РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2015Справа №910/19223/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство офіцерів запасу «Щит»
доПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
простягнення 47 431,66 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився;
від відповідача:Голуб`ятникова Ю.А. - представник за довіреністю ;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство офіцерів запасу «Щит» (надалі - ТОВ «ЮАОЗ «Щит») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») про стягнення 47 431,66 грн., з яких основний борг в розмірі 37 730,88 грн., пеня в розмірі 5 130,17 грн., три проценти річних в сумі 236,34 грн., інфляційні в розмірі 4 314,27 грн., відповідно до договору про надання послуг фізичної охорони об'єктів №010914-ФО від 01.09.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.09.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг фізичної охорони об'єктів №010914-ФО в порушення умов якого відповідач неналежним чином виконав взяте на себе грошове зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг, у зв'язку із чим за ним виникла заборгованість у розмірі 37 730,88 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 5 130,17 грн., три проценти річних в сумі 236,34 грн., інфляційні в розмірі 4 314,27 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.07.2015 р. порушено провадження у справі №910/19223/15, розгляд справи призначено на 18.09.2015 р.

Представник позивача у судове засідання 18.09.2015 р. з'явився, підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов у повному обсязі, вимоги ухвали суду від 29.07.2015 виконав частково.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.09.2015 р. проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволені позову. Звернувся до суду з клопотанням про продовження строку розгляду справи додатково на 15 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.09.2015 р. клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 09.10.2015 р.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що відображене, зокрема, в протоколі судового засідання від 18.09.2015 р.

Представник відповідача в судове засідання 09.10.2015р. прибув, проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що за змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце проведення наступного судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом. Неприбуття до судового засідання представника позивача, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті, а тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно статті 75 ГПК України.

В судовому засіданні 09.10.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014 р. між ТОВ «ЮАОЗ «Щит» (виконавець) та ПАТ «Дельта Банк» (надалі - банк) було укладено Договір про надання послуг фізичної охорони об'єктів №010914-ФО (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору банк передає, а виконавець, згідно з дислокацією об'єктів баку (Додаток №1 до цього Договору, що є невід'ємною частиною), приймає під охорону об'єкт (належне банку на праві власності або володіння та користування приміщення) та майно (валютні цінності та інші речі, що є власністю банку або передані йому у володіння та користування на підставі ці вільно-правових договорів), що знаходяться на об'єкті і забезпечує здійснення пропускного режиму на територію об'єкту.

Ціна Договору складається із загальної вартості послуг, наданих виконавцем протягом строку дії Договору. Щомісячна вартість послуг охорони об'єктів розраховується сторонами на підставі вартості однієї години здійснення охорони об'єктів банку, яка визначається сторонами в протоколі узгодження договірної ціни (Додаток №3 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною) за фактом їх надання по завершенню кожного звітного місяця і фіксується в актах надання послуг(п.3.1 Договору).

Відповідно до п.3.3 Договору оплата послуг за цим договором здійснюється банком щомісячно, шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок виконавця, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання банком рахунку-фактури, виставленого виконавцем не пізніше 05 (п'ятого) числа поточного місяця, в якому надаються послуги.

До 5 (п'ятого) числа поточного місяця наступного за звітним місяцем, в якому фактично надавалися послуги, виконавець надає банку підписаний зі своєї сторони акт наданих послуг, а банк, в свою чергу зобов'язаний протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати отримання підписати такий акт або надати виконавцю мотивовану відмову від прийняття послуг та підписання акту надання послуг. За умови неповернення банком підписаного акту наданих послуг чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо недоліків в наданих виконавцем послугах. Протягом 5( п'яти) банківських днів з дат отримання банком акту надання послуг, вважається, що послуги надані виконавцем в повному обсязі і прийняті банком без зауважень, а акт наданих послуг таким, що підписаний сторонами (п.3.4 Договору).

Відповідно до п.5.8 Договору сторони визначили, що у разі несвоєчасної оплати наданих послуг банк сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, встановленої в період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

За доводами позивача, відповідачем в порушення умов Договору в повному обсязі надані послуги оплачено не було. З посиланням на п.5.8 Договору позивач просить стягнути додатково пеню у розмірі 5 130,17 грн., а також на підставі ст..625 Цивільного кодексу України три проценти річних в сумі 236,34 грн., інфляційні в розмірі 4 314,27 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Договір про надання послуг фізичної охорони об'єктів №010914-ФО від 01.09.2014 р. є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона за допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги, ТОВ «ЮАОЗ «Щит» має, зокрема, визначити складову заявленої суми та підтвердити факт надання вказаних вище послуг у зазначений період відповідачу.

Так, на підтвердження наявної у відповідача за вказаним договором заборгованості позивачем було надано акт прийому-виконання послуг за лютий 2015 року від 28.02.2015р. на суму 8 803,20 грн., рахунок №9 від 28.02.2015р. на суму 8 803,20 грн., акт прийому-виконання послуг за березень 2015 року від 31.03.2015р. на суму 9 746,40 грн., рахунок №13 на суму 9 746,40 грн., акт прийому-виконання послуг за квітень 2015 року від 30.04.2015р. на суму 9 434,88 грн., рахунок №27 на суму 9 434,88 грн., акт прийому-виконання послуг за травень 2015 року від 31.05.2015р. на суму 9 746,40 грн., рахунок №32 на суму 9 746,40 грн.

Водночас, господарський суд зазначає, що вказані акти прийому-виконання послуг за період з лютого по травень 2015 року не підписані банком та не скріплені початковою відповідача.

Відповідно до п.3.3 Договору оплата послуг за цим договором здійснюється банком щомісячно, шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок виконавця, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання банком рахунку-фактури, виставленого виконавцем не пізніше 05 (п'ятого) числа поточного місяця, в якому надаються послуги.

Стаття ст. 530 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Позивачем до матеріалів справи не надано доказів вручення чи направлення на адресу відповідача актів прийому-виконання наданих послуг в спірний період та рахунків-фактур з моменту отримання яких умови п.3.3 Договору пов'язують відлік строку на оплату послуг.

В період розгляду справи позивачем надано до матеріалів справи акт звірки розрахунків №129 від 06.08.2015р., відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 37 730,88 грн. Акт підписаний та скріплений печатками сторін.

При цьому судом враховано, що акт звірки є суто бухгалтерським документом, за яким бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості), а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Крім того, судом встановлено, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасово адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно якого з 03.03.2015 по 02.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» призначено Кадирова Владислава Володимировича.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи із суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Нормами статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Згідно із до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Після укладення позивачем 07.11.2014 з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» біржового договору між сторонами виникли зобов'язальні відносини. Таким чином, позивач, маючи майнову вимогу до банку, щодо якої подано даний позов, є кредитором банку, отже щодо нього застосовуються правовідносин приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі положення приписів ст. 36 вказаного Закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14.

Відповідно до положень ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і п. 2 частини першої статті 111-16 Господарського процесуального кодексу України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 37 730,88 грн. не підлягають задоволенню.

Що ж стосується решти позовних вимог ТОВ «ЮАОЗ «Щит» в частині стягнення з відповідача пені в розмірі в розмірі 5 130,17 грн., трьох процентів річних в сумі 236,34 грн., інфляційних в розмірі 4 314,27 грн., суд також відмовляє у їх задоволенні, оскільки останні є похідними, від заявлених вимог.

Витрати по сплаті судового збору, згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство офіцерів запасу «Щит» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано - 13.10.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко