ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р. Справа № 925/1216/15

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 керівник,

від відповідача ОСОБА_2 представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного акціонерного товариства КанівГідропроект,

м. Канів, Черкаської області

до комунального підприємства Управління водопровідно

каналізаційного господарства, м Канів, Черкаської області

про стягнення 104 523 грн. 40 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося приватне акціонерне товариство КанівГідропроект до комунального підприємства Управління водопровідно - каналізаційного господарства про стягнення заборгованості, у звязку з невиконанням відповідачем умов договору на виконання проектно-кошторисної документації Реконструкція ділянки самопливного каналізаційного колектора на очисні споруди м. Канева в межах від музею ОСОБА_3 до КНС №7 від 03 грудня 2012 року за №25-11/12 в розмірі 104 523 грн. 40 коп., в тому числі: 44 289 грн. 60 коп. основний борг, 35 033 грн. 00 коп. пеня та 25 200 грн. 80 коп. інфляційні втрати.

Крім того, в позовній заяві позивачем було заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача в сумі 104 523 грн. 40 коп.

В подальшому представник позивача від заяви про забезпечення позову відмовився, про що надав відповідну заяву.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 24 липня 2015 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 06 серпня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 06 серпня 2015 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 30 вересня 2015 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 30 вересня 2015 року на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 08 жовтня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 25 вересня 2015 року та зазначав, що обовязок по оплаті заборгованості за виконані проектні роботи згідно договору №25-11/12 від 03 грудня 2012 року на момент предявлення позову не настав, оскільки позивач не предявляв вимоги відповідачу в порядку ст. 530 ЦК України. Крім того відповідач зазначав, що 13 червня 2014 року між виконавчим комітетом Канівської міської ради та позивачем було укладено договір за №6-05/14-42 для виготовлення ідентичного проекту, що розроблявся і на підставі договору укладеного між сторонами 03 грудня 2012 року. Згідно договору №6-05/14-42 виконавчим комітетом було сплачено позивачу 105 034 грн. 82 коп.

Також відповідач зауважував, що згідно договору №39-10/13 від 06 грудня 2013 року Департаментом капітального будівництва Черкаської обласної державної адміністрації було сплачено відповідачу кошти в розмірі 50 000 грн. 00 коп. за виконання робочого проекту Реконструкція ділянки самопливного каналізаційного колектора на очисні споруди м. Канева в межах від музею ОСОБА_3 до КНС №7 від колодязя №1 до колодязя №5. Даний проект відрізняється від попередніх двох лише меншою протяжністю ділянки реконструкції.

В звязку з чим відповідач вважає, що проектно кошторисна документація Реконструкція ділянки самопливного каналізаційного колектора на очисні споруди м. Канева в межах від музею ОСОБА_3 до КНС №7 була оплачена повністю, а тому підстав для задоволення позову немає.

В судовому засіданні, яке відбулося 08 жовтня 2015 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1216/15.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 03 грудня 2012 року між комунальним підприємством Управління водопровідно - каналізаційного господарства (замовник) та акціонерним товариством КанівГідропроект (в подальшому найменування позивача було змінено на приватне акціонерне товариство КанівГідропроект) (виконавець) було укладено договір на виконання проектно-кошторисної документації Реконструкція ділянки самопливного каналізаційного колектора на очисні споруди м. Канева в межах від музею ОСОБА_3 до КНС №7 за №25-11/12.

Згідно ч. 1 ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору виконавець зобов'язався своїми силами і засобами за рахунок замовника виконати зазначені в п. 1.2. договору роботи, а замовник прийняти результат таких робіт і сплатити виконавцю вартість виконаних робіт.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що виконавець виконує комплекс робіт згідно Технічного завдання (додаток №1), а саме: робочий проект Реконструкція ділянки самопливного каналізаційного колектора на очисні споруди м. Канева в межах від музею ОСОБА_3 до КНС №7.

Відповідно до п. 4.1. договору, за виконання проектних робіт замовник сплачує виконавцю 44 289 грн. 60 коп., у тому числі єдиний податок 5% - 2 214 грн. 48 коп.

До початку робіт замовник сплачує виконавцю аванс у розмірі 30%, що складає 13 286 грн. 88 коп. (п. 4.2. договору).

Після підписання акту приймання передачі проектно кошторисної документації замовник сплачує виконавцю залишок суми (п. 4.3. договору).

Дата перерахування авансу є початком виконання договірних зобовязань (п. 4.4. договору).

Позивач виконав комплекс робіт згідно технічного завдання, про що сторонами було підписано акт передачі від 29 березня 2013 року проектно - кошторисної документації згідно договору №25-11/12 від 13 грудня 2012 року.

Проте обовязку щодо оплати наданих позивачем послуг, відповідач не виконав, в звязку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Також п. 1 ч. 1 ст. 889 Цивільного кодексу України передбачає, що замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

В п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Аналогічні положення містяться в ст. ст. 854, 889 Цивільного кодексу України.

Як вказано вище, остаточні розрахунки по договору здійснюються після підписання акту приймання передачі проектно-кошторисної документації.

