КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. Справа№ 925/2319/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивачів: 1) ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 20.11.2014 року;

2) ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 01.11.2014 року;

від відповідачів: 1) Станішевська О.І. - представник за довіреністю від 19.06.2015 року;

2) Станішевська О.І. - представник за довіреністю від 19.06.2015 року;

3) Берєчкіна Я.В. - представник за довіреністю від 03.09.2014 року;

від третьої особи: Боледзюк В.М. - представник за довіреністю від 26.05.2015 року,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційні скарги Компанії «Агрейн Менеджмент Лімітед» та DNS Trust Settlement (ДНС Траст) в особі трастового керуючого Margarita Sofokleous (Маргаріти Софоклеус)

на рішення господарського суду Черкаської області від 22.05.2015 року

у справі № 925/2319/14 (суддя Довгань К.І.)

за позовом 1) ОСОБА_7

2) ОСОБА_8

до 1) Компанії «Агрейн Менеджмент Лімітед»

2) Компанії «Агрейн Файненс Лімітед»

3) Сільськогосподарського товариства з обмеженою вдповідальністю «Добробут»

Третя особа DNS Trust Settlement (ДНС Траст) в особі трастового керуючого Margarita Sofokleous (Маргаріти Софоклеус)

про розірвання договорів та скасування рішення загальних зборів

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою вдповідальністю «Добробут» від 20.11.2012 року укладений між ОСОБА_7 та Компанією «Агрейн Файненс Лімітед», розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою вдповідальністю «Добробут» від 20.11.2012 року укладений між ОСОБА_8 та Компанією «Агрейн Менеджмент Лімітед» та скасування рішення Загальних зборів учасників Сільськогосподарського товариства з обмеженою вдповідальністю «Добробут», яке оформлене протоколом № 2/2012 від 20.11.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 1 - Компанія "Агрейн Менеджмент Лімітед", відповідач 2 - Компанія "Агрейн Файненс Лімітед", не виконали належним чином зобов'язання за договорами купівлі-продажу частки в статутному капіталі сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут" від 20.11.2012 в частині оплати придбаних часток у статутному капіталі відповідача 3 - Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут", що є істотним порушенням умов вказаних договорів. Внаслідок істотного порушення відповідачем 1 та відповідачем 2 умов договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут", рішення загальних зборів учасників Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут", оформлене протоколом № 2/2012 від 20.11.2012, підлягає скасуванню.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.05.2015 року у справі № 925/2319/14 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, третя особа звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду у даній справі скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга третьої особи мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено обставин щодо завдання позивачем шкоди внаслідок порушення відповідачем 1 та відповідачем 2 договорів, та відповідно, щодо позбавлення значною мірою позивачів того, на що позивачі розраховували при укладенні договорів, внаслідок завданої шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 року, апеляційну скаргу третьої особи прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 29.09.2015 року, на підставі ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, та зупинено провадження у справі № 925/2319/14 до вручення даної ухвали відповідачеві 1 та відповідачеві 2.

Також, не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач 1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду у даній справі скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідача 1 мотивована тим, що судом першої інстанції було здійснено грубе порушення норм процесуального права, так як справу розглянуто за його відсутності та відповідача 2, які не були повідомлені про розгляд належним чином; так як відповідач 1 та відповідач 2 не були повідомлені про час та місце розгляду справу, то суд неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, та розглянув її за наявними в матеріалами. Скаржник, крім того, зазначає, що рішення суду в частині вимоги про розірвання договорів є необґрунтованим та неправомірним, оскільки при прийнятті рішення неправильно застосовано ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляціного господарського суду від 03.09.2015 року апеляційну скаргу Компанії «Агрейн Менеджмент Лімітед» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29.09.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року розгляд апеляційної скарги DNS Trust Settlement (ДНС Траст) в особі трастового керуючого Margarita Sofokleous (Маргаріти Софоклеус) поновлено та апеляційні скарги відповідача 1 та третьої особи об'єднанні в одне провадження.

Представники позивачів у судовому засіданні 29.09.2015 року заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили суд рішення суду першої інтстанції залишити без змін.

