ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015р. Справа№ 914/2624/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш», м. Львів

до відповідача: Українсько-чеського спільного підприємства «Квінта» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Львів

про: стягнення 23013,10 грн.,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 02.03.15р.);

від відповідача: не з явився

В судовому засіданні 15.10.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору:

позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Фреш» (м. Львів) до Українсько-чеського спільного підприємства «Квінта» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 23013,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обовязків за договором поставки не виконав, зокрема, не провів повної оплати за отриманий товар.

Ухвалою суду від 03.08.2015 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 24.09.2015р. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обовязковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

Сторони участь повноважних представників в судовому засіданні 24.09.2015р. не забезпечили, вимог ухвали суду від 03.08.2015р. не виконали, причин неявки суду не повідомили, з клопотаннями та заявами не зверталися.

Розгляд справи відкладено на 01.10.2015 року.

Сторони участь повноважних представників в судовому засіданні 01.10.2015 року не забезпечили, вимог ухвали суду від 03.08.2015р. не виконали, з клопотання та заявами не зверталися.

02.10.2015 року представник позивача через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №4471/15) про продовження строку розгляду спору, яке судом задоволено.

Строк розгляду спору продовжено та розгляд справи відкладено на 15.10.2015 року.

Позивач участь повноважного представника в судовому засіданні 15.10.2015 року забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив черговий раз, причини неявки суду не повідомив, з клопотаннями та заявами до суду не звертався.

Конверти, адресовані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві та ОСОБА_1 з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 01.10.2015 р., повертались із позначкою «за терміном зберігання».

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. А відповідно до п. 3.9.1. постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до ст. 75 ГПК України, справу може бути розглянуто за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

02.09.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фреш» (позивач у справі, постачальник згідно договору) та Українсько-чеське спільне підприємство «Квінта» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач у справі, покупець згідно договору) уклали договір поставки № 68/09/ЛВ/13, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобовязується передати у власність покупця товар згідно накладних у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобовязується проводити оплату за товар та приймати його на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.1.2. договору поставка кожної партії товару здійснюється на підставі накладної згідно замовлення покупця.

Загальна вартість договору становить суму всіх накладних на відпуск товару.

Ціна на товар погоджується сторонами в замовленні та зазначається в накладних (п.5.1. договору).

Оплата за товар здійснюється покупцем на протязі 7 календарних днів з моменту отримання товару (п.6.1. договору).

Відповідно до п.10.1. договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом невизначеного строку, до його розірвання у випадках та порядку, передбачених чинним законодавством України.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар, що підтверджується видатковою накладною № L від 10.09.2013 р. на загальну суму 13 706,92 грн.

Відповідач частково здійснив оплату за поставлений товар в сумі 1 000,00 грн., що підтверджується копіями банківських виписок, які містяться в позовній заяві.

19.10.2013 року позивач направив на адресу відповідача вимогу №95 від 16.10.2013 року про погашення боргу в сумі 12 706,92 грн., яка була залишена без відповіді та задоволення.

Як стверджує позивач, станом на 16.06.2015 року у відповідача існує заборгованість в сумі 12 706,92 грн.

На суму боргу позивачем нараховано 9 682,67 грн. інфляційних втрат та 623,51 грн. - 3 % річних.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Як встановлено судом, на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 68/09/ЛВ/13 від 02.09.2013 року, позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується відповідною видатковою накладною, копія якої долучена до матеріалів справи.

Оплата за товар здійснюється покупцем на протязі 7 календарних днів з моменту отримання товару (п.6.1. договору).

В звязку з частковою оплатою поставленого товару, у відповідача виникла заборгованість в сумі 12 706,92 грн.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання недопустима. Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із врахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення 12 706,92 грн. основного боргу, 9 682,67 грн. інфляційних втрат та 623,51 грн. - 3% річних є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2.Стягнути з Українсько-чеського спільного підприємства «Квінта» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (79058, м.Львів, пр. Чорновола, 43-А, ідентифікаційний код 22332062) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш» (79024, м. Львів, вул. Промислова,53, ідентифікаційний код 23956445) 12 706,92 основного боргу, 9 682,67 грн. інфляційних втрат, 623,51 грн. - 3% річних та 1827,00 грн. судового збору.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 20.10.2015 р.

Суддя Король М.Р.