ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. Справа № 920/561/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. б/н від 29.10.2014р.,

відповідача ОСОБА_2 дов. № 18-49/1412 від 29.12.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №4250 С/1-9) на рішення господарського суду Сумської області від 13.07.2015 р. у справі № 920/561/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон Інжинірінг", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе", м. Суми,

про стягнення 1 714 641,68 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 13.07.2015 р. (головуючий суддя Котельницька В.Л., суддя Моїсеєнко В.М., суддя Сопяненко О.Ю.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон Інжинірінг" 153559,60 грн. пені, 7828,45 грн. суму 3% річних, 253596,79 грн. інфляційних збитків, 8299,30 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач, ТОВ "Самсон Інжинірінг", з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 13.07.2015р. та прийняти нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон Інжинірінг" 2152308,05 грн., з яких 1462002,14 грн. основного боргу, 12922,49 грн. 3% річних, 253402,80 грн. пені, 423980,62 грн. інфляційних, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе", у запереченнях на апеляційну скаргу просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 153559,60 грн. пені, 7828,45 грн. 3% річних, 253596,79 грн. інфляційних скасувати та постановити нове рішення, яким у позові в цій частині відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та запереченнях на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.11.2013 між сторонами у справі був укладений договір № САМ-331/13-СНПО, у відповідності до п. 1.1 якого продавець (позивач у справі) зобовязався передати у власність покупця (відповідача у справі), а покупець прийняти та оплатити на умовах договору обладнання, найменування та кількість якого вказані у специфікаціях (додатках), які є невідємною частиною договору. Відповідно до п. 1.2 укладеного договору поставки здійснюються згідно із специфікаціями протягом часу дії даного договору.

За змістом пункту 1.3 укладеного договору специфікації товару, який поставляється, складаються на підставі замовлень покупця, узгоджуються та затверджуються сторонами та є невідємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.2 договору передбачено, що ціна товару та порядок розрахунку за нього вказуються у додатках до договору.

Пунктом 2.4 договору № САМ-331/13-СНПО сторони передбачили, що у звязку з тим, що продавець здійснює поставку товару, який має 100% імпортну складову, його вартість розраховується у відповідності з курсом обміну євро до української гривні, встановленим НБУ на день формування ціни та перераховується у відповідності з курсом, встановленим на день виставлення рахунку.

Відповідно до специфікації № 5 від 25.02.2014 р. позивач зобовязувався поставити відповідачу продукцію (клапан редукційний) загальною вартістю 444984,00 грн.; відповідно до специфікації № 6 від 25.02.2014 р. клапан редукційний загальною вартістю 158548,80 грн.; відповідно до специфікації № 8 від 02.06.2014 р. клапан прохідний регулюючий загальною вартістю 115107,60 грн.

Умови оплати за поставлений товар визначені у специфікаціях №5 та № 6 (у редакції угоди № 1 від 11.07.2014 до договору № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013), зокрема, оплата за товар, що поставляється, здійснюється покупцем (відповідачем) протягом пяти банківських днів з дати письмового повідомлення покупця про наявність товару на складі продавця на підставі виставленого продавцем рахунку. У випадку зміну курсу євро до гривні з моменту формування ціни (25.02.2014) до моменту розрахунку за товар більше ніж на три відсотки, ціна товару підлягає відповідному коригуванню. У випадку порушення покупцем строків оплати розрахунок за товар здійснюється за більшим з двох курсів євро: 1) курс євро, встановлений НБУ на дату початкового виставлення рахунку; 2) курс євро, встановлений НБУ на дату повторного виставлення рахунку після закінчення строку дії початкового рахунку.

У відповідності до специфікації № 8 оплата за товар відбувається у два етапи: 1) авансовий платіж у розмірі 20% вартості узгодженої партії товару. Оплата проводиться протягом пяти банківських днів на підставі рахунку, виставленого продавцем; 2) кінцевий розрахунок проводиться покупцем протягом пяти банківських днів з дати письмового повідомлення останнього про наявність товару на складі продавця на підставі виставленого ним рахунку.

На виконання умов укладеного договору та у відповідності до специфікацій № 5 та № 6 позивачем на адресу відповідача були направлені рахунки № 166 від 06.08.2014 на суму 591691,20 грн. та № 167 від 06.08.2014 на суму 210820,90 грн., які були залишені відповідачем без належного реагування, тому, позивачем супровідним листом № 283-2/14 від 10.10.2014 були направлені відповідачу повторні рахунки № 190 від 01.09.2014 на суму 642733,08 грн. та № 191 від 01.09.2014 на суму 229007,23 грн. (із зазначенням вартості поставленого товару за курсом євро до гривні, встановленим НБУ на дату виставлення рахунків).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до листа № 44-3/1434 від 20.10.2014 в.о. директора по закупкам ПАТ Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе ОСОБА_3, відповідач зобовязується сплатити суму, визначену у вищевказаних рахунках, до кінця жовтня 2014 року. Проте, у встановлений умовами укладеного між сторонами договору строк відповідач оплату за товар не здійснив.

Рахунок позивача № 119 від 02.06.2014 на суму 23021,52 грн. по оплаті товару, поставленого за Специфікацією № 8, був сплачений позивачем у повному обсязі відповідно до платіжного доручення № 10757 від 17.09.2014.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач порушив свої зобовязання за укладеним договором в частині повної та своєчасної оплати за замовлений товар, а саме, відповідач прострочив оплату по рахунку № 119 від 02.06.2014, сплативши вказану у цьому рахунку суму 17.09.2014, а також допустив прострочення платежу за рахунками № 190 від 01.09.2014 на суму 642733,08 грн. та № 191 від 01.09.2014 на суму 229007,23 грн. (оскільки матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем рахунків № 20 від 18.02.2015 на суму 1077932,40 грн. та № 21 від 18.02.2015 на суму 384069,74 грн.) Таким чином, сума основного боргу за поставлений позивачем товар, яку відповідач мав сплатити позивачу за умовами договору, становить 871740,31 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення вимоги позивача в частині стягнення основного боргу за товар, який фактично ще не був поставлений відповідачу.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, вся сума основної заборгованості, яку позивач вимагає стягнути з ПАТ Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе є за своєю правовою природою передплатою за товар за специфікаціями № 5, № 6, у відповідності до змісту умов оплати за договором, визначеним Угодою № 1 від 11.07.2014 до договору № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України у разі, коли договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В ст. 538 ЦК України встановлено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання; при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

За змістом ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Тобто, діюче законодавство України не передбачає можливості примушення покупця за договором купівлі-продажу до сплати попередньої плати, а надає право продавцеві на альтернативну поведінку: або зупинити виконання свого обов'язку з передачі товару, або відмовитись від виконання свого обов'язку.

З огляду на вказані норми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при зустрічному виконанні зобов'язання не передбачено можливості в примусовому порядку стягнути суму попередньої оплати, оскільки такі дії суперечать загальним засадам, визначеним в ст. 6 Цивільного кодексу України, зокрема принципу свободи договору та положенням Цивільного кодексу України щодо зустрічного виконання зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача в частині стягнення основного боргу за товар, який фактично ще не був поставлений відповідачу.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 253402,80 грн. пені, 12922,49 грн. суми 3% річних, 423980,62 грн. інфляційних, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 договору № САМ-331/13-СНПО від 27.11.2013 за невиконання чи неналежне виконання зобовязань за договором сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України. У разі невиконання взятих на себе зобовязань, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобовязання за кожний день прострочення.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги суму в розмірі 871740,31 грн., яку мав би оплатити відповідач у разі належного виконання договірних зобовязань (згідно рахунків № 190 та № 191 від 01.09.2014), на підставі якої зробив правомірний розрахунок та стягнув з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 153559,60 грн., 3% річних у розмірі 7828,45 грн. та інфляційних у розмірі 253596,79 грн.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що твердження суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів отримання відповідачем рахунків № 20 від 18.02.2015р. на суму 1077932,40 грн. та № 21 від 18.02.2015р. на суму 384069,74 грн. є помилковим.

Такі посилання судова колегія вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції правильно було встановлено, що належних доказів направлення цих рахунків позивачем надано не було.

Також, необґрунтованими є посилання апелянта на не можливість застосування у даній справі судової практики щодо неможливості стягнення авансу, наведеної у судових рішеннях № 6/578 (постанова ВГСУ від 11.05.2011 року), № 908/2845/13 (постанова ВГСУ від 12 березня 2014 року), № 920/1878/13 (постанова ВГСУ від 25 червня 2014 року), оскільки діюче законодавство України не передбачає можливості примушення покупця за договором купівлі-продажу до сплати попередньої плати, а надає право продавцеві на альтернативну поведінку або зупинити виконання свого обов'язку з передачі товару, або відмовитись від виконання свого обов'язку. За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення суми передплати за товар по специфікаціям № 5, № 6.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Сумської області від 13.07.2015 р. у справі № 920/561/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Сумської області від 13.07.2015 р. у справі № 920/561/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15.10.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.