ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" вересня 2015 р.Справа № 916/1615/15-г

Колегія суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючого судді Шаратова Ю.А., суддів Панченко О.Л. та Волкова Р.В., розглянувши справу за позовом: Приватного підприємства „Агропром-Центр (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 60 корп. П, офіс 9, )

до відповідача: Державного підприємства „Дослідне господарство „Мирнопільське інституту сільського господарства Причорноморя національної академії аграрних наук України (68413, Одеська обл., Арцизький р-н, с. Мирнопілля, вул. 35, )

про стягнення заборгованості за ОСОБА_1 поставки товару від 10.04.2014 №СЗР-274-К у розмірі 543 881,02 грн., з якої 241 360,00 грн. сума основного боргу, 82 083,20 грн. сума курсової різниці, 32 344,32 штраф, 188 093,50 грн. проценти за користування товарним кредитом

за зустрічним позовом:

Позивач: Державне підприємство „Дослідне господарство „Мирнопільське інституту сільського господарства Причорноморя національної академії аграрних наук України (68413, Одеська обл., Арцизький р-н, с. Мирнопілля, вул. 35, )

Відповідач: Приватне підприємство „Агропром-Центр (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 60 корп. П, офіс 9, )

про визнання недійсним ОСОБА_1 від 10.04.2014 № СЗР-274-К

Представники:

Від позивача ОСОБА_2 (довіреність від 30.01.2015 № 1);

Від відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 05.05.2015).

Суть спору:

Приватне підприємство „Агропром-Центр (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства „Дослідне господарство „Мирнопільське інституту сільського господарства Причорноморя національної академії аграрних наук України (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за ОСОБА_1 поставки товару від 10.04.2014 № СЗР-274-К у розмірі 543 881,02 грн., з якої 241 360,00 грн. сума основного боргу, 82 083,20 грн. сума курсової різниці, 32 344,32 штраф, 188 093,50 грн. проценти за користування товарним кредитом.

Ухвалою суду від 20.04.2015 порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 13.05.2015.

17.04.2015 Позивачем подано Заяву про забезпечення позову від 05.03.2015 № 91 (вхід. № 2-2106/15). У судовому засіданні 30.09.2015 представником ПП „Агропром-Центр подано заяву, в якій він просив не розглядати заяву про забезпечення позову від 05.03.2015 № 91 (а.с. 158).

Ухвалою від 13.05.2015 розгляд справи відкладено на 16.06.2015.

У судовому засіданні 16.06.2015 оголошено перерву до 24.06.2015.

Ухвалою від 16.06.2015 продовжено строк розгляду спору на 15 календарних днів до 02.07.2015.

Ухвалою суду від 24.06.2015 розгляд справи відкладено на 02.07.2015.

02.07.2015 Відповідачем заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи (вхід. від 02.07.2015 № 2-3654/15), в якому він просив поставити для розяснення експерту питання чи правильно складений розрахунок суми заборгованості за використання товарного кредиту з урахуванням періодів, сум та інших показників, передбачених договором поставки товару від 10.04.2014 № СЗР-274-К. Вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки фактично у ньому запропоновано поставити на вирішення експертів питання, що не потребують спеціальних знань. Адже, відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (пункт 2 пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2012 № 4).

Ухвалою суду від 02.07.2015 справу призначено до колегіального розгляду.

Ухвалою від 02.07.2015 справу прийнято до провадження колегією суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючого суді ОСОБА_4, суддів Мостепаненко Ю.І. і ОСОБА_5, та призначено її розгляд на 27.07.2015.

У судовому засіданні 27.07.2015 оголошено перерву до 19.08.2015.

Ухвалою від 28.07.2015 до спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву Відповідача до Позивача про визнання недійсним ОСОБА_1 поставки товару від 10.04.2014 № ЧЗР-274-К, укладеного між Приватним підприємством „Агропром-Центр та Державним підприємством „Дослідне господарство „Мирнопільське інституту сільського господарства Причорноморя національної академії аграрних наук України.

Судове засідання 19.08.2015 не відбулося у звязку із перебуванням судді Мостепаненко Ю.І. на лікарняному та судді Рога Н.В. у відпустці.

Ухвалою від 19.08.2015 справу прийнято до провадження колегією суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючого суді ОСОБА_4, суддів Панченко О.Л. і ОСОБА_6, та призначено її розгляд на 09.09.2015.

Ухвалою від 09.09.2015 розгляд справи відкладено на 23.09.2015.

У судовому засіданні 23.09.2015 оголошено перерву до 30.09.2015.

Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Позовні вимоги, із посиланням на статті 525, 526, 549, 553, 555, 610, 692 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані невиконанням Відповідачем умов ОСОБА_1 поставки товару від 10.04.2014 № СЗР-274-К щодо здійснення оплати за поставлений товар.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив повністю відмовити в його задоволенні. Зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним ОСОБА_1 від 10.04.2014 № СЗР-274-К, із посиланням на частину другу статті 203, частину першу статті 215 Цивільного кодексу України, частину першу статті 207 Господарського кодексу України, обґрунтовані укладенням оспорюваного правочину керівником Відповідача з перевищенням повноважень, а саме, з порушенням обмежень, встановлених пунктом 3.12 Статуту ДП „Дослідне господарство „Мирнопільське інституту сільського господарства Причорноморя національного академії аграрних наук України, відповідно до якого, укладаючи господарській договір господарство має брати на себе тільки такі фінансові зобовязання, виконання яких забезпечується власними доходами від його господарської діяльності. При цьому, Відповідач зазначає, що відповідно до Звіту про фінансові результати підприємства за І квартал 2014 року сукупний доход господарства дорівнював нулю. Отже, на думку Відповідача, укладаючи Договір поставки товару від 10.04.2014 № СЗР-274-К, його директор не мав на це відповідної дієздатності та перевищив свої повноваження. Окрім того, Відповідач зазначає, що факт укладення договору таким чином, що вартість поставки за ним склала 260 260,00 грн., а розмір заявлених позовних вимог за первісним позовом складає 543 881,02 грн., свідчить про невигідність для державного підприємства умов, що суперечить інтересам держави, оскільки воно згідно статуту підпорядковується Національній академії аграрних наук та діє на основі державної форми власності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представників Позивача та Відповідача, суд,

в с т а н о в и в :

10.04.2014 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір поставки товару № СЗР-274-К (далі - Договір від 10.04.2014) /а.с. 10-16/.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 2.3 ОСОБА_1 від 10.04.2014 постачальник (Позивач) зобовязався поставити продукцію сільськогосподарського та виробничо-технічного призначення (товар), а покупець (Відповідач) зобовязався прийняти товар й оплатити його вартість. Найменування товару, його кількість, ціна й загальна вартість указуються в Специфікаціях, які підписуються повноважними представниками сторін і є невідємною частиною договору. Партією товару вважається загальна кількість товару в асортименті, зазначеному в накладній. Вартістю партії товару вважається загальна вартість в асортименті, зазначеному в накладній. Датою поставки партії товару вважається дата, зазначена в накладній. Сумою договору вважається вартість всіх партій товару, зазначена у Специфікаціях. Моментом передачі партії товару від постачальника покупцеві є момент підписання покупцем накладної, відповідно до якої зазначена партія товару передається покупцеві. У момент передачі партії товару в покупця виникає право власності на цю партію й до нього переходять ризики випадкової загибелі товару.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним ОСОБА_1 від 10.04.2014 не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, другою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Судом встановлено, що пунктом 3.12 Статуту Держаного Підприємства „Дослідне господарство „Мирнопільське інституту сільського господарства Причорноморя національної академії аграрних наук України (у новій редакції), зареєстрованого 14.02.2014 номер запису 6000133, передбачено, що укладаючи господарській договір господарство має брати на себе тільки такі фінансові зобовязання, виконання яких забезпечується власними доходами від його господарської діяльності. При цьому, пунктом 6.6. вказаного Статуту встановлено, що директор, діючи від імені господарства та в його інтересах, відповідно до законодавства та в межах цього Статуту і контракту, самостійно вирішує питання діяльності господарства, за винятком тих, що віднесені до компетенції наукової установи, Академії і трудового колективу господарства, зокрема: має право без окремої на те довіреності представляти господарство у всіх установах, організаціях та підприємствах; укладає господарські договору, видає довіреності іншим особам, відкриває рахунки в установах банків та реєстраційні у відділеннях казначейства (а.с. 107-122).

Відповідно до частин першої, другої статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (пункт 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11).

Судом встановлено, що Позивачем за ОСОБА_1 від 10.04.2014 поставлено, а Відповідачем прийнято товар, а саме: за видатковою накладною від 10.04.2014 № 780 на суму 63 700,00 грн. (а.с. 20); за видатковою накладною від 10.04.2014 № 779 на суму 37 800,00 грн. (а.с. 21); за видатковою накладною від 10.04.2014 № 778 на суму 158 760,00 грн. (а.с. 22).

Платіжним дорученням від 22.04.2014 № 85 Відповідач частково сплатив вартість поставленого товару у розмірі 18 900,00 грн. Ця обставина не заперечується Позивачем та Відповідачем.

Отже, обставини підписання товаророзпорядчих документів видаткових накладних, та здійснення платежу за товар, свідчать про наступне схвалення Відповідачем ОСОБА_1 від 10.04.2014. А відтак, відповідно до частини другої статті 241 Цивільного кодексу України, права та обовязки за цим правочином виникли з моменту його вчинення.

Також, суд не приймає довід Відповідача про те, що Договір від 10.04.2014 суперечить інтересам держави, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою (пункт 3.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В порушення вказаних норм Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження наміру (умислу) посадових осіб сторін, які підписали Договір від 10.04.2014, щодо укладення правочину з метою, яка завідомо суперечна інтересам держави, та настання відповідних наслідків.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним ОСОБА_1 від 10.04.2014 відповідно до частин першої, другої статті 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, та частини першої статті 207 Господарського кодексу України.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.3 ОСОБА_1 від 10.04.2014 ціна товару й загальна вартість указуються в Специфікації. Строки оплати товару вказуються в Специфікації. Якщо товар буде поставлено з відстроченням розрахунків на визначений строк в специфікації, це вважається товарним кредитом в розумінні Податкового кодексу України і статті 684 Цивільного кодексу України. Покупець зобовязаний оплатити постачальникові товар у строки й у порядку, зазначеному в Специфікації, а також здійснити перерахування ціни товару в порядку, передбаченому договором (специфікацією).

Специфікацією від 10.04.2014 № СЗР-274-К//0001 (рахунок № АТ000000778) до ОСОБА_1 від 10.04.2014 сторони обумовили поставку товару Фалькон 460 ЕС, к.э. 5 л (К) у кількості 360 л за ціною 30,00 USD без ПДВ, загальна вартість товару з ПДВ 12 960,00 USD, що становить 158 760,00 грн., строк поставки по 11.04.2014, строк оплати - 01.10.2014. Вартість товару за домовленістю сторін визначено за курсом UAH (гривні)/Долар США 12,25 (а.с. 14).

Специфікацією від 10.04.2014 № СЗР-274-К/14/02 (рахунок № АТ000000779) до ОСОБА_1 від 10.04.2014 сторони обумовили поставку товару Вимпел, 5 кг укр. (К) у кількості 300 кг за ціною 105,00 грн. без ПДВ, загальна вартість товару з ПДВ 37 800,00 грн., строк поставки по 11.04.2014, строк оплати 18 900,00 грн. по 11.04.2014, 18 900,00 грн. по 01.10.2014 (а.с. 15).

Специфікацією від 10.04.2014 № СЗР-274-К/14/03 (рахунок № АТ000000780) до ОСОБА_1 від 10.04.2014 сторони обумовили поставку товару Ланцелот 450 WG (К) у кількості 20 кг за ціною 216,67 USD без ПДВ, загальна вартість товару з ПДВ 5 200,00 USD, що становить 63 700,00 грн., строк поставки по 11.04.2014, строк оплати - 01.10.2014. Вартість товару за домовленістю сторін визначено за курсом UAH (гривні)/Долар США 12,25 (а.с. 16).

Судом встановлено, що сума основного боргу за ОСОБА_1 від 10.04.2014 за поставлений товар становить 241 360,00 грн., яка розраховується наступним чином: 63 700,00 грн. (видаткова накладна від 10.04.2014 № 780) + 37 800,00 грн. (видаткова накладна від 10.04.2014 № 779) + 158 760,00 грн. (видаткова накладна від 10.04.2014 № 778) - 18 900,00 грн. (платіжне доручення від 22.04.2014 № 85) = 241 360,00 грн.

Частиною другою статті 533 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пунктом 3.6 ОСОБА_1 від 10.04.2014 передбачено, що ціна товару, зазначена в Специфікації, визначається на дату її складання, відповідно до курсу валюти, встановленому за домовленістю сторін. Товар оплачується покупцем за ціною встановленою у Специфікації. Якщо товар оплачується покупцем не в день складання Специфікації і курс іноземної валюти збільшився з порівнянням з курсом іноземної валюти, якій зазначено в Специфікації, то ціна товару підлягає перерахуванню відповідно до курсу іноземної валюти на день оплати товару. Якщо покупець прострочив оплату і курс відповідної іноземної валюти збільшувався протягом періоду прострочення, тоді Покупець повинен перерахувати ціну товару за курсом іноземної валюти, що був найвищим протягом періоду прострочення. Курс іноземної валюти для здійснення оплати за товар визначається як безготівковий курс продажу відповідної іноземної валюти, встановлений ПАТ «Укрсоцбанк» (або ПАТ «Унікредит банк»), на банківський день, що передує дню складання специфікації. Якщо з якихось причин безготівковий курс продажу іноземної валюти не був встановлений ПАТ «Укрсоцбанк» (або ПАТ «Унікредит банк»), тоді береться готівковий курс продажу відповідної іноземної валюти встановлений ПАТ «Укрсоцбанк» (або ПАТ «Унікредит банк»). Якщо з якихось причин готівковий курс продажу іноземної валюти не був встановлений ПАТ «Укрсоцбанк» (або ПАТ «Унікредит банк»), тоді береться готівковий курс продажу відповідної іноземної валюти ПАТ «Промінвестбанк» , якщо ж і цей курс не буде встановлений покупець повинен звернутися до постачальника за інструкціями щодо якого банківського курсу йому треба перерахувати ціну товару. В тому випадку, коли курс продажу відповідної іноземної валюти до гривні на день здійснення платежу чи коли платіж мав бути здійснений вище ніж зазначено в специфікації, вартість товару в гривнях, яку покупець має сплатити постачальнику, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості товару в іноземній валюті на курс продажу іноземної валюти до гривні. Кількість разів, при яких може бути перераховано ціну товару у гривні є необмеженим і прямо пропорційно залежить від кількості разів збільшення курсу гривні до іноземної валюти в момент здійснення кожної оплати, відповідно до умов цього пункту. На день здійснення платежу покупець самостійно, без предявлення йому рахунків з боку постачальника, провадить перерахування ціни товару у порядку зазначеному в договорі і специфікації й сплачує постачальнику вартість товару.

Судом встановлено що сума курсової різниці вартості товару із використанням безготівкового курсу продажу доларів США за гривні 16,77, установленного ПАТ «Унікредит банк» станом на 04.02.2015, дату визначену Позивачем, відомості про який знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням www.unicredit.ua/curencyarhive, становить 82 083,20 грн., яка розраховується наступним чином.

Курс специфікаціїСума Специфікації грн.Сума Специфікації дол. СШАСума оплати грн.Залишок грн.Залишок по курсу 16,77 (04.02.15)Курсова різниця грн.
12,25158 760,0012 960,000,00158 760,00217 339,2058 579,20
1,0037 800,00-18 900,0018 900,0018 900,000,00
12,2563 700,005 200,000,0063 700,0087 204,0023 504,00
Всього: 82 083,20

Частинами першою, пятою статті 694 Цивільного кодексу України передбачено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. ОСОБА_1 купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до частин першої, другої статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією (пункт 2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

Згідно із пунктом 4.6 ОСОБА_1 від 10.04.2014 якщо покупець прострочить оплату товарного кредиту або передплати, на прострочену суму заборгованості (передплату або товарний кредит) нараховуються проценти у розмірі 0,15 %, а при простроченні більш ніж на десять днів на прострочену суму заборгованості нараховується процент у розмірі 0,5 %, за кожний день прострочення від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Судом встановлено, що сума процентів за прострочення оплати товарного кредиту станом на 05.03.2015 становить 188 093,50 грн. Судом перевірено правильність розрахунку вказаної суми виконаного Позивачем (а.с. 29).

В силу частини другої статті 20 Господарського кодексу України, захист прав і законних інтересів субєктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 4.2 ОСОБА_1 від 10.04.2014 встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати товару, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу за весь період прострочення, а у разі прострочення понад двадцять днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Оскільки сума боргу з урахуванням курсової різниці становить 323 443,20 грн. (241 360,00 + 82 083,20), сума штрафу у розмір 10 % за прострочення оплати становить 32 344,32 грн. (323 443,20 Х 10 % = 32 344,32).

На підставі викладеного, суд вважає таким, що підлягає задоволенню первісний позов про стягнення з Відповідача заборгованості за ОСОБА_1 поставки товару від 10.04.2014 № СЗР-274-К у розмірі 543 881,02 грн., з якої 241 360,00 грн. сума основного боргу, 82 083,20 грн. сума курсової різниці, 32 344,32 штраф, 188 093,50 грн. проценти за користування товарним кредитом. Зустрічний позов Відповідача про визнання недійсним ОСОБА_1 від 10.04.2014 № СЗР-274-К не підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову покладаються на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку із знаходженням судді Панченко О.Л. на лікарняному, яка є членом колегії у розгляді даної справи, повне рішення складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 19 жовтня 2015 р.

Керуючись частиною першою статті 11, частинами першою, другою статті 203, частиною першою статті 215, частиною третьою статті 228, частинами першою, другою статті 241, частиною першою статті 509, статтями 525, 526, частиною першою статті 530, частиною другою статті 533, частинами першою, другою статті 536, статтями 549, 629, частиною першою статті 691, частинами першою, пятою статті 694, частинами першою, другою статті 712 Цивільного кодексу України, частиною другою статті 20, статтею 193, частиною першою статті 207 Господарського кодексу України, пунктами 3.4, 3.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, пунктом 2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, статтями 33, 34, 35, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства „Агропром-Центр до Державного підприємства „Дослідне господарство „Мирнопільське інституту сільського господарства Причорноморя національної академії аграрних наук України про стягнення заборгованості за ОСОБА_1 поставки товару від 10.04.2014 №СЗР-274-К у розмірі 543 881,02 грн., з якої 241 360,00 грн. сума основного боргу, 82 083,20 грн. сума курсової різниці, 32 344,32 штраф, 188 093,50 грн. проценти за користування товарним кредитом - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства „Дослідне господарство „Мирнопільське інституту сільського господарства Причорноморя національної академії аграрних наук України (68413, Одеська обл., Арцизький р-н, с. Мирнопілля, вул. 35, ) на користь Приватного підприємства „Агропром-Центр (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 60 корп. П, офіс 9, ) заборгованість у розмірі 241 360,00 грн. (двісті сорок одна тисяча триста шістдесят гривень 00 коп.), 82 083,20 грн. (вісімдесят дві тисячі вісімдесят три гривні 20 коп.) суму курсової різниці, 32 344,32 грн. (тридцять дві тисячі триста сорок чотири гривні 32 коп.) штрафу, 188 093,50 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч девяносто три гривні 50 коп.) проценти за користування товарним кредитом.

3. Відмовити в повному обсязі у задоволенні зустрічного позову Державного підприємства „Дослідне господарство „Мирнопільське інституту сільського господарства Причорноморя національної академії аграрних наук України до Приватного підприємства „Агропром-Центр про визнання недійсним ОСОБА_1 від 10.04.2014 № СЗР-274-К.

4. Стягнути з Державного підприємства „Дослідне господарство „Мирнопільське інституту сільського господарства Причорноморя національної академії аграрних наук України (68413, Одеська обл., Арцизький р-н, с. Мирнопілля, вул. 35, ) на користь Приватного підприємства „Агропром-Центр (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 60 корп. П, офіс 9, ) витрати на сплату судового збору у розмірі 10 877,62 грн. (десять тисяч вісімсот сімдесят сім гривень 62 коп.).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.А. Шаратов

Суддя О.Л. Панченко

Суддя Р.В. Волков