РІШЕННЯ

07.10.2015Справа №910/20903/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/20903/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пральний комплекс», м. Київ,

до Міністерства оборони України, м. Київ,

про стягнення 11 822,97 грн.,

за участю представників:

позивача - Данилова Л.А. (довіреність від 25.07.2015 № б/н);

відповідача - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пральний комплекс» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Міністерства оборони України (далі - Міністерство): 8 749,82 грн. основного боргу за договором від 02.07.2014 № 286/5/14/6 про надання послуг щодо прання та хімічного чищення текстильних і хутряних виробів (послуги з прання) для державних потреб (за кошти державного бюджету України) (далі - Договір); 2 941,11 грн. втрат від інфляції; 132,04 грн. 3% річних, а всього 11 822,97 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2015 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 24.09.2015.

14.09.2015 позивач подав суду пояснення та документи на виконання вимог ухвали суду.

24.09.2015 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав таке:

- за умовами пункту 4.1 Договору розрахунок за надані послуги проводиться після фактичного їх виконання щомісячно, протягом 30 банківських днів (за умови надходження коштів на рахунок Міністерства за даним кодом видатків.

- пунктом 4.2 Договору передбачено, що відповідно до статей 48, 51, 112 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) та зважаючи на пункт 2.4. Порядку обліку зобов'язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309, виконавець зобов'язаний надати документи, які являються підставою для оплати послуг протягом 3 (трьох) робочих днів з часу отримання послуг замовником, але не пізніше передостаннього робочого дня календарного місяця у якому відбулися послуги;

- позивачем порушено порядок надання документів на оплату послуг, тому у Міністерства відсутні підстави для реєстрації зобов'язань;

- платіжні документи надійшли до Міністерства оборони України 17.02.2015;

- відповідно до частини першої статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України;

- Міністерство наголошує на відсутність вини з оплати послуг, оскільки позивачем порушено пункт 4.2 Договору стосовно порядку та строків надання документів що є підставою для оплати;

- таким чином, Міністерство вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованим та такими, що задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 24.09.2015 було оголошено перерву до 07.10.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

30.09.2015 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії актів приймального контролю якості та кількості наданих послуг з прання № 61427.

Представник позивача у судовому засіданні 07.10.2015 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 07.10.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача був належним чином повідомлений про час і місце розгляду судом справи, що підтверджується розпискою, яка долучена до матеріалів справи.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 07.10.2015 за наявними в ній матеріалами (стаття 75 ГПК України).

У судовому засіданні 07.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2014 Товариством (виконавець) та Міністерством (замовник) було укладено Договір, за умовами якого:

- виконавець зобов'язується у 2014 році надати послуги щодо прання та хімічного чищення текстильних і хутряних виробів (Лот 1. Послуги з прання) білизни, обмундирування, спецодягу та іншого речового майна (для військових частин (установ), дислокованих у Чернігівській області), а замовник - прийняти та оплатити надані послуги в кількості, у строки і виключно за цінами згідно положень Договору (пункт 1.1 Договору);

- ціна послуг з ПДВ складає 108 396,60 грн. (пункту 1.2 Договору);

- обсяги закупівлі послуг можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (пункт 1.3 Договору);

- розрахунки за надані послуги проводяться після фактичного їх виконання щомісячно, протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства за даним кодом видатків) з дати надання виконавцем замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури за надані послуги, підписаного керівником, головним бухгалтером та засвідченого мастичною печаткою виконавця (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі). У рахунку-фактурі виконавця відображається: найменування платника та одержувача коштів із зазначенням банківських реквізитів замовника та виконавця послуг, найменування послуг, кількість (вага), ціна на послуги (без ПДВ), сума (без ПДВ), ПДВ, сума (з ПДВ) (пункту 4.1 Договору);

- до рахунку-фактури додаються: акт приймального контролю якості та кількості наданих послуг, в якому повинні бути оригінали підписів представника замовника та виконавця, засвідчені мастичними печатками, який є підтвердженням приймання наданих послуг за якістю і кількістю. Без вищезазначених документів або відсутності в них встановленої інформації, оплата за надані послуги не проводиться. Відповідно до статей 48, 51, 112 БК України та зважаючи на пункт 2.4 Порядку обліку зобов'язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309, виконавець зобов'язаний надавати документи, які являються підставою для оплати послуг протягом 3 (трьох) робочих днів з дати прийняття послуг замовником, але не пізніше передостаннього робочого дня календарного місяця у якому були надані послуги. Замовник має право відмовитися повністю або частково від оплати послуг у випадках, передбачених чинним законодавством, а також при наданні послуг представнику замовника у більшій кількості, ніж передбачено специфікацією та планом надання послуг з прання військовим частинам (установам) (пункт 4.2 Договору);

- замовник зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства за даним кодом видатків) з дати надання виконавцем замовнику належним чином оформлених документів, передбачених Договором; прийняти надані послуги згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймального контролю якості та кількості наданих послуг (підпункти 6.1.1 та 6.1.2 пункту 6.1 Договору);

- виконавець зобов'язаний: забезпечити надання послуг у строки, встановлені Договором (підпункт 6.3.1 пункту 6.3 Договору);

- Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (пункт 10.1 Договору).