Представники відповідачів 1, 2 та третьої особи у судовому засіданні 29.09.2015 року підтримали доводи апеляційних скарг та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача 3 у судовому засіданні 29.09.2015 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення суду першої інтстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 29.09.2015 року оголошена перерва до 07.10.2015 року.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 року у зв'язку з перебуванням судді Шевченко Е.О. у відпустці, справу № 925/2319/14 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча, Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 року апеляційні скарги Компанії «Агрейн Менеджмент Лімітед» та DNS Trust Settlement (ДНС Траст) в особі трастового керуючого Margarita Sofokleous (Маргаріти Софоклеус) прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча, Руденко М. А., Пономаренко Є.Ю.

У судовому засіданні 07.10.2015 року представники сторін підтримали свої правові позиції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 20.11.2012 року між громадянином України ОСОБА_7 (надалі - позивач 1), та Компанією „Агрейн Менеджмент Лімітед" (надалі - відповідач 1), було укладено договір купівлі продажу частки в статутному капіталі Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю „Добробут" (надалі - договір 1).

Згідно умов договору 1, позивач 1 зобов'язувався передати у власність відповідача 1частину належної йому частки у розмірі 69,00 (шістдесят дев'ять) відсотків статутного капіталу СТОВ „Добробут"(надалі - відповідач 3), що еквівалентно 14145 (чотирнадцять тисяч сто сорок п'ять) гривень 00 коп., а останній зобов'язувався прийняти та оплатити вказану частку.

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 договору 1, за домовленістю сторін, ціна продажу частини частки у розмірі 69,00 (шістдесят дев'ять) відсотків статутного капіталу СТОВ „Добробут" становить 14145 (чотирнадцять тисяч сто сорок п'ять) гривень 00 коп., без ПДВ.

Згідно із п. 2.3. договору 1, відповідач 1 зобов'язаний сплатити вартість частки, зазначеної у п. 2.1. договору 1, до 31 грудня 2013 року шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок позивача 1.

20.11.2012 року між позивачем 1 та Компанією „Агрейн Файненс Лімітед" (надалі -відповідач 2), було укладено договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі СТОВ „Добробут" (надалі - договір 2).

Відповідно до п. 1.1. договору 2 позивач 1 зобов'язувався передати у власність відповідача 2 частину належної йому частки у розмірі 1 (один) відсоток статутного капіталу СТОВ „Добробут", що еквівалентно 205 (двісті п'ять) гривень 00 коп., а останній зобов'язувався прийняти та оплатити вказану частку.

Згідно із п. 2.1. договору 2 за домовленістю сторін, ціна продажу частини частки у розмірі 1 (один) відсоток статутного капіталу СТОВ „Добробут" становить 205 (двісті п'ять) гривень 00 коп., без ПДВ.

Відповідно до п. 2.3. договору 2, відповідач 2 зобов'язаний сплатити вартість частки, зазначеної у п. 2.1. договору 2, до 31 грудня 2013 року шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок позивача 1.

20.11.2012 року між громадянином України ОСОБА_8 (Позивач-2 у справі), та Компанією „Агрейн Менеджмент Лімітед" (надалі - відповідач 1), було укладено договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі СТОВ „Добробут" (надалі - договір 3).

Відповідно до п. 1.1. договору 3 позивач 2 зобов'язувався передати у власність відповідача 2 частину належної йому частки у розмірі 30 (тридцять) відсотків статутного капіталу СТОВ „Добробут", що еквівалентно 6150 (шість тисяч сто п'ятдесят) гривень 00 копійок., а останній зобов'язувався прийняти та оплатити вказану частку.

Згідно із п. 2.1. договору 3, за домовленістю сторін, ціна продажу частини частки у розмірі 30 (тридцять) відсотків статутного капіталу СТОВ „Добробут" становить 6150 (шість тисяч сто п'ятдесят) гривень 00 коп., без ПДВ.

Відповідно до п. 2.3. Розділу 2 договору 3, відповідач 1 зобов'язаний сплатити вартість частки, зазначеної у п. 2.1. договору 3, до 31 грудня 2013 року шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок позивача 2.

Рішенням загальних зборів учасників СТОВ „Добробут" від 20.11.2012 року, оформленого протоколом № 2/2012 від 20.11.2012р., у зв'язку з відступленням (продажем) громадянами України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належних їм часток, що сумарно становить 100 (сто) % корпоративних прав у статутному капіталі товариства на користь Компанії „Агрейн Менеджмент Лімітед" та Компанії „Агрейн Файненс Лімітед", виключено зі складу засновників (учасників) пропорційно проданої частки товариства - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а відповідно, включено пропорційно купленої частки до складу учасників товариства, Компанію „Агрейн Менеджмент Лімітед" та Компанію „Агрейн Файненс Лімітед", доручено директору СТОВ „Добробут" ОСОБА_8 провести всі необхідні дії, пов'язані з державною реєстрацією Статуту товариства в новій редакції та внесенням змін до відомостей про нього.

Позивачі належним чином виконали умови договору 1, договору 2, договору 3, вийшли зі складу учасників СТОВ „Добробут", передавши відповідачеві 1 та відповідачеві 2 зазначені вище частки у статутному капіталі, що сумарно становлять 100 (сто) відсотків на підставі зазначених договорів купівлі - продажу.

Звертаючись до суду першої інстанції позивачі зазначили, що у встановлений строк відповідачі 1, 2 свої зобов'язання щодо оплати переданих їм часток статутного капіталу не виконали, а тому просять суд розірвати договори купівлі-продажу частки в статутному капіталі СТОВ «Добробут», у зв'язку із істотним порушенням умов договорів.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права за своєю правовою природою є сукупністю майнових та особистих немайнових прав, які згідно ч. 2 ст. 656 ЦК України можуть виступати предметом договору купівлі-продажу, до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про господарські товариства" та ст. 140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний (складений) капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів.

Ст. 53 Закону України "Про господарські товариства" визначає перехід частки (її частини) учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю до іншої особи. Учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що підставою зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору є істотне порушення договору другою стороною. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом з урахуванням того, що істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Згідно умов спірних договорів купівлі - продажу, право власності на частку в статутному капіталі СТОВ „Добробут" виникає у покупця з моменту внесення державним реєстратором відповідних змін про товариство, що містяться в Єдиному державному реєстрі, відомостей в податкових органах, органах статистики, інших державних та недержавних установах, підприємствах та організаціях, стосовно покупця, як учасника товариства, з моменту переходу до покупця права власності на частку, майно (грошові кошти), що були передані продавцем товариству, як його внесок до статутного капіталу, вважається внеском покупця.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами у судових засіданнях, відповідач 1 та відповідач 2 у визначений укладеними договорами купівлі - продажу від 20.11.2012 р. строк, свої зобов'язання щодо оплати переданих їм часток не виконали, документів, що підтверджують проведення оплати не надали, таким чином, приймаючи до уваги встановлений колегією суддів факт - відсутність оплати за договорами купівлі - продажу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач 1 та відповідач 2 є боржниками, що прострочили виконання зобов'язання в порядку ст. 612 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ГК України суб'єкти господарювання, інші учасники відносин у сфері господарювання мають здійснювати свою діяльність у межах встановленого господарського правопорядку, додержуючись визначених законодавством вимог.

Так, укладаючи договори купівлі - продажу (відступлення) частки у статутному капіталі СТОВ „Добробут" від 20.11.2012 року, позивачі мали право очікувати на отримання коштів у розмірі: 14145, 00 грн. за договором1, 205, 00 грн. за договором 2 та 6150, 00 грн. за договором 3.

Однак, відповідач 1 та відповідач 2, отримавши від позивачів у власність корпоративні права в статутному капіталі СТОВ „Добробут", що становить 100 (сто) відсотків статутного капіталу СТОВ „Добробут", кошти за відступлення (продаж) останніми цих прав не сплатили.

Таким чином, враховуючи те, що ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу, а обов'язок з оплати товару є основним обов'язком покупця, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що невиконання зобов'язань по оплаті за умовами договору є істотним порушенням обов'язку, що значною мірою позбавляє продавця того, на що він розраховув під час укладення договорів.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові № 3-13гс15 від 11.03.2015 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, наявність істотного порушення відповідачем 1 та відповідачем 2 умов зазначених договорів купівлі - продажу частки у розмірі 69 (шістдесят дев'ять) відсотків, 1 (один) відсоток та 30 (тридцять) відсотків відповідно, в статутному капіталі СТОВ „Добробут", та те, що позивачі значною мірою позбавляються того, на що розраховували при укладенні даних договорів, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині розірвання договорів купівлі - продажу частки в статутному капіталі СТОВ «Добробут» від 20.11.2012 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що твердження відповідача 1 про те, що позивачі не зверталися із позовними вимоги про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу часток у статутному капіталі, а тому дане порушення не є істотним та таким, що значною мірою позбавляє продавця того, на що він розраховув під час укладення договорів, є необґрунтоване.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів осіб.

Однак, чинне законодавство України не встановлює черговість та пріоритет обрання певного способу захисту, а отже не забороняє сторону спірного договору одразу звертатися до суду із позовом про розірвання договору у зв'язку із істотним порушенням умов договору, не подаючи позов про стягнення суми заборгованості.

Крім того, як наслідок розірвання договорів купівлі-продажу, позивачі звернулися із вимогами повернення майна шляхом скасування (визнання недійсними) рішення загальних зборів від 22.11.2012 року, оформлене протоколом № 2/2012 від 20.11.2012 року.

Заперечуючи проти вказаної позовної вимоги, відповідач 1 зазначає, що згідно ч. 4 ст. 653 ЦК України, сторони не повинні повертати те, що було отримано ними до моменту розірвання договору.

Однак, колегія суддів не погоджується із даними твердженнями відповідача 1 враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встанволено договором або законом.

Водночас, колегія суддів зазначає, що дана норма закону застосовуюється лише у випадку виконання зобов'язань за договором обома сторонами, а не лише однією із сторін.

Крім того, вказана норма є загальною нормою щодо наслідків розірвання договорів та застосовується, якщо інше не встановлено законом або договором.

Так, частиною 2 ст. 697 ЦК України передбачено, що якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару.

Згідно із ч. 4 ст. 694 ЦК України встановлено, що якщо покупець прострочив оплату товару, проданного в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 695 ЦК України якщо покупець не здійснив у встанволений строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у будь-якому різновиді договору купівлі - продажу товару (в тому числі із розстроченням чи в кредит), продавець має право вимагати повернення товару, якщо він був неоплачений покупцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України і, відповідно, до застосування судами загальної юрисдикції при вирішенні підвідомчих їм спорів.

Оскільки закон не перешкоджає пред'явленню вимоги про зміну чи припинення правовідносин і в тих випадках, коли їх підставою є не договір, а інший юридичний факт, суд у порядку захисту права вважає за можливе відновити становище, яке існувало до порушення прав позивача (продавця) шляхом припинення правовідношення, оскільки саме по собі розірвання договорів купівлі-продажу не має своїм прямим наслідком відновлення попереднього становища для позивача та не призведе до захисту його прав та охоронюваних законом інтересів.

Частиною 2 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Судам при вирішенні корпоративних спорів необхідно звернути увагу на неможливість застосування способів захисту прав та законних інтересів осіб, не передбачених чинним законодавством, зокрема ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, та які не випливають із положень законодавства (п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів").

Визначені ст. 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності, тому цілком правомірним є застосування при вирішенні даної справи способів захисту, передбачених п. 4 (відновлення становища, яке існувало до порушення) та п. 7 (припинення правовідношення) ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У вирішенні корпоративних спорів господарським судам слід виходити з того, що особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції акціонерного товариства або вступу до інших господарських товариств (п. 2.2.2. Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 28.12.2007р. №04-5/14 "Про практику застосування законодавства у розгляді спорів, що виникають з корпоративних відносин").

Отже, повернення корпоративних прав позивачу можливо лише шляхом припинення корпоративних правовідносин відповідача 1 та відповідача 2 як учасників СТОВ «Добробут», та застосування механізму поновлення у цих корпоративних правовідносинах позивача, виходячи з приписів чинного законодавства, яким врегульовані правовідносини набуття, припинення корпоративних прав та їх реєстрації.

