РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015Справа №910/14388/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., суддів - Любченко М.О., Морозова С.М., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал»
до про за зустрічним позовом до про Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення зміну умов договору Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» зміну умов Договору №4-316 від 31.12.2009 року

Представники:

від Позивача

за первісним позовом: 1. Сорока І.О. (представник за довіреністю);

2. Карпов О.Н. (представник за довіреністю)

від Відповідача

за первісним позовом: Панамаренко Д.М. (представник за довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий канал» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення (надалі також - «Відповідач») про зміну умов договору.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 31.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий канал» (Замовник) та Концерном радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення (Виконавець) було укладено Договір №4-316, предметом якого є надання Виконавцем телекомунікаційних послуг у відповідності до ліцензій Виконавця на Технічне обслуговування і експлуатацію мереж ефірного телемовлення. Як зазначає Позивач, Сторонами неодноразово вносились зміни до вказаного Договору, які оформлювались додатковими угодами, 15.04.2015 року ним направлено на адресу Відповідача пропозицію про зміну Договору у вигляді Додаткової угоди №9 від 15.04.2015 року, відповідно до якої ціна за годину телекомунікаційних послуг у 2015 році зменшувалась на 2 відсотки, порівняно з вартістю телекомунікаційних послуг для Позивача у 2014 році, яка була вручена Відповідачу 20.04.2015 року. Проте, станом на день подання позовної заяви відповіді на пропозицію Позивача не отримано, а тому не досягнуто згоди, що є підставою для передачі спору на вирішення до господарського суду. Позивач вказує на те, що протягом терміну дії Договору відбулись істотні зміни обставин, що суттєво вплинули на виконання Договору з боку Позивача, а саме збиток підприємства у першому кварталі 2015 року склав 789 354 грн. 00 коп. внаслідок стрімкого погіршення економічної ситуації та активізації інфляційних процесів в Україні, що є підставою для зміни умов Договору відповідно до ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України. За таких підстав, просить Суд змінити умови Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій редакції) у відповідності до Додаткової угоди №9 з Додатком №1 від 15.04.2015 року (пропозиції Позивача).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 року (суддя Трофименко Т.Ю.) порушено провадження у справі №910/14388/15 та призначено справу до розгляду на 06.07.2015 року.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/14388/15, у зв'язку з тривалим лікарняним судді Трофименко Т.Ю.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 910/14388/15 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 року прийнято справу №910/14388/15 до провадження судді Чинчин О.В., розгляд справи призначено на 22.07.2015 року.

03.07.2015 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 09.06.2015 року.

03 липня 2015 року в порядку статті 60 Господарського процесуального кодексу України Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення звернувся до Господарського суду міста Києва з зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий канал" про зміну умов Договору №4-316 від 31.12.2009 року.

Позовні вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що 31.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий канал» (Замовник) та Концерном радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення (Виконавець) було укладено Договір №4-316, предметом якого є надання Виконавцем телекомунікаційних послуг у відповідності до ліцензій Виконавця на Технічне обслуговування і експлуатацію мереж ефірного телемовлення. Як зазначає Позивач за зустрічним позовом, він є оператором телекомунікацій та регулювання порядку встановлення тарифів на телекомунікаційні послуги здійснюється відповідно до Закону України «Про телекомунікації», а тому, оскільки послуги з трансляції телерадіопрограм не підлягають державному регулюванню, він має право на встановлення тарифів самостійно. Стрімке здорожчання матеріалів та послуг, а також зміна макроекономічного середовища збільшують витрати Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення вимусили переглянути ціни на свої послуги на коефіцієнт 1,19. Листом №5606/4-07 від 20.11.2014 р. Концерн РРТ надіслав на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» Додаткову угоду №9 від 18.11.2014 р. до Договору з новою ціною, 06.01.2015 р. Відповідач за зустрічним позовом надіслав підписаний та скріплений печаткою Додаткову угоду №9 від 18.11.2014 р. до Договору з Додатком №1 з приміткою, що підписані документи чинні лише з протоколом розбіжностей від 18.11.2014 р., який Концерн РРТ не прийняв, оскільки сторони не досягли згоди щодо внесення змін до договору. За таких підстав, просить Суд змінити умови Договору №4-316 від 31.12.2009 року у відповідності до Додаткової угоди №9 від 18.11.2014 р. з Додатком №1 від 18.11.2014 р. в редакції, викладеної Позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року прийнято до розгляду зустрічний позов Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення до спільного розгляду з первісним позовом по справі №910/14388/15.

22.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача (за первісним позовом) надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні первісних позовних вимог. Також, надійшла заява про уточнення зустрічних позовних вимог, в якій просить Суд визнати Додаткову угоду №9 від 18.11.2014 року з Додатком №1 від 18.11.2014 року укладеною в редакції, викладеній Позивачем.

22.07.2015 року в судове засідання з'явився представник позивача (за первісним позовом).

Представник відповідача (за первісним позовом) в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник позивача (за первісним позовом) подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Щодо заяви Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про уточнення зустрічних позовних вимог, Суд зазначає наступне.

Згідно із п. 3.11 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, об'єднання позовних вимог, зміну предмета або підстав позову.

В даному випадку Заява Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про уточнення зустрічних позовних вимог фактично є заявою про зміну предмета зустрічного позову.

Згідно з п.4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи, Суд приймає Заяву Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про зміну предмету зустрічного позову до розгляду.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача (за первісним позовом) надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням Заяви Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про уточнення зустрічних позовних вимог;

2) Відповідача (за первісним позовом) надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву на зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий канал".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.07.2015 року відкладено розгляд справи на 03.09.2015 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача (за первісним позовом) в судове засідання, витребуванням додаткових доказів по справі.

28.08.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача (за первісним позовом) надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 22.07.2015 року.

03.09.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін.

В судовому засіданні представник позивача (за первісним позовом) заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для надання сторонам часу врегулювати спір мирним шляхом та клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання представника позивача про оголошення перерви в судовому засіданні та, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 року оголошено перерву в судовому засіданні на 16.09.2015 року, строк розгляду спору продовжено на 15 днів.

16.09.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представники сторін надали усні пояснення по суті спору, зазначили, що не врегулювали спір мирним шляхом.

Суд, вислухавши представників сторін, приходить до висновку, що дана справа є складною, що є підставою призначити колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 року суд призначив колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 року, справу № 910/14388/15 передано до розгляду колегії суддів у складі: суддя Чинчин О.В. (головуючий), судді - Любченко М.О., Морозов С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 року прийнято до провадження справу №910/14388/15 у складі колегії суддів у складі: суддя Чинчин О.В. (головуючий), судді - Любченко М.О., Морозов С.М., призначено розгляд справи на 07.10.2015 року.

18.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача (за первісним позовом) надійшло клопотання про призначення у справі судової фінансово - економічної експертизи.

В судовому засіданні 07.10.2015 року представники Позивача за первісним позовом підтримали вимоги та доводи позовної заяви, а також просили Суд задовольнити клопотання про призначення у справі судової фінансово - економічної експертизи та відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача за первісним позовом проти задоволення первісних позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, підтримав вимоги та доводи зустрічної позовної заяви, просив суд задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши клопотання Позивача про призначення у справі судової фінансово - економічної експертизи зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: - визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; - визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню; - максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності; - за необхідності визначити вид (підвид) судової експертизи, до компетенції якої відноситься роз'яснення відповідних питань. Якщо визначення такого виду (підвиду) саме по собі потребує спеціальних знань, його слід віднести на розсуд експертної установи (експерта); - визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів; - здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак об'єктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям - вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб; - у разі потреби забезпечити відібрання зразків, у тому числі за необхідності - з участю спеціаліста; - у необхідних випадках розглянути можливість виклику судового експерта для уточнення питань, які ним мають бути роз'яснені, а також для перевірки матеріалів з точки зору їх повноти, достатності та придатності для проведення експертизи; - з'ясувати усі інші обставини, пов'язані з проведенням судової експертизи. (п.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 року «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» про призначення судової фінансово - економічної експертизи по справі від 18.03.2015 року, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення у справі, а призначення у справі судової експертизи лише затягне розгляд вказаної справи з урахуванням ще й того, що Позивачем не доведено суду необхідність спеціальних знань при вирішенні вказаного господарського спору.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 07 жовтня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий канал» (Замовник) та Концерном радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення (Виконавець) було укладено Договір №4-316, предметом якого є надання Виконавцем телекомунікаційних послуг у відповідності до ліцензій Виконавця на Технічне обслуговування і експлуатацію мереж ефірного телемовлення. Вказаний Договір оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Відповідно до п.2.2 Виконавець приймає на себе зобов'язання, зокрема, в порядку, що передбачений умовами даного Договору, інформувати Замовника про зміну тарифів на телекомунікаційні послуги, проведення планових ремонтних, профілактичних чи інших робіт, аварії на телекомунікаційних мережах (протягом 2 годин з моменту виникнення аварії), умови отримання або припинення надання послуг у випадку виникнення форс - мажорних обставин.

Згідно з п.3.1 Договору ціна Договору на 2010 рік визначається Додатком №1 до даного договору і складається з: ціни на передавачі та ретранслятори телевізійного зображення Виконавця за «Тарифами на телекомунікаційні послуги Концерну РРТ», що оприлюднені в офіційному галузевому виданні «Діловий кур»єр - зв»язок», №44 (625) від 19.11.2009 року; ціни на технічне обслуговування та експлуатацію технічних засобів Замовника за домовленістю Сторін».

У п.5.2 Договору передбачено, що Виконавець щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем надання телекомунікаційних послуг складає Акт прийняття наданих послуг і зведення на оплату наданих послуг технічними засобами за підсумками роботи, після чого направляє рахунок, Акт і зведення Замовнику.

Замовник у триденний строк після отримання рахунку, Акту і зведення, розглядає їх, і у випадку відсутності зауважень або заперечень підписує Акт, скріплює печаткою і повертає Виконавцю. (п.5.3 Договору)

Відповідно до п.5.4 Договору за наявності зауважень або заперечень до рахунку, Акту або зведення, Замовник протягом трьох робочих днів після їх отримання, складає протокол зауважень або заперечень, направляє його Виконавцю та скликає оперативну нараду Сторін для врегулювання розбіжностей, що виникли. В разі непогодження Сторін на оперативній нараді, спірні питання вирішуються відповідно до чинного законодавства.

Згідно з п.5.5 Договору у разі неотримання Виконавцем протоколу зауважень або заперечень від Замовника в зазначений п.5.4 строк, - сума, зазначена в Акті прийняття наданих послуг, вважається узгодженою Сторонами і виставлений рахунок підлягає оплаті.

У п.8.2 Договору визначено, що зміни і доповнення до цього Договору набувають чинності та стають невід»ємною частиною за умови їх письмового оформлення та підписання уповноваженими представниками Сторін.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 01.01.2010 року до 31.12.2010 року включно, а в частині виникнення фінансових зобов'язань по договору - до їх повного виконання. У випадку відсутності претензій з боку виконавця щодо істотного порушення Замовником умов цього Договору за 60 днів до дати закінчення терміну його дії, цей Договір вважається таким, що продовжений на наступний календарний рік. При цьому, ціна договору на наступний календарний рік, підлягає окремому письмовому узгодженню між Сторонами. (п.п.9.1, 9.2 Договору)

Додатком №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року Сторони визначили перелік технічних засобів мовлення, що використовуються Концерном РРТ та ТОВ «Новий канал» для надання телекомунікаційних послуг ТОВ «Новий канал» в 2010 році.

Додатковими угодами №1 від 02.12.2010 р., №1/е від 21.03.2011 року, №2 від 14.06.2011 р., №4 від 27.06.2012 р. до Договору №4-316 від 31.12.2009 року Сторони вносили відповідні зміни до переліку технічних засобів.

Додатковою угодою №5 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року Сторони виклали умови договору в новій редакції.

Додатковими угодами №6 від 24.01.2013 р., №7 від 06.09.2013 року, №8 від 16.12.2013 р. до Договору №4-316 від 31.12.2009 року Сторони вносили відповідні зміни до переліку технічних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, листом №5606/4-07 від 20.11.2014 р. Концерн радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення надіслав на адресу Позивача за первісним позовом Додаткову угоду №9 від 18.11.2014 р. з Додатком №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій редакції), підписані і скріплені печаткою Відповідача за первісним позовом, у 2 прим., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 26.11.2014 р. уповноваженій особі підприємства Позивача за первісним позовом.

Вказана Додаткова угода №9 від 18.11.2014 року разом з Додатком №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій редакції) були підписані і скріплені печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» разом з Протоколом розбіжностей до Додатку №1 від 18.11.2014 р.

Листом №100/4-07 від 17.01.2015 року Відповідач за первісним позовом повідомив про неприйняття умов протоколу розбіжностей та недосягнення сторонами згоди щодо внесення змін до Договору №4-316 від 31.12.2009 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 21.01.2015 р. уповноваженій особі підприємства Позивача за первісним позовом, у відповідь на який останній попросив надати детальний розрахунок розміру енергетичної складової та чітку цифру розміру енергетичної складової ціни на послуги Концерну РРТ за 2014 р. - 2015 р.

Листом №1490/4-07 від 09.04.2015 р. Концерном радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення на адресу Позивача за первісним позовом була надіслана Додаткова угода №10 від 01.04.2015 р. з Додатком №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій редакції), підписані і скріплені печаткою Відповідача за первісним позовом, у 2 прим., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 14.04.2015 р. уповноваженій особі підприємства Позивача за первісним позовом.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий канал» був надісланий лист №86/15 від 15.04.2015 року про неприйняття пропозиції Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення Додаткової угоди №10 від 01.04.2015 року з Додатком №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій ред.) та направлення своєї пропозиції до Договору №4-316 від 31.12.2009 року, а саме Додаткової угоди №9 від 15.04.2015 року разом з Додатком №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 16.04.2015 р., фіскальним чеком від 16.04.2015 р. та поверненням рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення уповноваженій особі підприємства Відповідача за первісним позовом.

Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, Позивач зазначає, що згідно з пропозицією про зміну Договору у вигляді Додаткової угоди №9 від 15.04.2015 року ціна за годину телекомунікаційних послуг у 2015 році зменшувалась на 2 відсотки, порівняно з вартістю телекомунікаційних послуг для Позивача у 2014 році. Проте, станом на день подання позовної заяви відповіді на пропозицію Позивача не отримано, а тому не досягнуто згоди, що є підставою для передачі спору на вирішення до господарського суду. Позивач вказує на те, що протягом терміну дії Договору відбулись істотні зміни обставин, що суттєво вплинули на виконання Договору з боку Позивача, а саме збиток підприємства у першому кварталі 2015 року склав 789 354 грн. 00 коп. внаслідок стрімкого погіршення економічної ситуації та активізації інфляційних процесів в Україні, що є підставою для зміни умов Договору відповідно до ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України. За таких підстав, просить Суд змінити умови Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій редакції) у відповідності до Додаткової угоди №9 з Додатком №1 від 15.04.2015 року (пропозиції Позивача).

Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, Позивач за зустрічним позовом зазначає, що він є оператором телекомунікацій та регулювання порядку встановлення тарифів на телекомунікаційні послуги здійснюється відповідно до Закону України «Про телекомунікації», а тому, оскільки послуги з трансляції телерадіопрограм не підлягають державному регулюванню, він має право на встановлення тарифів самостійно. Стрімке здорожчання матеріалів та послуг, а також зміна макроекономічного середовища збільшують витрати Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення вимусили переглянути ціни на свої послуги на коефіцієнт 1,19. Листом №5606/4-07 від 20.11.2014 р. Концерн РРТ надіслав на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» Додаткову угоду №9 від 18.11.2014 р. до Договору з новою ціною, 27.11.2014 р. й 04.12.2015 р. Концерном РРТ було проведено наради з представниками телекомпаній щодо вартості телекомунікаційних послуг у 2015 році. Зазначає, що Відповідачем за зустрічним позовом сплачуються вартість наданих Позивачем за зустрічним позовом телекомунікаційних послуг у 2015 році, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та свідчить про прийняття пропозиції відповідно до ч.2 ст. 642 Цивільного кодексу України за Актами виконання робіт (надання послуг) за період січень 2015 р. - травень 2015 р. За таких підстав, просить Суд визнати Додаткову угоду №9 від 18.11.2014 року з Додатком №1 від 18.11.2014 року укладеною в редакції, викладеній Позивачем за зустрічним позовом, з урахуванням Заяви про зміну предмету позову від 22.07.2015 р., яка прийнята Судом до розгляду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» не підлягають задоволенню, зустрічні позовні вимоги Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №4-316 від 31.12.2009 року та Додаткових угод до нього між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, листом №5606/4-07 від 20.11.2014 р. Концерн радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення надіслав на адресу Позивача за первісним позовом Додаткову угоду №9 від 18.11.2014 р. з Додатком №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій редакції), підписані і скріплені печаткою Відповідача за первісним позовом, у 2 прим., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 26.11.2014 р. уповноваженій особі підприємства Позивача за первісним позовом.

Вказана Додаткова угода №9 від 18.11.2014 року разом з Додатком №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій редакції) були підписані і скріплені печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» разом з Протоколом розбіжностей до Додатку №1 від 18.11.2014 р.

Листом №100/4-07 від 17.01.2015 року Відповідач за первісним позовом повідомив про неприйняття умов протоколу розбіжностей та недосягнення сторонами згоди щодо внесення змін до Договору №4-316 від 31.12.2009 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 21.01.2015 р. уповноваженій особі підприємства Позивача за первісним позовом, у відповідь на який останній попросив надати детальний розрахунок розміру енергетичної складової та чітку цифру розміру енергетичної складової ціни на послуги Концерну РРТ за 2014 р. - 2015 р.

Листом №1490/4-07 від 09.04.2015 р. Концерном радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення на адресу Позивача за первісним позовом була надіслана Додаткова угода №10 від 01.04.2015 р. з Додатком №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій редакції), підписані і скріплені печаткою Відповідача за первісним позовом, у 2 прим., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 14.04.2015 р. уповноваженій особі підприємства Позивача за первісним позовом.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий канал» був надісланий лист №86/15 від 15.04.2015 року про неприйняття пропозиції Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення Додаткової угоди №10 від 01.04.2015 року з Додатком №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій ред.) та направлення своєї пропозиції до Договору №4-316 від 31.12.2009 року, а саме Додаткової угоди №9 від 15.04.2015 року разом з Додатком №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 16.04.2015 р., фіскальним чеком від 16.04.2015 р. та поверненням рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення уповноваженій особі підприємства Відповідача за первісним позовом.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, Позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви сторонами не досягнуто згоди щодо укладення Додаткової угоди №9 разом з Додатку №1 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій редакції), надісланої на адресу Відповідача за первісним позовом, що є підставою для передачі спору на вирішення до господарського суду. Позивач вказує на те, що протягом терміну дії Договору відбулись істотні зміни обставин, які суттєво вплинули на виконання Договору з боку Позивача, а саме збиток підприємства у першому кварталі 2015 року склав 789 354 грн. 00 коп. внаслідок стрімкого погіршення економічної ситуації та активізації інфляційних процесів в Україні, що є підставою для зміни умов Договору відповідно до ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Можливість та підстави зміни договору у зв'язку з істотною зміною обставин встановлені нормою статті 652 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно з частиною 1 цієї статті у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона;

Таким чином, звертаючись з позовом про внесення змін до договору у зв'язку з істотною зміною обставин, позивач повинен за допомогою належних та допустимих доказів довести наявність усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір №4-316 від 31.12.2009 року, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Суд зазначає, що звертаючись до суду з первісним позовом про зміну умов Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій редакції) у відповідності до Додаткової угоди №9 разом з Додатком №1 від 15.04.2015 року, Позивачем за первісним позовом не доведено суду належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин і підстав, з якими закон пов'язує можливість зміни договору, оскільки посилання на звіти про фінансові результати Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» й аналіз економічного стану України не є такими доказами.

Крім того, посилання Позивача за первісним позовом на різке падіння доходів внаслідок стрімкого погіршання економічної ситуації та активізації інфляційних процесів в Україні у 2014 - 2015 роках, що було обумовлено веденням військових дій на сході України та низькою купівельною спроможністю населення, Судом не приймаються до уваги, оскільки вказані обставини мають загальний характер, є комерційними ризиками сторін та у повній мірі стосуються обох сторін договору, а тому не можуть бути віднесені до обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору і виходили, що вони не настануть, у зв'язку з якими виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Більше того, відповідно до ст.ст. 42,44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризикгосподарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивачем за первісним позовом не доведено суду належними та допустимими доказами наявність тих обставин, з якими закон пов'язує зміну умов договору на підставі частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, а тому первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» про зміну умов Договору №4-316 від 31.12.2009 року (в новій редакції) у відповідності до Додаткової угоди №9 з Додатком №1 від 15.04.2015 року в редакції Позивача задоволенню не підлягають.

Що стосується зустрічного позову Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання Додаткової угоди №9 від 18.11.2014 року з Додатком №1 від 18.11.2014 року до Договору №4-316 від 31.12.2009 року укладеною в редакції, викладеній Позивачем за зустрічним позовом, Суд зазначає наступне.

Загальний порядок укладання господарських договорів врегульований статтею 181 Господарського кодексу України, згідно з яким господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін і у випадку, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках; сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором; сторона, яка одержала протокол розбіжностей, зобов'язана протягом 20 днів розглянути його та в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції (частини 1-5).

У paзі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей така згода згідно пункту 6 статті 181 ГК України повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телефонограмами тощо).

Відповідно до статті 187 Господарського кодексу України спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішення суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Частинами 1, 3, 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційніпослуги надаються відповідно до законодавства. Умови надання телекомунікаційних послуг:

1) укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації;

2) оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Відповідно до статті 66 Закону тарифи на телекомунікаційні послуги встановлюються операторами, провайдерами телекомунікацій самостійно, за винятком випадків, передбачених у частині другій цієї статті. Державному регулюванню шляхом встановлення граничних або фіксованих тарифів підлягають:

1) тарифи на загальнодоступні послуги;

2) тарифи на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій, з істотною ринковою перевагою на ринках певних телекомунікаційних послуг;

3) розрахункові такси за послуги пропуску трафіка до телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій з істотною ринковою перевагою на ринках певних телекомунікаційних послуг;

4) тарифи на надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку операторів телекомунікацій.

Згідно зі статтею 67 Закону тарифне регулювання на ринку телекомунікацій України базується на таких принципах:

1) базування розрахунків тарифів на собівартості цих послуг з урахуванням отримання прибутку;

2) залежність рівня тарифів від рівня якості телекомунікаційних послуг;

3) недопущення встановлення демпінгових або дискримінаційних цін з боку окремих операторів, провайдерів телекомунікацій;

4) необхідність уникнення перехресного субсидування одних телекомунікаційних послуг за рахунок інших;

5) стягнення почасової плати за фактичний час отримання споживачем телекомунікаційних послуг.

Статтею 3 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За змістом ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог Концерн РРТ з посиланням на частину 2 статті 642 Цивільного кодексу України зазначав, що Відповідач за зустрічним позовом, оплативши у 2015 році телекомунікаційні послуги, фактично визнав зміни до Договору №4-316 від 31.12.2009 року, внесені Додатковою угодою №9 від 18.11.2014 року до Договору з Додатком №1 від 18.11.2014 року, а тому просив Суд визнати Додаткову угоду №9 від 18.11.2014 року з Додатком №1 від 18.11.2014 року укладеною в редакції, викладеній Позивачем.

Проте, Суд не приймає до уваги вказані посилання Позивача за зустрічним позовом, оскільки матеріали справи містять протоколи зауважень та заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» до рахунків й Актів виконання робіт (надання послуг) за період січень 2015 р. - квітень 2015 р. за Договором №4-316 від 31.12.2009 року в частині невірного зазначення Концерном РРТ ціни, що підтверджується описами вкладення у цінний лист, фіскальними чеками та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Суд зазначає, що вчинення стороною дій, направлених на укладення і, відповідно, підписання будь-якого правочину - є правом сторони, яке реалізується у встановленому законом порядку, а не її обов'язком, що узгоджується з приписами ст. ст.6, 203, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України та ст. ст. 180, 181 Господарського кодексу України. Так, виходячи з обумовлених законом прав та охоронюваних інтересів сторін договору, зокрема свободи укладення договору, підписання будь-якого цивільно-правового договору, зокрема і Додаткової угоди №9 від 18.11.2014 року з Додатком №1 від 18.11.2014 року до Договору №4-316 від 31.12.2009 року в редакції, викладеній Позивачем за зустрічним позовом, є саме правом, а не обов'язком сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 03 грудня 2014 року у справі №910/8994/13.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Сторони фактично не досягли згоди щодо внесення змін до Договору №4-316 від 31.12.2009 року, зокрема, ціни за годину телекомунікаційних послуг, що запропонована Концерном РРТ у Додатковій угоді №9, яка відповідно до статті 180 Господарського кодексу України є істотною умовою договору. Проте Суд звертає увагу, що встановлення ціни договору є виключною прерогативою сторін договору, а перекладання цього обов'язку на суд є безпідставним. А з урахуванням того, що Сторонами не досягнуто згоди щодо однієї з істотної умов Додаткової угоди №9, вказана Додаткова угода №9 до Договору №4-316 від 31.12.2009 року є неукладеною.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» про визнання Додаткової угоди №9 від 18.11.2014 року з Додатком №1 від 18.11.2014 року до Договору №4-316 від 31.12.2009 року укладеною в редакції, викладеній Позивачем за зустрічним позовом, задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання первісного та зустрічного позовів залишаються за Позивачами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» до Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення про зміну умов договору - відмовити повністю.

2. У задоволенні зустрічних позовних вимог Концерну радіозамовлення, радіозв'язку та телебачення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий канал» про визнання Додаткової угоди №9 від 18.11.2014 року з Додатком №1 від 18.11.2014 року до Договору №4-316 від 31.12.2009 року укладеною в редакції, викладеній Позивачем за зустрічним позовом - відмовити повністю.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 12 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя О.В. Чинчин

Суддя М.О. Любченко

Суддя С.М. Морозов