Сторонами було укладено додаткові угоди (від 09.10.2014 № 1; від 07.11.2014 № 2; № 3) до Договору, за умовами яких, зокрема, було внесено зміни до реквізитів сторін, плану надання послуг тощо.

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - директором Руденко Валентином Валерійовичем, який діяв на підставі статуту, та від відповідача тимчасово виконуючим обов'язки директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства полковником Довгалюком Олегом Васильовичем, який діяв на підставі довіреності від 30.05.2014 № 220/446/д, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладений договір за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 903 ЦК України встановлено, що у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач на виконання умов Договору надав послуги з прання на суму 8 749,82 грн., що підтверджується такими актами приймального контролю якості та кількості наданих послуг: № 61284 на суму 1 160,02 грн.; № 61330 на суму 1 110,34 грн.; № 61332 на суму 324,48 грн.; № 61427 на суму 983,58 грн.; № 61428 на суму 1 510,86 грн.; № 61429 на суму 3 660,54 грн.

Вказані акти підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками без зауважень та приймаються судом як належні докази виконання позивачем зобов'язань за Договором, в обумовлений сторонами строк.

Товариство виставило Міністерству такі рахунки-фактур: № 16027 на суму 3 978,94 грн.; № 16028 на суму 1 110,34 грн.; № 16029 на суму 3 660,54 грн.

25.01.2015 сторонами було проведено звіряння розрахунків за Договором та оформлено акт, за яким заборгованість відповідача перед позивачем складає 8 749,82 грн.

Рахунки-фактур, виставлені позивачем, надсилалися на адресу відповідача листами від 12.01.2015 № 1911 та від 11.02.2015 № 1937.

У свою чергу, Міністерство надіслало Товариству листи від 24.01.2015 № 286/6/553 та від 24.02.2015 № 286/6/1529, в яких повідомило про те, що відповідач не має можливості здійснити за рахунками-фактурами оплату за рахунок кошторисних призначень на 2015 рік.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись, зокрема на таке:

- позивачем порушено порядок надання документів на оплату послуг, тому у Міністерства відсутні підстави для реєстрації зобов'язань;

- платіжні документи надійшли до Міністерства оборони України 17.02.2015;

- відповідно до частини першої статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України;

- Міністерство наголошує на відсутність вини з оплати послуг, оскільки позивачем порушено пункт 4.2 Договору стосовно порядку та строків надання документів що є підставою для оплати;

- таким чином, Міністерство вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованим та такими, що задоволенню не підлягають.

Вказані твердження є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з такого.

Подані суду акти не містять дати їх підписання як зі сторони виконавця, так і зі сторони замовника.

Разом з тим, у вказаних актах визначені такі періоди надання послуг: з 15.12.2014 по 16.12.2014; з 18.12.2014 по 23.12.2014; з 29.12.2014 по 30.12.2014; з 22.12.2014 по 23.12.2014; з 25.12.2014 по 30.12.2014; з 29.12.2014 по 30.12.2014.

З огляду на викладене неможливо встановити дату прийняття послуг замовником та наявність вини позивача у неналежному виконанні пункту 4.2 Договору.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Міністерство зобов'язання за Договором з оплати за отримані послуги не виконало та грошові кошти Товариству не перерахувало.

Разом з тим, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках державного бюджету України не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення 8 749,82 грн. боргу за Договором підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 2 941,11 грн. втрат від інфляції та 132,04 грн. 3% річних. Позивач визначає період прострочення з 16.01.2015 по 31.07.2015.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи щодо судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код: 00034022) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Пральний комплекс» (04211, м. Київ, вул. Лайоша Гавро, 6; ідентифікаційний код: 34344528): 8 749 (вісім тисяч сімсот сорок дев'ять) грн. 82 коп. основного боргу; 2 941 (дві тисячі дев'ятсот сорок одну) грн. 11 коп. втрат від інфляції; 132 (сто тридцять дві) грн. 04 коп. 3% річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 16.10.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук