РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015Справа №910/20889/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз"

до Державної інспекції сільського господарства в Київській області

про стягнення 27 778, 60 грн.

за участю представників:

від позивача:Богдан С.В.- представник за довіреністю № 1-287 від 26.12.2014 р.
від відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (далі - ПАТ "Київоблгаз") з позовом до Державної інспекції сільського господарства в Київській області (далі - ДІСГ в Київській області) про стягнення заборгованості в розмірі 27 778, 60 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/П-БО-0805-7070341 від 23.02.2015 р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого у ДІСГ в Київській області утворилась заборгованість.

У позові Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 17 923,17 грн., пеню в сумі 4 374,12 грн., інфляційну складову боргу у сумі 5 256,88 грн. та 3 % річних у сумі 224,43 грн., а всього - 27 778, 60 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Позиція відповідача з приводу заявленого позову суду невідома.

Згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.02.2015 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (постачальник) та Державною інспекцією сільського господарства в Київській області (споживач) був укладений договір на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб промислових споживачів № 2015/П-БО-0805-7070341 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник протягом 2015 року здійснює споживачу постачання природного газу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.1 договору договірні обсяги постачання газу споживачу наводяться у додатку № 2 до договору.

Згідно з п. 2.6 договору послуги з постачання газу документального оформлюються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється згідно з даними вузлів обліку, визначених у додатку № 1 до договору. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником (п. 2.9 договору).

Згідно з п. 3.2 договору облік обсягів газу, що постачається на умовах договору, здійснюється згідно з Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 № 618, а також згідно з технічною угодою, що є додатком № 4 до договору на розподіл природного газу, та іншими діючими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок обліку природного газу під час його розподілу.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Згідно з п. 4.6 договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу згідно з додатком 2 у розмірі 100 відсотків від вартості запланованого або погодженого постачальником обсягу газу на розрахунковий період до 25 числа місяця поставки газу.

Відповідно до п. 4.6.3 договору у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше п'ятого (5) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Договір набирає чинності з дати підписання та, відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2015 та діє до 31.12.2015 а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 10.1 договору).

У судовому засіданні встановлено, що позивач з січня по березень 2015 р. надав послуги з поставки природного газу відповідачу на суму 18 418,53 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу за вказаний період та поясненнями представника позивача.

Однак, відповідач зі свого боку умови договору в частині оплати виконав неналежним чином, сплатив вартість поставленого газу на суму 495,36 грн., внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за спожитий природний газ у сумі 17 923,17 грн., про що свідчить акт звірки взаєморозрахунків від 04.08.2015 р., підписаний сторонами.

Також судом встановлено, що у зв'язку з неналежними виконанням відповідачем своїх обов'язків щодо оплати спожитого природного газу, позивач 20.03.2015 р. відключив ДІСГ в Київській області від газопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Тарифи на постачання природного газу були погоджені сторонами та на час розгляду даної справи не скасовані та недійсними не визнані.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Отже, суд вважає, що позивач правомірно заявив вимоги в частині стягнення вартості поставленого газу в сумі 17 923,17 грн.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості суду не надано, позовні вимоги в частині стягнення 17 923,17 грн. підлягають задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню у сумі 4 374,12 грн. за період з 06.02.2015 р. по 29.07.2015 р.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2.2 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перерахувавши заявлену позивачем суму штрафних санкцій відповідно до вказаних вище вимог закону, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за порушення зобов'язання пеню у сумі 4 374,12 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 5 256,88 грн. за період січень 2015 р. - червень 2015 р. та 3 % річних у сумі 224,43 грн. за період з 06.02.2015 р. по 29.07.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладених сторонами правочину, вимоги про стягнення інфляційної складової суми боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Зробивши власний перерахунок заявленої до стягнення матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 5 051,66 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем та 3 % річних у сумі 224,43 грн.

Згідно статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ст. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" до Державної інспекції сільського господарства в Київській області про стягнення заборгованості в розмірі 27 778, 60 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Київській області (03190, м. Київ. вул. Баумана, буд. 9/12, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178, ) 17 923 (сімадцять тисяч дев'ятсот двадцять три) грн. 17 коп. основного боргу, 4 374 (чотири тисячі триста сімдесят чотири) грн. 12 коп. - пені, 5 051 (п'ять тисяч п'ятдесят одну) грн. 66 коп. - інфляційної складової боргу, 3 % річних у сумі 224 (двісті двадцять чотири) грн. 43 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Київській області (03190, м. Київ. вул. Баумана, буд. 9/12, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178, ) 1 813 (одну тисячу вісімсот тринадцять) грн. 50 коп. судового збору.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 12 жовтня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 19 жовтня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна