КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р. Справа№ 911/3101/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 05.10.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Київської області від 27.08.2015 (повне рішення складено 01.09.2015)

у справі №911/3101/15 (суддя Грєхов А.С.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа»

про стягнення 264 474,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі №911/3101/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з КП Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» на користь ПАТ НАК «НАК «Нафтогаз України» 3 105,77 грн. пені, 3 429,23 грн. інфляційних втрат, 716,71 грн. 3% річних та 145,04 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ НАК «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі №911/3101/15 скасувати в частині відмови щодо стягнення 71 744,31 грн. штрафних санкцій, 21 580,45 грн. 3% річних, 167 016,56 грн. інфляційних нарахувань та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та має місце порушення норм матеріального права.

Згідно з протоколом про автоматизований розподіл судової справи апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі №911/3101/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г.,судді Лобань О.І., Федорчук Р.В.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 у зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. на лікарняному, для розгляду зазначеної вище апеляційної скарги, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г.,судді Гаврилюк О.М., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 14.09.2015 Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №911/3101/15 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 у зв'язку з виходом судді Лобаня О.І. з лікарняного, змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 05.10.2015 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі №911/3101/15.

Комунальним підприємством Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі №911/3101/15 - без змін.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні, надавав пояснення, підтримував доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задовольнити, а рішення господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі №911/3101/15 скасувати в частині відмови щодо стягнення 71 744,31 грн. штрафних санкцій, 21 580,45 грн. 3% річних, 167 016,56 грн. інфляційних нарахувань та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Представник відповідача брав участь у судовому засіданні, надав пояснення, заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі №911/3101/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - без задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2012 між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та комунальним підприємством Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/2006-БО-17, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організація та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 1020 тис. куб. м. з розподілом щомісячної поставки у межах відповідних кварталів.

Згідно з п. п. 3.3., 3.4. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.2. договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3 509,00 грн. без урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 3 884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4 661,74 грн.

Згідно з п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11.1. договору передбачено, що договір набуває чинності з дня підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ за період з листопада по грудень 2013 року (включно) в обсязі 213,532 тис. куб. м загальною вартістю 979 799,27 грн., що підтверджується копіями оформлених у відповідності до умов договору актів приймання-передачі природного газу: за листопад 2013 року від 30.11.2013 та за грудень 2013 року від 31.12.2013.

Також судом встановлено що з боку відповідача претензій та заперечень щодо обсягів поставки, ціни, загальної вартості, якості переданого газу та строків поставки не надходило.

В матеріалах справи містять докази сплати вартості поставленого за договором природного газу в повному обсязі, однак з порушенням строків оплати передбачених п. 6.1. договору, а саме:

- за зобов'язаннями листопада 2013 року у сумі 97 977,96 грн. - 12.03.2014 та 274 175,26 грн. - 28.10.2014 платіжним дорученням №22 від 16.10.2014 згідно з договором №731/30 від 09.10.2014 про організацію взаєморозрахунків;

- за зобов'язаннями грудня 2013 року у сумі 607 646,05 грн. - 28.10.2014 платіжним дорученням №22 від 16.10.2014 згідно з договором №731/30 від 09.10.2014 про організацію взаєморозрахунків.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання щодо передачі природного газу належним чином, однак відповідач зобов'язання з оплати прийнятого природного газу в період з січня по грудень 2013 року виконував з порушенням строків передбачених договором.

У липні 2015 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до КП Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» про стягнення 71 744,72 грн. пені, 22 289,11 грн. 3% річних та 170 440,56 грн. інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за спожитий природний газ у листопаді - грудні 2013 року.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ст. ст. 655, 692 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати.

Нормами ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Отже, право на нарахування пені за порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого газу у позивача виникає після спливу строку оплати, встановленого п. 6.1 договору, тобто з 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу та припиняється частково/повністю в день, що передує дню проведення часткових/остаточних розрахунків відповідно.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем безпідставно включено до періоду розрахунку пені день фактичної сплати заборгованості.

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок пені за період з 14.12.2013 по 11.03.2014 на суму 97 977,96 грн. заборгованості за листопад 2013 року, який здійснено господарським судом Київської області, дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 070,80 грн. пені.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З системного аналізу наведеної норми вбачається, що нарахування індексу інфляції згідно вищевказаної статті відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому, за весь період прострочення.

Тому, враховуючи вищенаведене та передбачені п. 6.1 договору строки остаточних розрахунків за спожитий газ, а також день здійснення відповідачем погашення заборгованості за зобов'язаннями у листопаді 2013 року на суму 97 977,96 грн., суд першої інстанції здійснив перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 14.12.2013. по 11.03.2014.

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який здійснено місцевим господарським судом, дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 429,23 грн. інфляційних втрат та 708,66 грн. 3% річних, а в частині стягнення 8,05 грн. 3% річних, розрахованих позивачем із суми заборгованості в розмірі 97 977,96 грн. за день фактичної оплати, слід відмовити.

Крім того, позивач посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань щодо проведення своєчасних розрахунків за договором, просить суд стягнути з відповідача 68 638,95 грн. пені, 167 011,33 грн. інфляційних втрат та 21 572,40 грн. 3% річних, нарахованих на вартість несвоєчасного оплаченого газу, який було поставленого протягом листопада - грудня 2013 року.

Судом встановлено, що 09.10.2014 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів Тетіївської райдержадміністрації, Тетіївською районною адміністрацією було укладено договір про організацію взаєморозрахунків №731/30, предметом якого була організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статей 14, 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

За умовами зазначеного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за договором №13/2006-БО-17 від 29.12.2012 на суму 881 821,31 грн.

Згідно з підп. 2, 3, 10 п. 11, п. 16 вказаного договору сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовного предмета спору.

Щодо твердження скаржника про те, що укладення договору про організацію взаєморозрахунків не встановлює та не змінює для сторін жодних прав та обов'язків, які були встановлені договором купівлі-продажу, в тому числі і щодо нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання умов договору, судова колегія зазначає наступне.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №731/30 сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, отриманий за період, на який була нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, які є предметом розгляду у даній справі, а відтак для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. договору купівлі-продажу природного газу та наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №924/1230/14.

Крім того, судом встановлено та сторонами у справі не заперечується, що розрахунок за поставлений природний газ у листопаді (залишок боргу у сумі 274 175,26 грн.), грудні 2013 року (у сумі 607 646, 05 грн.) загальною вартістю 881 821,31 грн. відбувся у повному обсязі та порядку, що передбачені договором про організацію взаєморозрахунків, згідно платіжного доручення №2 від 16.10.2014, копія якого міститься в матеріалах справи.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 68 638,95 грн. пені, 167 011,33 грн. інфляційних втрат та 21 572,40 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованості по оплаті газу, поставленого протягом листопада-грудня 2013 року та оплаченого в порядку, передбаченому договорами про організацію взаєморозрахунків задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі №911/3101/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі №911/3101/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі №911/3101/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі №911/3101/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/3101/15 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук