Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" жовтня 2015 р. Справа № 906/1421/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 25.09.2015;

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" (с.Білилівка, Ружинський район, Житомирська область)

до Приватного акціонерного товариства "Ружинський Райагрохім" (смт. Ружин, Житомирська область)

про стягнення 55722,69 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 55722,69грн., з яких: 29266,33грн. основного боргу, 19052,38грн. інфляційних, 6410,53грн. пені, 993,45грн. 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення розміру позовних вимог від 12.10.2015, згідно якої, у зв'язку зі сплатою відповідачем 29266,33грн. заборгованості, просить стягнути з останнього 19052,38 грн. інфляційних, 6410,53 грн. пені, 993,45 грн. 3% річних.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача від 12.10.2015 до розгляду.

При цьому суд враховує, що згідно п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ... у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. За абз. 4 п. 4.6 цієї ж постанови, зменшення позивачем суми позову не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

За таких обставин, спір вирішується з урахуванням вказаної заяви

Представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач вимоги ухвали суду не виконав, не скористався своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву, правом на ознайомлення з матеріалами справи та правом на участь у судовому засіданні: повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином (а.с. 43).

Суд також враховує, що на час проведення судового засідання 13.10.2015 від відповідача не надходило клопотань про відкладення розгляду справи, у яких би зазначалося про існування перешкод для вирішення спору в даному судовому засіданні.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву, відповідно до вимог ст.59 ГПК України, є правом відповідача, а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання ним відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.08.2013 між ТОВ "Ружинський комбікормовий завод" (покупець/позивач) та ПАТ "Ружинський Райагрохім" (продавець/відповідач) укладено договір №300813/01/С/Р (далі - Договір-1; а.с. 10-12), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

30.08.2013 між ТОВ "Ружинський комбікормовий завод" (покупець/позивач) та ПАТ "Ружинський Райагрохім" (продавець/відповідач) укладено договір №300813/02/С/Р (далі - Договір-2; а.с. 17-19), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Згідно п. 2.1. Договорів загальна кількість товару, що постачається, визначається у додатку до даного договору, який є невід'ємною його частиною.

Ціна за одиницю товару та загальна вартість товару погоджується сторонами у додатку до даного договору у національній валюті України - гривні (п. 4.1. Договорів).

Згідно додатку №1 до Договору-1 (а.с. 12), сторонами узгоджено найменування товару: соя, кількістю 16 тон, загальною вартістю 58400,00грн.

Згідно додатку №1 до Договору-2 (а.с. 19), сторонами узгоджено найменування товару: соя, кількістю 16,10 тон, загальною вартістю 58748,90грн.

Як вказує позивач та вбачається з матеріалів справи, на виконання Договору-1, згідно видаткової накладної №//00000007 від 31.08.2013 (а.с. 14) та товарно-транспортної накладної №1 від 31.08.2013 (а.с. 16), позивачем отримано від відповідача товар на загальну суму 58400,00грн.

На виконання договору-2, згідно видаткової накладної №//00000008 від 31.08.2013 (а.с. 21) та товарно-транспортної накладної №2 від 31.08.2013 (а.с. 23), позивачем отримано від відповідача товар на загальну суму 58748,90грн.

Позивачем сплачено 17.09.2013 за отриманий товар 100000,00грн. (а.с. 27).

28.03.2014 позивачем повернуто відповідачу товар на суму 46415,23грн., згідно накладної на повернення №ВН-0000010 від 28.03.2014 (а.с. 24).

На дату звернення з позовом до суду відповідачем не було виконано зобов'язання по поставці на суму попередньої оплати у розмірі 29266,33грн., яку 06.10.2015 відповідач повернув позивачу (а.с. 47).

За неналежне виконання відповідачем зобов'язань, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 6410,53грн. пені, а також 19052,38грн. інфляційних та 993,45грн. 3 % річних, згідно ст. 625 ЦК України. Вказані суми пені, річних, інфляційних позивач просить стягнути, згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог. Початок періоду нарахування заявлених до стягнення сум є 13.05.2014 - дата підписання сторонами акту звірки взаємних розрахунків.

Відповідач позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши приписи чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представника позивача та заяву про зменшення розміру позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про безпідставність вимог про стягнення пені, річних інфляційних, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладених між сторонами Договорах №300813/01/С/Р та №300813/02/С/Р від 30.08.2013 (а.с. 10-12, 17-19), які за своїм змістом є договорами поставки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідачем поставлено позивачу товар на загальну суму 117148,90грн. (а.с. 14, 21), а позивач сплатив на рахунок відповідача 100000,00грн. (а.с. 27) та повернув товар на загальну суму 46415,23грн.

Згідно вимоги від 07.07.2014 (а.с.28), позивач просив відповідача повернути суму попередньої оплати, однак остання була перерахована відповідачем під час розгляду справи в суді (а.с. 47), що також підтверджено позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог.

Зважаючи на те, що позивач просить стягнути з відповідача 6410,53грн. пені, нарахованої на суму попередньої оплати у розмірі 29266,33грн. за період з 13.05.2014 по 31.07.2015 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, господарський суд враховує наступне.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 546 ЦК України, неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов'язань.

За приписами ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно абз. 3 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Однак, умовами Договорів сторонами не узгоджено стягнення пені на суму авансу, у випадку невиконання зобов'язань з поставки на вказану суму. При цьому інших угод, зокрема про розірвання укладених 30.08.2013 договорів, які б визначали строки повернення попередньої оплати та визначали відповідальність за її несвоєчасне повернення, до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене, господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення пені, тому у її задоволенні слід відмовити.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 19052,38грн. інфляційних, нарахованих за період з травня 2014 по липень 2015 та 3 % річних в сумі 993,45грн., нарахованих за 413 днів прострочення.

Згідно п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Враховуючи вказане, у задоволенні вимог про стягнення 19052,38грн. інфляційних та 993,45грн. 3 % річних слід відмовити.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

З огляду на викладене, у задоволенні позову суд відмовляє.

Судові витрати, з урахуванням постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18, покладаються на відповідача частково, у розмірі 639,71грн.

Так, згідно приписів абз. 4,5 п. 4.6. вказаної постанови, зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі. Зменшення розміру позовних вимог згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" є підставою для повернення відповідної суми судового збору; що ж до інших судових витрат, то в такому разі вони у відповідній частині покладаються на позивача. Якщо ж таке зменшення пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині з урахуванням припису частини другої статті 49 ГПК може бути покладений на відповідача.

Враховуючи, що при зверненні з позов до суду позивач надмірно сплатив 609,00грн. судового збору, вказана сума підлягає поверненню з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Ружинський райагрохім" (13600, Житомирська обл., Ружинський р-н., смт. Ружин, вул. Свердлова, буд. 61, ід. код 05488495)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" (13642, Житомирська обл., Ружинський р-н., с. Білилівка, вул. Першотравнева, буд.1 , ід. код 32265078) - 639,71грн. судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" (13642, Житомирська обл., Ружинський р-н., с. Білилівка, вул. Першотравнева, буд.1 , ід. код 32265078) з державного бюджету 609,00грн. судового збору, надмірно сплаченого ним згідно платіжного доручення №3 від 03.08.2015.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.10.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до осправи;

2 - позивачу (згідно заяви: рек. з пов.)

3 - відповідачу (рек. з пов.)