Так, правовий статус учасника товариства з обмеженою відповідальністю встановлюється статутом останнього, як установчим документом. Згідно приписів ст. 88 та ст. 143 ЦК України, ст. 4 та ст. 51 Закону України "Про господарські товариства" установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут, який має містити, зокрема, відомості про розмір статутного капіталу з визначенням частки кожного учасника.

Відповідно до ст. 89 ЦК України, статей 6, 7 Закону України "Про господарські товариства" юридична особа підлягає державній реєстрації, до Єдиного державного реєстру включаються дані державної реєстрації, встановлені законом відомості про юридичну особу; зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до Єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня державної реєстрації. Згідно зі ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" до відомостей, які включаються до Єдиного державного реєстру відноситься перелік засновників (учасників) юридичної особи.

Таким чином, повернення позивачам корпоративних прав можливе лише шляхом внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю та наступної державної реєстрації змін до установчих документів. Однак, для вчинення таких дій учасниками, вони мають бути внесені до Єдиного реєстру та мати повноваження на проведення Загальних зборів з питання внесення змін до установчих документів.

Статтею 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" встановлено, що для внесення змін до установчих документів, які пов'язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи подається або копія рішення про вихід юридичної особи із складу засновників (учасників), завірена в установленому порядку, або нотаріально засвідчена копія заяви фізичної особи про вихід зі складу засновників (учасників), або нотаріально засвідчена копія документа про перехід чи передання частки учасника у статутному капіталі товариства, або нотаріально посвідчений договір про такий перехід чи передання, або рішення уповноваженого органу юридичної особи про примусове виключення засновника (учасника) зі складу засновників (учасників) юридичної особи, якщо це передбачено законом або установчими документами юридичної особи.

Враховуючи те, що позивачі не мають правового статусу учасників товариства, то вони позбавлені можливості провести загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю, а також не вправі спонукати відповідачів як дійсних учасників товариства провести такі збори та прийняти рішення про внесення змін до статуту щодо зміни учасників.

Згідно ст. 31 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" у разі постановлення судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи суд у день набрання законної сили судовим рішенням надсилає його юридичній особі - відповідачу для вжиття заходів до приведення установчих документів у відповідність із прийнятим судовим рішенням, а також державному реєстратору для внесення запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи.

Отже, з наведеної вище норми Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" вбачається, що чинним законодавством передбачений правовий механізм скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи та визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи.

Таким чином, враховуючи висновок суду про розірвання договорів купівлі-продажу часток в СТОВ «Добробут», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обґрунтованим є заявлений позов в частині вимог про скасування (визнання недійсними) рішення загальних зборів від 22.11.2012 року, як правовий наслідок припинення правовідносин купівлі-продажу часток в товаристві.

Стосовно твердження апелянта про те, що відповідачі не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідачами в даній справі виступають дві компанії нерезиденти: Компанія "Агрейн Файненс Лімітед" та Компанія "Агрейн Менеджмент Лімітед".

Відповідно у справах за участю нерезидентів для передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном господарськими судами застосовується Конвенція про вручення сі кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965р., яка була імплементована в національне законодавство Законом України від 19.10.2000р. № 2052-ІП "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" та, зокрема, ратифікована на території країн відповідачів 1 та 2 (згідно офіційного веб-сайту Гаазької конференції з міжнародного приватного права (ГКМПП), на якому розміщена офіційна інформація щодо статусу Конвенцій, прийнятих державами - членами ГКМПП, зокрема даної Конвенції.

Відповідно до ст.125 ГПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

19.10.2000 Україною ратифіковано Гаазьку конвенцію про порядок вручення судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965 Зазначену Конвенцію ратифіковано також республікою Кіпр, на території якої знаходиться один із відповідачів та третя особа.

Ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Відповідно до ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що: а) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території; б) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: а) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, в) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, с) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції направляв відповідачу 1 та відповідачу 2 процесуальні документи через компетентні органи запитуваної держави.

А отже, твердження апелянтів щодо неналежного повідомлення відповідача 1 та відповдача 2 про час і місце розгляду справи є необгрунтованими.

