РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа № 910/19574/15

За позовом Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ»

до Приватного акціонерного товариства «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант»

про стягнення 1 418 689, 80 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Тарасова О.О. за довіреністю № 114/5 від 12.01.2015 р.;

від відповідача: Сенько А.В. за довіреністю № 1 від 05.03.2015 р.;

Діденко Т.Г. за довіреністю № 3 від 05.03.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» (далі - відповідач) про стягнення 1 418 689, 80 грн., з яких 572 168, 19 грн. основного боргу, 434 847, 82 грн. інфляційних втрат, 47 262, 66 грн. 3 % річних та 364 411, 13 грн. пені. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що між сторонами було укладено Інвестиційно-підрядний договір № 1/261 від 18.10.2005 р. на забудову земельної ділянки з об'єктами соціальної сфери на вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва та додаткову угоду від 31.05.2010 р. № 4 щодо будівництва Блоку обслуговування № 9. Відповідно до пояснень позивача, відповідач в порушення умов Договору та додаткової угоди до нього неналежним чином здійснював фінансування вартості об'єкта, з огляду на шо у нього утворився борг в сумі 572 168, 19 грн. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2015 р. порушено провадження у справі № 910/19574/15, її розгляд призначено на 08.09.2015 р.

При цьому, в порядку підготовки справи до розгляду позивача зобов'язано надати суду: всі Додатки та Додаткові угоди до Інвестиційно-підрядного договору № 1/261 від 18.10.2005 р.; всю проектно-кошторисну документацію та первинні документи (довідки ф. КБ-3; акти виконаних робіт ф. КБ-2в, податкові накладні тощо), складені на виконання зобов'язань за Інвестиційно-підрядним договором № 1/261 від 18.10.2005 р.; деталізувати прохальну частину позовної заяви, окремо зазначивши суми основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат; детальний обґрунтований розрахунок 3% річних, пені та інфляційних втрат, зроблений відповідно до вимог чинного законодавства із зазначенням сум та періодів часткового виконання боржником свого грошового зобов'язання та зазначенням дати, коли відбулося фактичне порушення виконання зобов'язання.

07.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі.

08.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшов детальний розрахунок позовних вимог з їх деталізацією.

У судовому засіданні 08.09.2015 р. від представника відповідача надійшли додаткові документи у справі та відзив на позовну заяву, відповідно до якого він проти позову заперечує, вказуючи на те, що у Договорі та додатковій угоді до нього сторони погодили лише приблизний кошторис. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що генеральний підрядник відповідно до актів виконаних робіт зменшив затрати на будівництво, а тому позивач безпідставно вимагає доплати в сумі 358 296, 00 грн. за прийнятим в експлуатацію об'єктом. За розрахунком відповідача його борг складає 129 955, 87 грн. Також, відповідач зазначає, що позивач безпідставно нарахував пеню, оскільки строк позовної давності щодо неї сплив.

У судовому засіданні 08.09.2015 р. суд оголосив перерву до 22.09.2015 р.

15.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи у справі.

21.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшла телеграма, в якій викладено клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.09.2015 р. було продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 29.09.2015 р.

25.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі.

У судовому засіданні 29.09.2015 р. від представника відповідача надійшли додаткові документи у справі та письмові пояснення, в яких він повторно наголошує на безпідставності вимог позивача в частині понад фактичну вартість виконаних робіт.

У судовому засіданні 29.09.2015 р. судом було оголошено перерву до 07.10.2015 р.

У судовому засіданні 07.10.2015 р. судом було оголошено перерву до 13.10.2015 р.

09.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення щодо здійснених ним нарахувань на суму основного боргу.

У судовому засіданні 13.10.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2005 р. між позивачем (забудовник) та відповідачем (генпідрядник-інвестор) було укладено Інвестиційно-підрядний договір на забудову земельної ділянки об'єктами соціальної сфери на вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва № 1/261 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого сторони домовились здійснити забудову земельної ділянки об'єктами соціальної сфери на вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва на будівництво яких будуть укладені окремі додаткові угоди та ввести їх в експлуатацію на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору сторони визначили наступні характеристики об'єктів: блок обслуговування на діл. 8 - 4130, 4 кв.м., блок обслуговування на діл. 9 - 3951, 9 кв.м., автостоянка на 800 машиномісць - 28917, 0 кв.м., торгово-офісний центр - 34500, 0 кв.м.

Згідно з п. 1.3. Договору сторони визначили, що вартість забудови земельної ділянки об'єктами соціальної сфери та характеристики об'єктів будуть визначені після затвердження в установленому порядку проектно-кошторисної документації, про що будуть укладені додаткові угоди до цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору було передбачено, що обсяг фінансових вкладень учасників будівництва будуть визначені після затвердження в установленому порядку проектно-кошторисної документації та згідно протоколу розподілу між забудовником та генпідрядником-інвестором.

До видачі проектно-кошторисної документації оплата виконаних робіт проводиться за фактично виконані роботи на підставі документів по обліку в капітальному будівництві (форма КБ-2В, КБ-3) (п. 2.2. Договору).

Згідно з п. 4.3.4. Договору генпідрядник-інвестор зобов'язався забезпечити стабільне та безперервне фінансування будівництва об'єктів відповідно до своєї частки фінансування, а також забезпечити щомісячне перерахування грошових коштів на утримання служби забудовника, загальний обсяг яких визначається згідно з листом Держбуду України від 04.10.2000 р. № 7/7-1010 та нараховується забудовником згідно вказаної в довідці виконаних робіт (форма № КБ-3, КБ-2В) від суми по главам 1-9, графа 8.

Відповідно до п. 8.1. Договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання сторонами зобов'язань.

У листопаді 2008 року сторони підписали Довідку про вартість виконаних підрядних робіт за листопад 2008 року в сумі 2 233 231, 20 грн. (по главам 1 - 9: 1 782 791, 00 грн.) відносно робіт щодо Блоку обслуговування № 9 та Акт приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2008 року на суму 2 201 228, 40 грн. і Акт приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2008 року на суму 32 002, 80 грн.

31.05.2010 р. сторони уклали Додаткову угоду № 4 до Договору щодо будівництва Блоку обслуговування № 9, пунктом 1.1. якої передбачили, що генпідрядник-інвестор своїми силами і засобами здійснює відповідно до проектно-кошторисної документації будівництво блоку обслуговування на діл. 9 по вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва та ввести його в експлуатацію на умовах, передбачених цією Угодою. Забудовник надає будівельний майданчик.

Згідно з п. 1.2. Додаткової угоди № 4 характеристика об'єкта - блок управління - 5 839, 2 кв.м.

Відповідно до п. 2.1. Додаткової угоди № 4 сторони визначили, що генпідрядник-інвестор фінансує 100 % вартості об'єкта.

Вартість будівництва об'єкта з урахуванням вартості розробки проектно-кошторисної документації складає: 12 519, 21 тис. грн., крім того ПДВ - 2 503, 84 тис. грн., разом - 15 023, 05 тис. грн. Крім того, генпідрядник-інвестор окремо перераховує забудовнику кошти на утримання служби замовника у розмірі 2, 5 % від підсумку зведеного кошторисного розрахунку глав 1-9 графи 8 в сумі - 363, 9 тис. грн., в т.ч. ПДВ - 60, 65 тис. грн., та на сплату пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста у розмірі 2 155, 95 тис. грн., в т.ч. ПДВ - 359, 33 тис. грн. Вартість будівництва об'єкта є динамічною на весь період будівництва.

28.09.2012 р. сторони підписали Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та затрати за вересень 2012 року в сумі 68 180, 40 грн. (по главам 1 - 9: 53 353, 00 грн.) відносно пуско-налагоджувальних робіт щодо Блоку обслуговування № 9 та Акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року на суму 68 180, 00 грн. від 28.09.2012 р.

Також, 28.09.2012 р. сторони підписали Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та затрати за вересень 2012 року в сумі 11 800 718, 80 грн. (по главам 1 - 9: 9 363 203, 40 грн.) відносно робіт щодо Блоку обслуговування № 9 та Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року на суму 3 569 695, 42 грн. від 28.09.2012 р., Акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року на суму 1 750 925, 11 грн. від 28.09.2012 р., Акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року на суму 1 373 245, 47 грн. від 28.09.2012 р., Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року на суму 1 856 668, 80 грн. від 28.09.2012 р., Акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року на суму 3 250 184, 00 грн. від 28.09.2012 р.

З вказаних Актів приймання виконаних будівельних робіт вбачається, що в цілому вартість виконаних робіт по об'єкту склала 14 664 754, 00 грн.

При цьому, підсумок розрахунку глав 1 - 9 графи 8 Актів склав 11 199 347, 40 грн., а відповідно сума коштів, яка мала бути перерахована позивачем на утримання служби замовника у розмірі 2, 5 % від підсумку зведеного кошторисного розрахунку глав 1-9 графи 8 мала скласти - 279 983, 68 грн.

01.10.2012 р. було складено Акт готовності об'єкта до експлуатації № 25 щодо «Блоку обслуговування на ділянці № 9 житлової забудови (соціальне житло) на вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва».

04.10.2012 р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві видано Сертифікат серії КВ № 3 про відповідність закінченого будівництвом об'єкта: «Будівництво житлової забудови (соціальне житло) на вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва (блок обслуговування на ділянці № 9 на вул. Милославській, 6 у Деснянському районі м. Києва) проектній документації та готовності до експлуатації.

16.03.2015 р. позивач направив відповідачу претензію № 114/1304 від 16.03.2015 р., якою вимагав погасити заборгованість за Договором та Додатковою угодою № 4 в сумі 572 168, 19 грн.

Як зазначає позивач, за відповідачем утворився борг з фінансування будівництва в сумі 358 296, 00 грн. та борг з фінансування виконання функцій замовника в сумі 213 872, 19 грн.

У свою чергу, відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що генеральний підрядник відповідно до актів виконаних робіт зменшив затрати на будівництво, а тому позивач безпідставно вимагає доплати в сумі 358 296, 00 грн. за прийнятим в експлуатацію об'єктом. За розрахунком відповідача у нього існує лише борг з фінансування виконання функцій замовника в розмірі 129 955, 87 грн., оскільки з загальної суми у розмірі 2, 5 % від підсумку зведеного кошторисного розрахунку глав 1-9 графи 8 підписаних актів- 279 983, 68 грн. він сплатив 150 027, 81 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи договором будівельного підряду та інвестиційного договору.

Так, згідно зі ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

У свою чергу, інвестиційний договір є угодою двох або більше учасників інвестиційної діяльності, змістом якої є взаємні права та обов'язки, спрямовані на реалізацію інвестицій з метою одержання прибутку або досягнення соціального ефекту.

Інвестиціями можуть виступати більшість об'єктів цивільних прав, перелічених в ст. 177 ЦК, за винятком певних особистих немайнових благ.

Юридична природа інвестиційного договору полягає в тому, що він являє собою договір простого товариства, оскільки всі істотні умови останнього знаходять своє відображення в ньому: 1) наявність об'єднання вкладів (грошові кошти першої сторони та послуги другої сторони); 2) наявність спільної мети у сторін, наприклад, мети, яка полягає у будівництві об'єкта нерухомості; 3) відповідно мають місце загальні спільні дії сторін.

За договором простого товариства сторони (учасники) зобов'язуються поєднати свої вклади та спільно діяти без утворення юридичної особи для отримання прибутку або досягнення іншої мети, яка не суперечить закону (ст. 1132 ЦК України). Істотними виступають наступні умови договору: про об'єднання вкладів, про спільні дії учасників, про спільну мету, заради якої здійснюються ці дії. Основні права учасників договору простого товариства полягають у правах на участь в управлінні спільними справами, на частку в праві на спільне майно та на отримання прибутку.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як зазначалось вище, предметом спору у даній справі виступають вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу з фінансування будівництва в сумі 358 296, 00 грн. та боргу з фінансування виконання функцій замовника в сумі 213 872, 19 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач, стверджуючи про наявність невиконаних зобов'язань зі сторони відповідача, бере до уваги не фактично виконані роботи по об'єкту, сума яких підтверджена підписаними сторонами актами виконаних робіт, а суму вартості будівництва, визначену сторонами попереднього в Договорі та Додатковій угоді № 4, проте як така вартість згідно з п. 2.2. вказаної угоди є динамічною.

На переконання суду, з урахуванням того, що об'єкт будівництва введений в експлуатацію, вимоги позивача про фінансування позивачем робіт, які не проводились та вже відповідно не будуть проводитись, є безпідставними та такими, що суперечать суті інвестиційних зобов'язань, взятих на себе позивачем.

З урахуванням зазначеного, суд визнає обґрунтованими заперечення відповідача, в тому числі в частині визначення розміру боргу з фінансування виконання функцій замовника.

Таким чином, задоволенню підлягають вимоги на суму 129 955, 87 грн. основного боргу.

Що стосується вимог про стягнення 364 411, 13 грн. пені, суд відзначає про їх безпідставність, оскільки умовами укладеного між сторонами Договору та Додаткової угоди було передбачено пеню лише за несвоєчасне введення об'єктів в експлуатацію чи затримку виконання окремих видів робіт, проте як за затримку фінансування будівництва відповідальності інвестора передбачено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Таким чином, оскільки письмовою угодою між сторонами не передбачено пені за порушення взятих на себе відповідачем грошових зобов'язань, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

У свою чергу, що стосується вимог про стягнення 434 847, 82 грн. інфляційних втрат, 47 262, 66 грн. 3 % річних, слід відзначити наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов'язаний в порядку ст. 625 ЦК України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов'язання.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Так, відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що, як на тому наголошено в п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України № 23/466 від 05.04.2011 р. та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р від 03.04.1997 р.).

В силу приписів п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши викладений позивачем у позовній заяві розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав його невірним.

Так, по-перше, позивачем здійснено нарахування на суму боргу, більшу, ніж існує у відповідача, а по-друге, з невірним визначенням строку прострочення.

Зокрема, слід звернути увагу на те, що умовами Договору та Додаткової угоди № 4 не було визначено строку, протягом якого відповідач має перерахувати забудовнику кошти на утримання служби замовника у розмірі 2, 5 % від підсумку зведеного кошторисного розрахунку глав 1-9 графи 8 актів, а отже має застосовуватись правило, визначене ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Так, відповідно до вказаної норми визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В справі наявна вимога позивача до відповідача у формі претензії, яка була отримана останнім 18.03.2015 р. згідно з повідомлення про вручення поштового відправлення № 698, а отже відповідач мав перерахувати позивачу спірну суму коштів в строк до 25.03.2015 р. включно.

Твердження позивача про отримання вказаної претензії відповідачем 15.03.2015 р. не підтверджено, при цьому сама претензія датована 16.03.2015 р.

З урахуванням зазначеного, 3 % річних за період з 26.03.2015 р. по 05.07.2015 р., нарахованих на суму боргу в сумі 129 955, 87 грн., складають 1 078,81 грн., інфляційні втрати - 22 092,50 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем, позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» (02192, місто Київ, Дарницький бульвар, будинок 8-А; ) на користь Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» (01034, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 42; ) 129 955 (сто двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 87 коп. основного боргу, 1 078 (одну тисячу сімдесят вісім) грн. 81 коп. 3 % річних, 22 092 (двадцять дві тисячі дев'яносто дві) грн. 50 коп. інфляційних втрат та 3 062 (три тисячі шістдесят дві) грн. 54 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.10.2015 р.

Суддя В.С. Ломака