ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа № 911/3475/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехнологія», с.Совнівка, Шумського р-ну, Тернопільської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ксинторг», Російська Федерація, м.Білгород

про стягнення 321333,78 російських рублів, що в еквіваленті становить 105934,11 грн.

Суддя Кошик А.Ю.

За участю представників:

Позивача ОСОБА_1

Відповідача не зявився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотехнологія» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ксинторг» про стягнення 321333,78 російських рублів, що в еквіваленті становить 105934,11 грн.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Ксинторг» є нерезидентом, який не має свого представництва на території України. Місцезнаходженням названого товариства є: 308025, Російська Федерація, Білгородська область, м.Білгород, вул. Мирна, буд. 10.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 р. компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду.

Пунктами 9.1, 9.2 контракту № 15 від 20.03.2015 р. передбачено, що всі розбіжності, які виникають при реалізації цього контракту, повинні вирішуватись шляхом переговорів між сторонами. Якщо сторони не можуть прийти до згоди, то розбіжності підлягають вирішенню в Господарському суді Київської області.

Враховуючи вищенаведене, суд прийняв позовну заяву до розгляду, ухвалою від 12.08.2015 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 06.10.2015 року. Для належного повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ксинторг» (308025, Російська Федерація, Білгородська область, м.Білгород, вул. Мирна, буд. 10) про час і місце розгляду справи, останньому було вручено копію даної ухвали і матеріалів позовної заяви в нотаріально засвідченому перекладі на російську мову через компетентний суд Російської Федерації.

В судовому засіданні 06.10.2015 року позивач повідомив суду про сплату відповідачем основного боргу в сумі 99550,60 грн. за платіжними дорученнями № 72011899 від 17.08.2015 року на суму 51124,12 грн. та № 80249399 від 11.09.2015 року на суму 48426,48 грн.

У звязку з чим, позивач підтримав решту позовних вимог та додатково заявив про відшкодування судових витрат у вгляді витра на переклад в сумі 1092 грн. (сплачених за платіжним дорученням № 1165 від 28.08.2015 року).

Відповідач в судове засідання 06.10.2015 року не зявився, вимоги суду не виконав, витребувані документи та письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 20.03.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екотехнологія» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД КСИНТОРГ» (відповідач) був укладений Контракт № 15 на поставку міцелія компостного шампіньйонного (надалі - Контракт), згідно з яким позивач (Постачальник) зобов'язується поставляти товар в певній кількості і по узгодженій ціні у власність відповідачу (Покупець), а останній прийняти товар і оплатити його, згідно рахунку (інвойсу).

Згідно з п. 3.1. Контракту поставка товару здійснюється окремими партіями по заявці Покупця.

На виконання умов Контракту 09.06.2015 року ТОВ «Екотехнологія» залучивши перевізника ТОВ «БМ ЛТД», здійснило міжнародне перевезення Товару у кількості - 1070 брикетів по ціні 152 582,00 російських рублів. Позивач взяті на себе зобовязання виконав, про що свідчать: митна декларація № 100260001/2015/544999 від 09.06.2015 року, а також міжнародна товаротранспортна накладна СМR № 205624 від 09.06.2015 року.

08.07.2015 року ТОВ «Екотехнологія» залучивши перевізника Фізичну особу- підприємця ОСОБА_2, здійснило міжнародне перевезення Товару у кількості - 1070 брикетів по ціні 152 582,00 російських рублів (РШВ), про що також свідчать митна декларація № 100260001/2015/545536 від 08.07.2015 року, а також міжнародна товаротранспортна накладна СМR № 228994 від 08.07.2015 року.

Відповідно до п. 6.2 та п. 6.3 Контракту оплата за Товар здійснюється Покупцем в безготівковому порядку по 100% передоплаті, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця на підставі виставленого рахунку (інвойсу). У разі дострокової поставки, оплата партії Товару повинна бути проведена протягом 10 (десяти) календарних днів, після поставки. Оплата за поставлений Товар можлива з відстрочкою платежу, додаткові умови якої вказуються в специфікації на партію, але не пізніше 10 (десяти) календарних днів після поставки.

Крім того, в специфікаціях на поставку № 9 від 08.06.2015 року та № 12 від 07.07.2015 року Сторони узгодили, що товар поставляється з відстрочкою платежу в 14 календарних днів.

Однак, станом на момент звернення позивача до суду відповідач свої зобовязання з оплати товару своєчасно та в повному обсязі не виконав, прострочив погоджений сторонами термін оплати. Зокрема, товар мав бути оплачений до 25.06.2015 року на суму 152 582,00 російських рублів та до 24.07.2015 року на суму 152 582,00 російських рублів.

Позивач зазначає, що звертався до відповідача з претензіями 17.07.2015 року (вих. № 21 від 17.07.2015 року) та 24.07.2015 року (вих. № 44 від 24.07.2015 року), які залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, відповідач прострочив оплату товару на суму 305 164,00 російських рублів.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки

Пункт 7.1. Контракту передбачає, що при порушенні термінів оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,3 % від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені на підставі п. 7.1. Контракту з врахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» за період з 26.06.2015 року по 10.08.2015 року на суму 50301,70 грн. (в гривневому еквіваленті) та з 25.07.2015 року по 10.08.2015 року на суму 50301,70 грн. (в гривневому еквіваленті), відповідно за період, що не перевищують встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період нарахування. Всього позивач просить стягнути 5070,24 грн. пені.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 260,46 грн. 3% річних за вищенаведені періоди прострочення.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Всього в позові позивач просить стягнути 105 934,11 грн. (з врахуванням 100603,41 грн. основного боргу, 5070,24 грн. пені та 260,46 грн. річних), що в еквіваленті станом на 11.08.2015 року складає 321 333,78 російських рублів.

В ході розгляду спору позивач надав суду докази сплати відповідачем 305164 російських рублів боргу, тобто в повному обсязі.

Як передбачено п. 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, в разі відсутності предмету спору.

Таким чином, оскільки сплата відбулась після порушення провадження у справі, спір вважається врегульованим і провадження у справі у відповідній частині підлягає припиненню на підставі п. 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В решті позовні вимоги доведені та обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відповідач має відшкодувати позивачу судові витрати в повному обсязі, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій, які змусили позивача звернутись до суду. Відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2120 грн. та 1092 грн. витрат на послуги перекладача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД КСИНТОРГ» (Російська Федерація, 308025, Білгородська обл., м. Білгород, вул. Мирна, буд. 10) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехнологія» (код 32291066, Україна, 47132, Тернопільська обл., Шумський р-н, с. Соснівка, вул. Набережна, 30а) 5070,24 грн. пені, 260,46 грн. річних, 2120 грн. витрати по сплаті судового збору та 1092 грн. витрат на послуги перекладача.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 305164,00 російських рублів основного боргу провадження у справі припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик