РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року Справа № 913/813/15

Провадження № 27/913/813/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк, м. Сєвєродонецьк, Луганська обл.

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Стаханов, Луганська обл.

про стягнення 574810,26 грн., -

Суддя Байбак О.І.

Секретар судового засідання Зоріна О.Г.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 16.07.2015 р.)

відповідача: не з'явився

встановив:

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України, в особі філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк, м. Сєвєродонецьк, Луганська обл. (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Стаханов, Луганська обл. (далі за текстом - відповідач) заборгованість за укладеним між сторонами договором кредитної лінії № 223 від 04.02.2014 р. в загальному розмірі 574810,26 грн., з яких:

298411,98 грн. прострочений борг по кредиту з 06.02.2015 р. по 28.08.2015 р.;

4578,37 грн. строкові відсотки по кредиту з 01.08.2015 р. по 28.08.2015 р.;

57392,32 грн. прострочені відсотки по кредиту з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р.;

17,11 грн. - прострочена комісія за резервування з 06.08.2014 р. по 28.08.2015 р.;

91117,94 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту з 06.02.2014 р. по 28.08.2015 р.;

15790,92 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р.;

4,29 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісії з 06.08.2014 р. по 28.08.2015 р.;

4658,83 грн. три проценти річних по простроченому основному боргу з 06.02.2015 р. по 28.08.2015 р.;

914,33 грн. - три проценти річних по прострочених відсотках з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р.;

86403,38 грн. втрати від інфляції по простроченому основному боргу з 06.02.2015 р. по 28.08.2015 р.;

15520,79 грн. - втрати від інфляції по прострочених відсотках з 08.09.2014 р. по 27.08.2015 р.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за зазначеним кредитним договором щодо сплати заборгованості за кредитом, та відсотків за його користування.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.09.2015 р. по справі № 913/813/15 позов прийнято до провадження, та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.10.2015 р., зобовязано сторони надати суду документи, необхідні для розгляду справи.

Позивач, разом з письмовими поясненнями (вх.. № 4307/15 від 05.10.2015 р.) на виконання вимог суду надав витребувані документи.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 06.10.2015 р. розгляд справи відкладено в звязку з неявкою на судове засідання представників сторін.

Позивач надав суду письмові пояснення у справі яких вказує на неможливість застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Також позивач надав суду письмові пояснення у справі (вх. № 4763 від 20.10.2015 р.) в яких просить при прийнятті рішення по справі вважати вірним період розрахунку заборгованості, зокрема, з витрат від інфляції по 31.07.2015 р. з урахуванням індексу інфляції по липень 2015 р.

Дану заяву (письмові пояснення) позивач просить розглядати як заяву про уточнення позовних вимог та просить суд стягнуті індекс інфляції по простроченому основному боргу з 06.02.2015 р. по 31.07.2015 р. в розмірі 86403,38 грн., та індекс інфляції по прострочених відсотках з 08.09.2014 р. по 31.07.2015 р. в розмірі 15520,79 грн.

За змістом ст. 22 ГПК України, сторони мають право, зокрема, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу. Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи викладене, суд розглядає позовну заяву з урахуванням уточнених позивачем позовних вимог згідно з вищезазначеною заявою (вх. № 4763 від 20.10.2015 р.).

На судове засідання 20.10.2015 р. прибув представник позивача, який підтримує вимоги, викладені в позовній заяві, просить їх задовольнити.

Відповідач відзиву на позов не надав, на судове засідання не зявився

З метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд вживав наступних заходів:

Як свідчить залучений до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 27, 67) адресою реєстрації Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, є Луганська область, місто Стаханов, вул. Руднєва, буд. 26.

Згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

Оскільки згідно з листом УДППЗ «Укрпошта» № 7/3/2015 (http://ukrposhta.ua/robota-ukrposhti-v-doneckij-ta-luganskij-oblastyax) остання тимчасово не здійснює поштові відправлення до м. Стаханов, направлення копій процесуальних документів на адресу відповідача за допомогою пошти виявилося неможливим.

Однак, з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд двічі розміщував на офіційному веб-порталі "Судова влада України" оголошення про час та місце розгляду даної справи (а. с. 70, 136). Крім того, повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи здійснювалося за допомогою телефонограм, які відповідач прийняв особисто (а. с. 69, 137).

Крім того, копію ухвал від 15.09.2015 р. було направлено на електронну адресу відповідача, зазначену позивачем в позовній заяві (а.с. 68).

Таким чином, відповідача повідомлено про час та місце розгляду справи, і останній, відповідно, мав можливість реалізувати власні процесуальні права, проте, відповідних дій не вчинив.

Враховуючи рекомендації, які містить інформаційний лист ВГСУ від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 «Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції", суд вжив всіх можливих заходів з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі документами та матеріалами, як це передбачено 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, між позивачем (Банк, Кредитор) та відповідачем (Позичальник) укладено договір кредитної лінії № 223 від 04.02.2014 року.

За змістом п. 2.1. кредитного договору, банк зобовязується надати на умовах цього договору, а позичальник зобовязується отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені Договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом.

За змістом п. п. 2.2. - 2.4. кредитного договору, кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) на поповнення обігових коштів з остаточним терміном повернення не пізніше 03 лютого 2017 року. Максимальний ліміт кредитування становить 300000,00 (триста тисяч) гривень.

Сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з таким графіком:

до 31 серпня 2016 р. (включно) 300000 грн.

01 вересня 2016 р. 31 вересня 2016 р. (включно) 250000 грн.

01 жовтня 2016 р. 31 жовтня 2016 р. (включно) 200000 грн.

01 листопада 2016 р. 30 листопада 2016 р. (включно) 150000 грн.

01 грудня 2016 р. 30 грудня 2016 р. (включно) 100000 грн.

01 січня 2017 р. 03 лютого 2017 р. (включно) 50000 грн.

Позичальник зобовязався не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоді діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період.

Позичальник зобовязується здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день незалежно від діючого ліміту кредитування.

Відповідно до вимог п. п. 2.7. - 2.7.1. кредитного договору, за користування кредитом Позичальник зобовязаний сплачувати банку проценти, які розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 20 (двадцять) процентів річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному Договором.

Згідно з п. 2.7.2. кредитного договору проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим Договором.

Згідно з п. 2.7.3. кредитного договору, нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення Позичальником Кредиту (або його частки) проценти (з урахуванням положень п. 2.7.4 цього Договору) повинні бути сплачені Позичальником не пізніше пятого числа місяця, наступного за звітнім, а в разі дострокового (повного) погашення Кредиту - одночасно з погашенням Кредиту. Перший раз Позичальник сплачує проценти не пізніше 05 березня 2014 р.

Відповідно до п. 3.1.1. кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику кредитний рахунок (рахунки) для обліку заборгованості за кредитом відповідно до правил, що діють у банку, та згідно з чинним законодавством. Банк проводить надання Кредиту в безготівковій формі шляхом сплати платіжних документів, наданих Позичальником або шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку, для подальшої сплати платіжних документів згідно з цільовим призначенням Кредиту, визначеним п. 2.4 цього договору.

Згідно з п. 3.1.2. кредитного договору, надання кредиту або тієї чи іншої його частини на умовах цього договору здійснюється Банком протягом 5 (пяти) банківських днів після виконання Позичальником усіх та кожної з умов надання цього договору та після надання Банку документів, що підтверджують потребу в кредитних коштах (договорів, рахунків-фактур тощо), а також заявки Позичальника, підписаної керівником і головним бухгалтером Позичальника.

Згідно з п. 2.10.2 кредитного договору, за надання банківських послуг Позичальник сплачує Банку комісійні винагороди, зокрема за резервування коштів на невикористану частину кредиту. Сплата комісійної винагороди здійснюється в розмірі 1 відсотка річних від суми невикористаної частини кредиту щомісячно в строк до пятого числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Згідно п. 3.3.1. кредитного договору, банк має право у випадку, якщо будуть мати будь-які або всі можливі випадки невиконання Позичальником та/або Майновим поручителем/Поручителем взятих на себе обовязків та недотримання умов, передбачених цим Договором та/або Документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними Позичальником з Банком, вимагати негайного повернення суми Кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування Кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим договором), у тому числі, але не виключно, якщо Позичальник вчасно не сплатив суму Кредиту, її частину або проценти за користування Кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим Договором.

Відповідно до п. 3.3.2. кредитного договору, після отримання Позичальником від Банку листа з повідомленням про вручення щодо відкликання кредиту Позичальник зобов'язаний не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів з моменту вручення такого листа здійснити повне погашення кредиту (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті Позичальником на користь банку відповідно до умов цього договору).

Відповідно до п. 5.3.2. кредитного договору, Позичальник зобовязаний точно в строки, обумовлені договором, погашати Кредит та своєчасно у визначені цим Договором строки сплачувати плату (проценти) за користування Кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобовязань за цим Договором на першу вимогу Банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.

За змістом пунктів 7.2.-7.2.1. кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань, передбачених положеннями цього Договору, Банк має право застосувати до Позичальника пеню на користь Банку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу з повернення суми Кредиту та/або від суми несвоєчасно сплачених комісійних винагород та/або процентів за користування Кредитом за кожен день прострочення.

Як свідчать матеріали справи, свої зобовязання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі 363300,20 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача за період з 04.02.2014 р. по 29.09.2015 р. (а.с.72-77), заявками відповідача на отримання кредиту та меморіальними ордерами, згідно з якими відбувалося перерахування грошових коштів (а.с. 78-125)

Однак, відповідач свої зобовязання щодо сплати кредиту, та процентів за його користування не виконав, його заборгованість перед позивачем складає:

298411,98 грн. прострочений борг по кредиту з 06.02.2015 р. по 28.08.2015 р.;

4578,37 грн. строкові відсотки по кредиту з 01.08.2015 р. по 28.08.2015 р.;

57392,32 грн. прострочені відсотки по кредиту з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р.;

17,11 грн. - прострочена комісія за резервування з 06.08.2014 р. по 28.08.2015 р.;

Крім того, в звязку з простроченням відповідачем своїх зобовязань позивачем також нарахована:

91117,94 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту з 06.02.2014 р. по 28.08.2015 р.;

15790,92 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р.;

4,29 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісії з 06.08.2014 р. по 28.08.2015 р.;

4658,83 грн. - три проценти річних по простроченому основному боргу з 06.02.2015 р. по 28.08.2015 р.;

914,33 грн. - три проценти річних по прострочених відсотках з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р.;

86403,38 грн. втрати від інфляції по простроченому основному боргу з 06.02.2015 р. по 31.07.2015 р.;

15520,79 грн. - втрати від інфляції по прострочених відсотках з 08.09.2014 р. по 31.07.2015 р.

Як свідчать матеріали справи, позивач з метою узгодження питання щодо сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором, користуючись правом, передбаченим п. 3.3.2. кредитного договору 16.06.2015 р. підготував до відправки відповідачу вимогу про дострокове повернення Кредиту за Договором кредитної лінії № 223 від 04.02.2014 року (а. с. 31).

Проте, як зазначає позивач, УДППЗ «Укрпошта» відмовила в прийнятті поштового відправлення на адресу відповідача з посиланням на те, що відправлення до міста Стаханов Луганської області тимчасово не здійснюються, про що також надала лист № 421 від 02.07.2015 року.

Пунктом 5.3.11. Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов'язаний протягом п'яти банківських днів повідомити Банк про зміну адреси місцезнаходження, банківських реквізитів, номерів телефону, телефаксу та телексу, керівників підприємства, статутних документів, зміну форми власності та про всі інші зміни, які здатні вплинути на реалізацію Кредитного договору та виконання зобов'язань за ним.

Позивач зазначає, що на його адресу жодного повідомлення про зміну адреси місцезнаходження юридичної особи від відповідача не надходило.

Пунктом 9.3.8. кредитного договору передбачено, що Позичальник надає Банку згоду на власний розсуд останнього будь-яку кількість разів телефонувати, направляти відомості з питань виконання/неналежного виконання Поручителем умов цього Договору, іншу інформацію та повідомлення, пов'язані/передбачені цим Договором, а також комерційні пропозиції Банку та рекламні матеріали, за допомогою звичайних поштових відправлень та листів-звернень, електронних засобів зв'язку, SMS-повідомлень, тощо, на адреси, номери телефонів, електронну пошту, надані (зазначені ним в будь-яких документах) Позичальником Банку або які стали відомі Банку іншим чином. При цьому, Позичальник звільняє Банк від будь-якої відповідальності, пов'язаної з тим, що направлена таким способом інформація стане доступною третім особам та відповідальності за відшкодування збитків, пов'язаних з розкриттям інформації в порядку, встановленому даним Договором.

Як свідчать матеріали справи, з огляду на вищенаведене, вимогу про дострокове погашення заборгованості позивачем було направлено відповідачу на електронну пошту, на адресу зазначену в Кредитній заявці відповідача від 20.01.2014 року (а. с. 33).

Однак, зазначена вимога була залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Факт оплати існуючої заборгованості після звернення позивача до суду з позовом по даній справі позивачем заперечується.

Обставини щодо несплати існуючої заборгованості стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд виходить з наступного:

Згідно з ч. 3 ст. 346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 2 ст. 10561 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фі ксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено вище, факт належного виконання позивачем своїх зобовязань за кредитним договором та порушення відповідачем умов зазначеного договору щодо сплати кредиту, та процентів за його користування підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростований.

Розрахунок існуючої заборгованості позивачем здійснено арифметично вірно, на підставі умов укладеного між сторонами договору та відповідних вимог чинного законодавства України.

Відповідач починаючи з вересня 2014 р. порушує (прострочує) свої зобовязання щодо сплати відсотків за користування кредитом, та комісію за управління.

Також відповідач не виконав свої зобовязання зі сплати заборгованості за тілом кредиту в передбачений п. 2.3.3. кредитного договору строк, тобто прострочив виконання своїх зобовязань.

Крім того, позивач, на підставі п. 3.3.1. кредитного договору, незалежно від положень п. 3.3.2. цього ж договору, має право вимоги дострокового виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором у випадку несплати останнім в передбачений договором строк суми кредиту, його частини, або процентів або будь-яких інших сум, які підлягають сплаті за кредитним договором, або зявляться обставини, які за обґрунтованим висновком Банку призведуть до того що, позичальник не виконає свої зобовязання за цим договором. Зазначене право позивача узгоджується зі ст. 1050 ЦК України.

До того ж, як вже було зазначено вище, позивач скористався правом, передбаченим пунктом 3.3.2. кредитного договору, та в звязку з тимчасовим не функціонуванням УДППЗ «Укрпошта» в м. Стаханов, де знаходиться відповідач, надіслав альтернативними засобами звязку відповідну вимогу про сплату заборгованості, яка відповідачем у встановлений даним пунктом договору строк безпідставно не була виконана.

За таких обставин, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитом, та стягнення з відповідача на користь позивача 298411,98 грн. боргу по кредиту за кредитним договором, 4578,37 грн. строкових відсотків по кредиту, нарахованих з 01.08.2015 р. по 28.08.2015 р., 57392,32 грн. прострочених відсотків по кредиту, нарахованих з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р., 17,11 грн. простроченої комісії за резервування, нарахованої з 06.08.2014 р. по 28.08.2015 р.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як свідчить надані позивачем виписки з банківських рахунків відповідача, останній протягом строку користування кредитом неодноразово прострочував відповідні оплати заборгованості за відсотків за користування ним з 07.07.2014 р. по 27.08.2015 р..

За змістом п. 2.3.3. кредитного договору позичальник зобовязується здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день незалежно від діючого ліміту кредитування.

Матеріали справи свідчать, що відповідач порушив свої зобовязання зі сплати заборгованості за тілом кредиту, в строки, визначені п. 2.3.3. кредитного договору.

Зазначене надає позивачу право на нарахування відповідачу до сплати інфляційних та річних в порядку, визначеному частиною 2 ст. 625 ЦК України.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок інфляційних (а.с. 13-15), суд приходить до висновку, що при його виготовленні останнім допущено певні арифметичні помилки та неточності, а також не враховано рекомендацій, які містить лист Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, постанова Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

З здійснивши розрахунок інфляційних з урахуванням зазначених положень закону та відповідних рекомендацій Верховного суду України та Вищого господарського суду України, та врахувавши відповідні положення ГПК України, які забороняють суду виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення інфляційних нарахованих в звязку з простроченням відповідачем сплати заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом в повному обсязі.

Суд також констатує, що здійснений позивачем розрахунок річних є арифметично вірним, та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні та річні в заявлених позивачем розмірах, а саме:

914,33 грн. - три проценти річних по прострочених відсотках нарахованих з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р.;

15520,79 грн. - втрати від інфляції по прострочених відсотках нарахованих з 08.09.2014 р. по 31.07.2015 р.

4658,83 грн. три проценти річних по простроченому основному боргу нараховані з 06.02.2015 р. по 28.08.2015 р.;

86403,38 грн. втрати від інфляції по простроченому основному боргу, нараховані з 06.02.2015 р. по 31.07.2015 р.;

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже було зазначено вище, відповідальність відповідача у вигляді сплати на користь позивача пені за прострочення виконання своїх зобовязань зі сплати кредиту та відсотків за користування ним передбачені п. п. 7.2.-7.2.1.кредитного договору

Оскільки відповідач допустив порушення своїх зобовязань за кредитним договором щодо строків повернення кредиту та сплати процентів, позивачем нараховано йому пеню за несвоєчасну сплату кредиту з 06.02.2014 р. по 28.08.2015 р., пеню за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р. та пеню за несвоєчасну сплату комісії з 06.08.2014 р. по 28.08.2015 р.

Однак, згідно зі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Зазначеним законом, що є спеціальним, дія якого поширюється лише на певне коло суб'єктів, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють або здійснювали господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

На виконання ст. 6 Закону Національний банк України направив всім банкам лист від 27.10.2014р. № 18-112/64138 про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення (далі - Перелік).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014р. був затверджений перелік населених пунктів, до якого включено м. Стаханов, де проводить свою господарську діяльність відповідач.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. у справі №826/18327/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» до Кабінету Міністрів України визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30.10.2014р. № 1053-р».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. у зазначеній адміністративній справі залишена без змін і набрала законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, на даний час дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. № 1053-р зупинена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р., однак воно не скасоване і не визнано незаконним (недійсним).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Закріплене в ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція, бути звільненим від відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту на період проведення антитерористичної операції не може бути ілюзорним, носити декларативний характер. Зазначене право повинно бути гарантованим, незалежно від того, що державним органом повною мірою не забезпечено передумови виконання зазначеного Закону і з цієї причини не може бути відмовлено судом в захисті законного права відповідача.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014р., введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014р. № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі безпеки України, видано наказ від 07.10.2014р. № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014 р.

Отже, проведення з 07.04.2014 р. антитерористичної операції на території Луганської області, до складу якої відноситься м. Стаханов, Луганської області, визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Більш того, проведення антитерористичної операції на території м. Стаханов, Луганської області є загальновідомим фактом, тобто таким, що з урахуванням вимог ст. 35 ГПК України, взагалі не потребує доведенню.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та визначеної компетентним органом території проведення антитерористичної операції та терміну її проведення, норми ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо введення мораторію на нарахування пені підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що пеню позивачем нараховано в період дії заборони на нарахування пені встановленому Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що спростовує відповідні вимоги позивача про її стягнення.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 91117,94 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту з 06.02.2014 р. по 28.08.2015 р., 15790,92 грн. - пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р., та 4,29 грн. - пені за несвоєчасну сплату комісії з 06.08.2014 р. по 28.08.2015 р. не підлягають задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат у справі господарський суд виходить з наступного:

За змістом ст. 49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 8248,39 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса проживання: 94013, Луганська область, м. Стаханов, вул. Руднєва, 26; адреса реєстрації: 94016, АДРЕСА_1; ІПН: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (адреса: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 40-а; ):

298411,98 грн. боргу по кредиту за договором кредитної лінії № 223 від 04.02.2014 р., простроченого з 06.02.2015 р. по 28.08.2015 р.

4578,37 грн. строкових відсотків по кредиту нарахованих з 01.08.2015 р. по 28.08.2015 р;

57392,32 грн. прострочених відсотків по кредиту нарахованих з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р.;

17,11 грн. - простроченої комісії за резервування нарахованої з 06.08.2014 р. по 28.08.2015 р.;

4658,83 грн. три проценти річних по простроченому основному боргу нарахованих з 06.02.2015 р. по 28.08.2015 р.;

914,33 грн. - три проценти річних по прострочених відсотках нарахованих з 08.09.2014 р. по 28.08.2015 р.;

86403,38 грн. втрат від інфляції по простроченому основному боргу нарахованої з 06.02.2015 р. по 31.07.2015 р.;

15520,79 грн. - втрат від інфляції по прострочених відсотках з 08.09.2014 р. по 31.07.2015 р.

8248,39 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Байбак О.І.