Крім того, розглянувши апеляційну скаргу DNS Trust Settlement (ДНС Траст) в особі трастового керуючого Margarita Sofokleous (Маргаріти Софоклеус) колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу третя особа вказала на те, що рішення у даній справі може вплинути на його права та інтереси, оскільки DNS Trust Settlement (ДНС Траст) є акціонером 50% акцій компанії Аgrein Holding Limited, яка в свою чергу володіє акціями відповідачів у справі.

Так, предметом спору у даній справі є скасування рішення Загальних зборів учасників СТОВ „Добробут", оформлене відповідним протоколом та розірвання договорів купівлі - продажу частки в статному капіталі СТОВ „Добробут", укладених між позивачами та компаніями „Агрейн Менеджмент Лімітед" та „АгрейнФайненсЛімітед".

Тобто, предмет спору стосується правовідносин, які виникли виключно між окремими юридичними особами щодо володіння корпоративними правами, що включають в себе право особи, яка ними володіє, на участь в управлінні такою юридичною особою, отримання частки прибутку тощо.

На час розгляду спору компанії „Агрейн Менеджмент Лімітед" і „Агрейн Файненс Лімітед" перебувають у правовідносинах із СТОВ „Добробут", власником корпоративних прав (100% статутного капіталу) якого вони є.

В свою чергу компанія „Агрейн Холдинг Лімітед" перебуває у правовідносинах з компаніями „Агрейн Менеджмент Лімітед" і „АгрейнФайненсЛімітед", власником корпоративних прав (100% статутного капіталу) яких вона є.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в розумінні ст. 167 Господарського кодексу України, лише компанії „Агрейн Менеджмент Лімітед" і „АгрейнФайненсЛімітед" перебувають у корпоративних правовідносинах з СТОВ „Добробут" і володіють відповідними корпоративними правами на участь в управлінні цією господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації, та іншими корпоративними правами. Компанія „Агрейн Холдинг Лімітед" не є власником корпоративних прав (частки статутного капіталу) в СТОВ „Добробут" і відповідно не має похідних від корпоративних прав правомочностей щодо цього товариства.

Згідно витягу із Реєстру компаній Республіки Кіпр, акціонерами компанії „Агрейн Холдинг Лімітед" є дві особи: громадянка Республіки Кіпр Маргарита Софоклеус, яка діє як трастовий керуючий DNS Trust Settlement та Компанія „РадосарТрейдінгЛімітед".

Тобто акціонером у реєстрі зазначено фізичну особу Маргариту Софоклеус, а не DNS TrustSettlement. Маргарита Софоклеус є учасником зобов'язального правовідношення, про що саме й зазначено у Реєстрі компаній Республіки Кіпр.

Отже DNS Trust Settlement знаходиться у правовідносинах з одним із акціонерів компанії „Агрейн Холдинг Лімітед" Маргаритою Софоклеус і не перебуває у правовідносинах (зокрема, корпоративних) із відповідачами у справі компаніями: „Агрейн Менеджмент Лімітед" (Кіпр) та „АгрейнФайненсЛімітед" (Британські Віргінські Острови).

Нормами ст. 1 ГПК України надано право підприємствам, установам, організаціям, іншим юридичним особам звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарським судам, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Таким чином, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

При вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. (постанова Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що DNS Trust Settlement (ДНС Траст) в особі трастового керуючого Margarita Sofokleous (Маргаріти Софоклеус) не доведено те, що дане рішення якимось чинном порушує його права чи законний інтерес та відповідно є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було необґрунтовано залучено DNS Trust Settlement (ДНС Траст) в особі трастового керуючого Margarita Sofokleous (Маргаріти Софоклеус), у якості третьої особ, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Однак, колегія суддів зазначає, що в господарському процесуальному кодексі України відсутній механізм виключення третьої особи, в разі в разі безпідставного залучення, а тому дане порушення норм процесуального права не є підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2015 року у справі № 925/2319/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявників.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Компанії «Агрейн Менеджмент Лімітед» та DNS Trust Settlement (ДНС Траст) в особі трастового керуючого Margarita Sofokleous (Маргаріти Софоклеус) на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2015 року у справі № 925/2319/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 925/2319/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко