ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р.Справа № 922/5229/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт. Покотилівка
про стягнення коштів у сумі 22 889,43 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 10.06.2015 р.;

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Постман» - про стягнення 22889,43 грн., з яких: 11049,20 грн. заборгованість за лізинговими платежами; 597,99 грн. пеня; 194,86 грн. 3% річних; 3003,06 грн. інфляційні втрати; 1921,38 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами; 962,94 грн. штраф за направлення нагадування і пені 10%; 3960,00 грн. вартості юридичних послуг та 1200,00 грн. відшкодування послуг стоянки. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором фінансового лізингу № 00007010 від 28.03.2012р.

В судовому засіданні 21.10.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач правом на участь у судовому засіданні 21.10.2015 р. не скористався, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд даної справи судом був повідомлений належним чином. Так, відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. повернення ухвали про порушення провадження у справі підприємством звязку з посиланням на, зокрема, закінчення терміну зберігання, свідчить, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Направлена на адресу відповідача, визначену в позовній заяві та ЄДРПОУ ухвала суду про порушення провадження у справі, повернулась до суду з відміткою пошти про закінчення терміну зберігання, що свідчить про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду даної справи судом.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

28 березня 2013 року між позивачем (як лізингодавцем) та відповідачем (як лізингоодержувачем) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00007010 (далі договір).

Договором відповідач засвідчив, що він обізнаний із Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Договором сторони домовились, що позивач (як лізингодавець) придбає у дилера-продавця (ТОВ «Атлант-М Лепсе») для відповідача (як лізингоодержувача) транспортний засіб (обєкт лізингу) VW CaddyGP Kasten 1.2 I TSI, 2012 р.в., двигун № НОМЕР_1, шасі № WV1ZZZ2KZDX059129.

Вартість обєкту лізингу сторони визначили в сумі 18578,00 дол.США.

Як свідчить наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі (арк.с. 34), на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв 22.04.2013 обумовлений обєкт лізингу (автомобіль марки VW, модель CaddyGP Kasten, 2012 р.в., номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний знак НОМЕР_3, синього кольору).

Проценти, комісії та інші платежі сторони погодили розраховувати відповідно до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Відповідно до п. 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (далі Умов) для експлуатації обєкта лізингу відповідач щомісяця здійснюватиме на користь позивача лізингові платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (далі Графіку).

Згідно Графіку строк лізингу складає 60 місяців (60 лізингових платежів) до 15.03.2018 р. Лізингові платежі повинні бути сплачені на підставі рахунка позивача банківським переказом на банківський рахунок позивача.

Пунктом 6.3 Умов сторони домовились, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за договором на користь позивача, відображають справедливу вартість обєкта лізингу та забезпечують отримання позивачем очікуваної станом на дату виконання договору суму на основі діючого курсу обміну Євро/долара США, встановленого НБУ або українським комерційним банком (ПАТ «ОСОБА_2 Банк» або іншим банком). Лізингові платежі, передбачені договором розраховуються в Євро/доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунка.

Згідно пояснень позивача, для розрахунків за договором завжди використовувався курс обміну Євро/долара США, встановлений ПАТ «ОСОБА_2 Банк».

Згідно Графіку відповідач мав сплатити, зокрема, 23-25 платежі в наступні строки: 23-й платіж до 15.02.2015 р. в сумі 320,37 дол. США; 24-й платіж до 15.03.2015 р. в сумі 320,37 дол.США; 25-й до 15.04.2015 р. в сумі 320,37 дол.США.

На оплату вказаних лізингових платежів позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури №№ 00256829 від 02.02.2015 р. на суму 5198,88 грн.; 00262407 від 06.03.2015 р. на суму 6434,25 грн.; 00268195 від 06.04.2015 р. на суму 6048,20 грн. (всього рахунків виставлено на суму в розмірі 17681,33 грн.) (арк.с. 44-46).

Згідно публічних даних про курс обміну долару ПАТ «ОСОБА_2 Банк», розміщеного на сайті відповідного банку (http://www.porschefinance.ua), станом на 02.02.2015 р. курс долару було визначено в розмірі 20,40 грн.; 06.03.2015 р. 29,00грн.; 06.04.2015 р. 23,453 грн.

Позивач стверджує, що відповідач порушив умови договору, вчасно та в повному обсязі не сплатив 23-25 лізингові платежі, що призвело до виникнення заборгованості за договором в сумі 11049,20 грн.

Відповідно до пп. 8.2, 8.2.1, 8.2.2 Умов у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовуються санкції в вигляді пені в розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу; штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані відповідачем (п. 8.3.1): еквівалент 15 дол. США за першу вимогу, еквівалент 20 дол. США за другу вимогу, еквівалент 25 дол. США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку третю вимогу).

Пунктами 8.3, 8.3.1 Умов сторони домовились, що позивач надсилає першу вимогу щодо сплати у письмовій формі, якщо відповідач прострочить виплату лізингового платежу протягом більше, ніж 10 робочих днів. Якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк оплати ще на 8 робочих днів. У випадку, якщо відповідач не здійснить оплату у вказаний термін, позивач має право направити відповідачу третю вимогу щодо сплати та відмовитись від договору в односторонньому порядку.

На підставі вказаних пунктів договору актом приймання-передачі (арк.с 35), у звязку з припиненням дії договору, 18.04.2015 р. відповідач передав, а позивач прийняв обєкт лізингу.

Окрім того, посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобовязань за договором, позивач нарахував останньому пеню за період з 16.02.2015 р. по 12.08.2015 р. в сумі 597,99 грн., а також штраф за направлення вимог (першої, другої та двох третіх) на загальну суму 962,94 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача за період з 16.02.2015 р. по 12.08.2015 р. 3% річних в сумі 194,86 грн. та інфляційні втрати в сумі 3003,06 грн.

Посилаючись на положення ст.ст. 536, 1048, 1214 ЦК України позивач також просить покласти на відповідача відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 1921,38 грн.

Посилаючись на понесення збитків у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором у вигляді сплати 3960,00 грн. за юридичні послуги та 1200,00 грн. за послуги стоянки, позивач просить суд стягнути відповідні кошти з відповідача на підставі ст.ст. 22, 623 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізиноодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено обов'язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до статті 16 вказаного Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором; лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Позивач, на виконання своїх зобовязань за договором, передав відповідачу у користування обєкт лізингу - автомобіль марки VW, модель CaddyGP Kasten, 2012р.в., номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний знак НОМЕР_3, синього кольору (акт приймання-передачі від 22.04.2013 р. арк.с. 34).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Графіком сторони погодили строки та суми лізингових платежів. Так, 15.02.2015р. відповідач мав сплатити 23-й платіж усумі 320,37 дол. США; 15.03.2015р. - 24-й платіж у сумі 320,37 дол.США; 15.04.2015 р. - 25-й у сумі 320,37дол.США.

При цьому, відповідно до Умов, лізингові платежі повинні були здійснюватись у гривні, а еквівалент позивач визначав за курсом ПАТ «ОСОБА_2 Банк» на дату виставлення рахунку на оплати відповідного лізингового платежу.

На оплату вказаних лізингових платежів позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури №№ 00256829 від 02.02.2015 р. на суму 5198,88 грн.; 00262407 від 06.03.2015 р. на суму 6434,25 грн.; 00268195 від 06.04.2015 р. на суму 6048,20 грн. (всього рахунків виставлено на суму в розмірі 17681,33 грн.) (арк.с. 44-46).

Згідно публічних даних про курс обміну долару ПАТ «ОСОБА_2 Банк», розміщеного на сайті відповідного банку (http://www.porschefinance.ua), станом на 02.02.2015 р. курс долару було визначено в розмірі 20,40 грн.; 06.03.2015 р. 29,00грн.; 06.04.2015 р. 23,453 грн.

Суд, перевіривши відповідність сум, зазначених у рахунках по 23-25 лізинговим платежам на предмет відповідності умовам договору, встановив, що їх визначено в належному еквіваленті.

Позивач стверджує, що відповідач частково розрахувався за лізинговим платежами. Так, 23.06.2015 р. він частково розрахувався по 23-му лізинговому платежу в розмірі 1934,96 грн. (залишок заборгованості 3263,92 грн.), 24-му в розмірі 2412,50 грн. (залишок заборгованості 4021,75 грн.), 25-му 2284,67 грн. (залишок заборгованості 3763,53 грн.). Всього заборгованість відповідача по 23-25 лізинговим платежам становить 11049,20 грн.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази оплати вказаної заборгованості повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе грошові зобовязання за договором, а від так про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по 23-25 лізинговим платежам в сумі 11049,20 грн.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В пп. 8.2, 8.2.1, 8.2.2 Умов сторони домовились, що за прострочення сплати платежу відповідач сплачує пеню в розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на предмет відповідності вимогам контракту та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 549 ЦК України, статтям 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 статті 231, ч. 6 статті 232 ГК України, дійшов висновку, що позивачем при визначені при визначені розміру заборгованості, на яку нараховується пеня за період з 16.02.2015 р. по 23.06.2015 р., з 16.03.2015 р. по 23.06.2015 р. та з 16.04.2015 р. по 23.06.2015 р. - не враховано часткові оплати по лізинговим платежам 23.06.2015 р.

Разом з тим, заявлена позивачем до стягнення сума пені не перевищує її розмір, визначений з урахування часткових оплат по платежам у вказаних вище періодах.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 16.02.2015 р. по 12.08.2015 р. в сумі 597,99 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 962,94 грн., передбаченого п.п. 8.2.2, 8.3.1 Умов, за направлення вимог щодо сплати заборгованості по лізинговим платежам - не підлягають задоволенню, оскільки позивачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів направлення відповідачу відповідних вимог. Згідно пояснень представника позивача, докази направлення таких вимог взагалі відсутні.

Окрім того, суд зазначає, що договором між сторонами не передбачено право позивача направляти відповідачу дві треті вимоги. Отже, вимога позивача про стягнення відповідного штрафу в сумі 385,60 грн. за повторне третє нагадування про несплату від 17.11.2014 р. (арк.с. 39) не підлягає задоволенню також як безпідставна.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи порушення відповідачем своїх грошових зобовязань за договором, вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат в цілому є законними та обґрунтованими.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на предмет відповідності вимогам договору та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 625 ЦК України, дійшов висновку, що позивачем при визначені їх розміру за період з 16.02.2015 р. по 23.06.2015 р., 16.03.2015 р. по 23.06.2015 р. та 16.04.2015 р. по 23.06.2015 р. - не враховано часткові оплати по лізинговим платежам 23.06.2015 р., що зумовлює неможливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат на визначену позивачем на відповідні періоди суму заборгованості.

Разом з тим, заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат в розмірі 3003,06 грн. не перевищує її розміру, визначеного з урахування часткових оплат по платежам у вказаних вище періодах.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за період з 16.02.2015 р. по 12.08.2015 р. підлягають частковому задоволенню в сумі 193,35грн.; позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за аналогічний період в сумі 3003,06 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, суд зазначає наступне.

Положення ст. 1214 Цивільного кодексу України, на які посилався позивач в обґрунтування позовних вимог в цій частині, застосовуються за умови, якщо об'єктом безпідставного збагачення були грошові кошти. Обов'язковою умовою для застосування положень глави 83 ЦК України, яка визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із, так званим, безпідставним збагаченням (набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави) має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Проте, між сторонами існували правовідносини, що виникли з укладеного між позивачем та відповідачем договору фінансового лізингу, що виключає можливість застосування у даному випадку приписів статті 1214 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1921,38 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення збитків, суд зазначає наступне.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 623 цього ж Кодексу боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При цьому, розмір збитків має бути підтверджений документально.

Згідно з приписами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які б управнена сторона одержала у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені особою, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток, втрачена вигода, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, при вирішенні даного спору на позивача покладається обов'язок довести розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, факт порушення відповідачем його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушенням і збитками.

За загальним правилом, витрати на послуги юридичні послуги та послуги стоянки взагалі не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу.

Позивачем, в порушення ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили, що витрати на юридичні послуги в сумі 3960,00 грн. та на послуги стоянки в сумі 1200,00 грн. знаходяться в прямому причинно-наслідковому звязку з порушенням відповідачем грошових зобовязань за договором, а також вини саме відповідача у понесення позивачем відповідних витрат.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення збитків у формі витрат на юридичні послуги в сумі 3960,00 грн. та на послуги стоянки в сумі 1200,00 грн. не підлягають задоволенню.

Викладена вище правова позиція узгоджується з висновками, наведеними в Оглядовому листі Вищого господарського суду України від 14.01.2014 № 01-06/20/2014.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст.49 ГПК України. Відповідно до даної норми при частковому задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1184,79 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 1, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 224, 225, 231, 232, 292 ГК України, ст.ст. 11, 22, 253-255, 526, 530, 549, 611, 612, 623, 625, 626, 1214 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Постман» (62458, Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, 18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, 1-В, ) 11049,20 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 597,99 грн. пені; 193,35 грн. 3% річних; 3003,06 грн. інфляційних втрат; 1184,79 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3