Відповідний акт між сторонами було підписано 29 березня 2013 року, в звязку з чим кошти за виконану позивачем роботу повинні були сплачені 30 березня 2013 року.

Враховуючи вищенаведене, суд не приймає до уваги посилання відповідача на ту обставину, що позивачем не було направлено відповідачу вимоги в порядку ст. 530 ЦК України, а тому строк виконання грошового зобовязання не настав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення, на підставі умов договору, розрахунку з позивачем за виконані роботи.

При цьому судом враховано, що договір №25-11/12 від 13 грудня 2012 року є чинним і в установленому законом порядку не визнаний недійсним.

Крім того, проектами, які розроблялася на підставі договорів від 03 грудня 2012 року №25/11-12 та від 13 червня 2014 року №6-05/14-42 передбачалося проведення різних робіт по відновленню залізобетонного каналізаційного колектора.

Так, згідно проекту, який розроблявся на виконання умов договору № 6-05/14-42 передбачалось відновлення каналізаційного колектора довжиною 1060 м. п. Від колодязя №1 до колодязя №5 - 545 м. п. передбачалося відкопування каналізаційного колектору, потім по всій довжині з двох боків передбачалося розрізання залізобетонних труб установками УРЖБ. Вивіз залізобетонного бою на звалища, чистка вручну лотків залізобетонних труб від осаду і мулу. В подальшому роботи передбачали закладку труб пластикових діаметром 700 SN 8. Також на цій дільниці передбачалося додатково збудувати 6 колодязів, так як старі виявились непридатними для використання. Від колодязя №5 до КНС №7 відновлення каналізаційного колектора запроектовано методом протяжки пластмасових труб діаметром 600 мм в існуючі залізобетонні. Після розкриття труб було виявлено, що при будівництві колектора було використано залізобетонні труби діаметром 800 мм різних стандартів з різницею в товщині стінок і неможливості протяжки труб діаметром 700 мм. Крім цього, було запроектовано відновлення асфальтобетонного покриття.

Згідно проекту за договором № 25-11/12 передбачалось відновлення залізобетонного каналізаційного колектора діаметром 800 методом протяжки пластмасових труб діаметром 700 мм без відкопування залізобетонного колектора з заміною тільки оголовків колодязів. Видалення мулу і осаду передбачалося машинним способом установкою високого тиску.

Доказів того, що відповідачем чи будь-якою іншою третьою особою було оплачено проектні роботи, які було виконано саме по договору №25-11/12 від 03 грудня 2012 року матеріали справи не містять.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином кошти в розмірі 44 289 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 25 200 грн. 80 коп. боргу, що виник внаслідок інфляції нарахованих за період квітень 2013 року квітень 2015 року на суму боргу 44 289 грн. 60 коп.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.2.1. судом встановлено, що інфляційні нараховано позивачем в меншому розмірі, однак позивач самостійно визначив розмір інфляційних, а тому заявлена до стягнення сума підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пунктом 5.2. договору передбачена відповідальність за порушення відповідачем строків оплати виконаних робіт, а саме: пеня у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Позивачем на підставі п. 5.2. договору заявлено вимогу про стягнення з відповідача 35 033 грн. 00 коп. пені нарахованої за період з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Особливості застосування пені за несвоєчасне виконання саме грошового зобовязання встановлено спеціальним Законом.

Згідно ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В звязку з чим суд дійшов висновку, що позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення всупереч положенням вищенаведеного спеціального Закону.

Також в п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що за приписом статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Крім того позивачем при нарахуванні пені порушено вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому судом враховано, що п. 5.2. договору не містив умови нарахування пені понад строки, що встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені нарахований за період з 01 квітня 2013 року (дата вказана позивачем) по 29 вересня 2013 року (дата визначена з урахуванням норм ч. 6 ст. 232 ГК України та п. 5.2. договору) на суму боргу 44 289 грн. 60 коп. складає 3 118 грн. 47 коп.

Заяви про застосування судом наслідків спливу спеціального строку звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки від відповідача до суду не надходило.

В звязку з чим з відповідача підлягає стягненню 3 118 грн. 47 коп. пені, в решті стягнення пені в розмірі 31 914 грн. 53 коп. слід відмовити, у звязку з безпідставним нарахуванням.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства Управління водопровідно - каналізаційного господарства, вул. 1-го Травня, 21, м. Канів, Черкаської області, ідентифікаційний код 30598710, р/р 4951 в Канівському відділенні ЧГРУ ПриватБанк, МФО 354347 на користь приватного акціонерного товариства КанівГідропроект, вул. Леніна, 121-А, м. Канів, Черкаської області, ідентифікаційний код 22790971, р/р 3 в ПАТ ОСОБА_4 Аваль м. Київ, МФО 380805 44 289 грн. 60 коп. основного боргу, 25 200 грн. 80 коп. інфляційних втрат, 3 118 грн. 47 коп. пені та 1 452 грн. 25 коп. витрат на сплату судового збору.

3. В решті вимог в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 13 жовтня 2015 року.

Суддя А.В.Васянович