.Р., Хрипуна О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. апеляційну скаргу у справі №910/21962/14 прийнято до провадження визначеним складом суду та призначено до розгляду на 29.09.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. відкладено розгляд скарги на 13.10.2015р.

12.10.2015р. Позивач направив до Київського апеляційного господарського суду заяву, в якій просив розгляд скарги здійснити без участі представника Позивача.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015р. апеляційну скаргу у справі №910/21962/14 передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Шаптали Є.Ю., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015р. апеляційну скаргу у справі №910/21962/14 прийнято до провадження визначеним складом суду та призначено до розгляду на 13.10.2015р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

17.09.2012р. між Позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами №28-0520-12-00364, об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем Geely МК, державний номер НОМЕР_1.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/7918132 від 17.09.2012р..

Вказаним договором (поліс № АВ/7918132) передбачено, що франшиза становить 1000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

11.07.2013р. у Київському районі м. Донецька по пр. Партизанському, №48, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки ВАЗ 217230, державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та транспортним засобом Geely МК, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4 та під його керуванням, що підтверджується довідкою №9230271, виданою ВДАІ Донецького міського управління ГУ МВС України у Донецькій області.

26.07.2013р. Київським районним судом м. Донецька винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності №257/9426/13-п, якою було визнано ОСОБА_3 винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Вказаною постановою встановлено, що 11.07.2013р. о 13:00 год. у Київському районі м. Донецька по пр. Партизанському, напроти буд. №48, водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом ВАЗ 217230, державний номер НОМЕР_2, починаючи рух, не переконався в безпеці свого руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Geely, державний номер НОМЕР_1, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення.

29.08.2013р. Позивачем був складений та підписаний страховий акт №ССКА-2123, відповідно до якого ОСОБА_4 підлягає виплата страхового відшкодування в сумі 15120,55 грн.

30.08.2013р. Позивачем виплачено страхове відшкодування в сумі 15120,55 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №15289 від 30.08.2013р.

Таким чином, ОСОБА_3 зобов'язаний відшкодувати Позивачу в порядку регресу шкоду в сумі 15120,55 грн., оскільки його цивільно-правова відповідальність перед іншими особами за шкоду заподіяну їх майну була застрахована Відповідачем, останній зобов'язаний відшкодувати Позивачу в порядку регресу вказану матеріальну шкоду.

14.02.2014р. Позивач звернувся до Відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 15120,55 грн., яку Відповідач отримав 17.02.2014р.

22.06.2015р. Відповідач здійснив перерахування Позивачеві грошових коштів в сумі 13840,55 грн., з призначенням платежу «страхове відшкодування згідно страхового акту 1844-24 від 22.06.2015р. за полісом №АВ/7918132 від 17.08.2012р.».

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №7786/15-54 від 26.05.2015р., розмір відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля Geely МК, державний номер НОМЕР_3, внаслідок його пошкодження при ДТП, складає 17578,69 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга апеляційна скарга Відповідача підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст.1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".

Згідно з ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, в тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З встановлених судом обставин вбачається, що 11.07.2013р. о 13:00 год. у Київському районі м. Донецька по пр. Партизанському, напроти буд. №48, водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом ВАЗ 217230, державний номер НОМЕР_2, починаючи рух, не переконався в безпеці свого руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Geely, державний номер НОМЕР_1, що спричинило пошкодження транспортних засобів. На підставі укладеного з ОСОБА_4 договором страхування наземного транспорту, Позивач перерахував вигодонабувачу (ПАТ «Альфа-Банк») страхове відшкодування в сумі 15120,55 грн.

Оскільки, 17.09.2012р. між Відповідачем та ОСОБА_3 був укладений поліс №АВ/7918132 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про страхування цивільно-правової відповідальності останнього, як власника наземного транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 217230, державний номер НОМЕР_2, а 26.07.2013р. Київським районним судом м. Донецька винесено постанову №257/9426/13-п, якою було визнано ОСОБА_3 винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, Відповідач зобов'язаний відшкодувати спричинену шкоду Позивачу.

Позивач звернувся до Відповідача з вимогою сплати страхового відшкодування в сумі 15120,55 грн. Проте, як вбачається з матеріалів справи 22.06.2015р. Відповідач здійснив перерахування грошових коштів в сумі 13840,55 грн.

Оскільки, після звернення Позивача з даним позовом до суду, Відповідачем сплачено страхове відшкодування в сумі 13840,55 грн., то суд вважає за необхідне припинити провадження у справі №910/21962/14 в частині позовної вимоги Позивача про стягнення з Відповідача збитків в сумі 13840,55 грн. за відсутністю предмету спору.

Апеляційним судом не приймаються до уваги доводи Скаржника щодо необґрунтованого зарахування до страхового відшкодування 280,00 грн. як витрати на послуги евакуатора, оскільки ст.28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодовуються витрати, пов'язані, у тому числі, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання власника, чи до місця здійснення ремонту на території України. Як вбачається з матеріалів справи, страхувальником було надано Позивачеві документи на підтвердження витрат на послуги евакуатора, які були включені до суми страхового відшкодування та сплачені Позивачем відповідно до діючого законодавства. Тому в цій частині вимоги Позивача є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню частково в сумі 280,00 грн.

Судом не приймаються доводи Відповідача, що право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише потерпілому, вигодонабувачу або спадкоємцю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Сплативши страхову виплату ОСОБА_4 за договором добровільного страхування до Позивача відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги, яке мав потерпілий до Відповідача, в тому числі на отримання пені внаслідок порушення Відповідачем строків виплати відшкодування, тому Позивач правомірно звернувся з вимогою про стягнення пені з Відповідача та судом обґрунтовано ці вимоги задоволені.

Апеляційний суд не погоджується з висновком місцевого суду, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 3 % річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З аналізу наведених норм права вбачається, що ст.625 Цивільного кодексу України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 Цивільного кодексу України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 Цивільного кодексу України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Отже, оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проте, зазначена відповідальність наступає в зв'язку з порушенням умов договору страхування між страховиком і страхувальником. Таким чином, три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання, яке виникло внаслідок невиконання умов договору.

Разом з тим, підставою для звернення Позивача з даним позовом стало невиконання Відповідачем деліктного зобов'язання з відшкодування шкоди, спричиненої потерпілому внаслідок ДТП. За вказаних обставин, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 3% річних не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду міста Києва відповідній зміні.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2015р. у справі №910/21962/14 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2015р. у справі №910/21962/14 змінити.

3. Резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 01.07.2015р. у справі №910/21962/14 викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі №910/21962/14 в частині позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача страхового відшкодування в сумі 13840,55 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вулиця Казимира Малевича, будинок 31, ідентифікаційний код 31650052) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м.Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ. А, ідентифікаційний код 30859524) страхове відшкодування в сумі 280 (двісті вісімдесят) грн. 00 коп., пеню в сумі 984 (дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 18 коп. та судовий збір у сумі 1809 (одна тисяча вісімсот дев'ять) грн. 11 коп.

3. В іншій частині в позові відмовити».

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м.Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ. А, ідентифікаційний код 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вулиця Казимира Малевича, будинок 31, ідентифікаційний код 31650052) судовий збір в сумі 837 (вісімсот тридцять сім) грн. 71 коп. за розгляд апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 20.10.2015р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала