РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015Справа №910/21637/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа»

про стягнення 668 745,69 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники :

від позивача: Яроцька Л.О. - довіреність №03/2/300 від 28.04.2015 року;

від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" про стягнення 668 745,69 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманого товару від позивача, згідно умов Договору поставки № від 28.11.2012 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 653 661,94 грн. - основного боргу, 3 511,13 грн. - 3% річних, 11 572,62 грн. - інфляційних втрат, 13 375,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.08.2015 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 23.09.2015 року.

23.09.2015 року представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 25.08.2015 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 23.09.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 23.09.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2012 року між Приватним акціонерним товариством "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка" (далі по тексту - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" (далі по тексту - покупець, відповідач) укладено Договір поставки № (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) постачальник зобов'язувався систематично відпускати та передавати у власність покупця товар (продукцію власного виробництва), а покупець зобов'язувався приймати поставлений товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Сторони погодили, що найменування товару, його асортимент та ціна визначається у відповідних специфікаціях. Поставки товару здійснювалися постачальником окремими партіями відповідно до отриманих від покупця замовлень (розділ 3 договору).

Сторони погодили, що покупець зобов'язується оплачувати поставлений йому товар протягом 80 календарних днів з дати поставки товару, вказаній в накладній (пункт 6.1. договору (в ред. протоколу узгодження розбіжностей від 28.11.2012 р.), додаток № 2 до договору).

У випадку надання постачальником належно оформлених товарних та податкових накладних у строк, більш ніж 5 календарних днів з дати поставки, покупець оплачує поставлений товар протягом 80 календарних днів з дати отримання товарних і податкових накладних, вказаної на штампі «накладні отримані» (пункт 6.2 договору (в ред. протоколу узгодження розбіжностей від 28.11.2012 р.), додаток № 2 до договору).

На виконання умов договору позивачем поставлено та передано у власність, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 668 677,92 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін видатковими накладними, а саме:

№ і дата накладноїСума по накладній (грн.)Сума неоплаченого боргу по накладній (грн.)Дата поставкиСтрок оплати доПочаток прострочення оплати з
№ 367 від 06.01.201515882,72866,7414.01.201503.04.201504.04.2015
№ 1187 від 14.01.201515711,2415711,2420.01.201509.04.201510.04.2015
№ 1493 від 16.01.201515894,0015894,0020.01.201509.04.201510.04.2015
№ 2073 від 21.01.201528778,0428778,0428.01.201517.04.201518.04.2015
№2517 від 23.01.201525929,7225929,7228.01.201517.04.201518.04.2015
№3024 від 28.01.201524786,2424786,2403.02.201523.04.201524.04.2015
№3410 від 30.01.201529823,9629823,9604.02.201524.04.201525.04.2015
№3916 від 04.02.201521072,3621072,3616.02.201506.05.201507.05.2015
№4323 від 06.02.201519608,4819608,4816.02.201506.05.201507.05.2015
№4984 від 11.02.201516946,5216946,5216.02.201506.05.201507.05.2015
№ 5333 від 13.02.201523655,8423655,8423.03.201510.06.201511.06.2015
№5950 від 18.02.201526615,5226615,5220.02.201510.05.201511.05.2015
№6351 від 20.02.201521045,6021045,6027.02.201517.05.201518.05.2015
№7958 від 04.03.201558531,6858531,6818.03.201505.06.201506.06.2015
№8252 від 06.03.201525037,2825037,2818.03.201505.06.201506.06.2015
№8781 від 11.03.201534301,5234301,5218.03.201505.06.201506.06.2015
№9381 від 18.03.201546766,8846766,8823.03.201510.06.201511.06.2015
№9382 від 18.03.201553721,7253721,7223.03.201510.06.201511.06.2015
№9583 від 20.03.201534807,6834807,6827.04.201515.07.201516.07.2015
№9998 від 25.03.201527986,4027986,4030.03.201517.06.201518.06.2015
№ 11767 від 22.04.201564464,4864464,4827.04.201517.07.201516.07.2015
№ 11926 від 24.04.201537310,0437310,0408.05.201526.07.201527.07.2015
Всього668 677,92653 661,94

Згідно з п. 1 Інформаційного листа ВГСУ «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України».

Відповідачем частково оплачено вартість отриманого товару в розмірі 15 015,98 грн.

Однак, як слідує з матеріалів справи, внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повноти оплати вартості отриманого товару, відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 653 661,94 грн., на підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставив відповідачу товар за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не в повному обсязі сплатив на користь позивача вартість отриманого видання, та має перед позивачем заборгованість в розмірі 653 661,94 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 653 661,94 грн. - основного боргу, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 511,13 грн. - 3% річних, 11 572,62 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 511,13 грн. - 3% річних, 11 572,62 грн. - інфляційних втрат, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» (01103, м. Київ, ЗАЛІЗНИЧНЕ ШОСЕ, будинок 57, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Київський завод безалкогольних напоїв "Росинка" (03057, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЕЖЕНА ПОТЬЄ, будинок 6, ) 653 661 (шістсот п'ятдесят три тисячі шістсот шістдесят одну) грн. 94 коп. - основного боргу, 3 511 (три тисячі п'ятсот одинадцять) грн. 13 коп. - 3% річних, 11 572 (одинадцять тисяч п'ятсот сімдесят дві) грн. 62 коп. - інфляційних втрат, 13 375 (тринадцять тисяч триста сімдесят п'ять) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 28.09.2015 року.