ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа № 914/968/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Федорович І.В.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржник) не зявився.

від відповідача ОСОБА_2 (представник за довіреністю).

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Українська залізнична швидкісна компанія, № УЗШКЮ-15/вих від 05.08.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 15.07.2015р. (суддя Король М.Р.)

у справі № 914/968/15

за позовом: Державного підприємства Українська залізнична швидкісна компанія, м.Київ,

до відповідача: Державного територіально - галузевого обєднання Львівська залізниця, м.Львів,

про: стягнення 62 622,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 15.07.2015р. у справі № 914/968/15 в позові Державного підприємства Українська залізнична швидкісна компанія, м. Київ, до Державного територіально - галузевого обєднання Львівська залізниця, м. Львів, про стягнення 62 622,52 грн. - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що згідно дефектного акту струмоприймачів електропоїзда HRCS2 від 28.12.2012 року, затвердженого заступником директора ДП УЗШК, характер пошкоджень струмоприймачів, зокрема і електропоїзда HRCS2-005, є різним, а отже і витрати на їх ремонт мали б бути різними. Натомість, розраховуючи ціну позову, позивач розділив загальну суму сплачених коштів за відновлення струмоприймачів на їх кількість, що не відображає реально понесених витрат на ремонт одного конкретного струмоприймача та розміру реальних збитків позивача, завданих відповідачем. Позивачем не надано належних доказів того, що модернізація струмоприймачів, вартістю 62 622,52грн., була проведена внаслідок неправомірних дій відповідача, зважаючи на різний характер пошкоджень струмоприймачів.

В апеляційній скарзі позивач просить дане рішення скасувати і прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити мотивуючи це тим, що внаслідок порушення відповідачем окремих вимог законодавства стався випадок пошкодження двох струмоприймачів електропоїзда HRCS2 -005/ Розмір збитків підтверджується дефектним актом, актом приймання передачі виконаних робіт, договором та калькуляцією вартості виконання відновлення струмоприймачів, платіжним дорученням. Судом не враховано те, що деякі пошкодження струмоприймачів усувалися власними силами позивача та власними матеріалами та для відшкодування не виставлялися.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін, мотивуючи це тим, що розмір заявлених позивачем збитків не відображає реально понесених втрат на ремонт одного конкретного струмоприймача та вартості реальних збитків позивача, завданих відповідачем. Крім того, стосовно спірних струмоприймачів також проводились роботи по їх модернізації, що означає загальне удосконалення речі, тобто додаткові роботи по ремонту тих частин струмоприймача, які не були пошкоджені відповідачем. А відтак, позивачем не доведено розміру збитків, які він просить стягнути з відповідача.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачем вимог пункту 4.12 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, 05 вересня 2012 р. стався випадок пошкодження двох струмоприймачів електропоїзда HRCS2-005 (рейс №170 Львів-Київ), який рухався по західній горловині пасажирського парку, що підтверджується протоколом наради ДТГО Львівська залізниця під головуванням першого заступника начальника залізниці ОСОБА_3 від 06.09.2012 року та технічним висновком по даній події за підписом начальника ВЦ Львівська дирекція залізничних перевезень ОСОБА_4.

Зокрема, технічним висновком, складеним працівниками Львівської залізниці встановлено, що причиною пошкодження струмоприймачів в електропоїзді HRCS2-005 стало розрегулювання контактної мережі внаслідок руйнування стержньового полімерного секційного ізолятора №164 з попаданням несучого дроту в габарит струмоприймачів.

Посилаючись на п. 4.12 Інструкції з руху поїздів і маневреної роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та звязку України від 31.08.2005 року №507, позивач стверджує, що через порушення черговим по станції поста ЕЦ-2 А.Е. вимог даної Інструкції відбулось пошкодження струмоприймачів.

27.12.2012 року між Державним територіально-галузевим обєднанням Південно-Західна залізниця (виконавець згідно договору) та Державним підприємством Українська залізнична швидкісна компанія (замовник згідно договору) укладено договір №47-4ЗШК, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання відновлення струмоприймачів марки АХ з електропоїзду HRCS2 в умовах локомотивного депо Київ-Пасажирський в кількості 10 шт.

Відповідно до п.3.2 договору загальна сума договору складає 313 112,60 грн., в т.ч. ПДВ 52 185,44 грн.

Згідно акту приймання передачі виконаних робіт по відновленню струмоприймачів марки АХ електропоїзду HRCS2 від 15.01.2013 року було виконано відновлення 7 (семи) струмоприймачів різних електропоїздів HRCS2, за що позивачем сплачено 219 178,82 грн.

Листом від 06.10.2014 р. відповідач визнав претензію від 01.09.2014 р. №56-УЗШК/Ю на суму 62 622,52 грн. такою, що підлягає до задоволення.

Проте, у відповіді від 26.11.2014 р. на лист позивача про перерахування коштів у сумі 62 622,52 грн. відповідач просив надати підтверджуючі первинні документи, в тому числі індивідуальну калькуляцію, які б доводили наявність та розмір реальних збитків, завданих залізницею.

У матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу коштів в сумі 62 622,52 грн.

Предметом даного позову є відшкодування збитків на суму 62 622,52 грн. Нормативною підставою позову є ст.ст. 22, 1172 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків (п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 2 статті 217 ГК України передбачено застосування у сфері господарювання наступних видів господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч.1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України).

У відповідності до п.2 ч.1 ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Отже, при вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно встановлювати факт заподіяння збитків відповідачем, наявність його вини та причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяними збитками, а також доведеність розміру збитків.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач не заперечував проти факту завдання збитків позивачу шляхом пошкодження зазначених струмоприймачів внаслідок неправомірних дій працівника відповідача.

Розмір збитків, завданих відповідачем, позивач обґрунтовує вищезазаначеними актом приймання передачі виконаних робіт від 15.01.2013р., дефектним актом струмоприймачів від 28.12.2012 р., калькуляцією вартості виконання відновлення струмоприймачів та платіжним дорученням №1087 від 28.01.2013 р. на суму 219 178,82 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, розраховуючи ціну позову, позивач визначив таку арифметично: розділив загальну суму сплачених коштів за відновлення (ремонт) всіх семи струмоприймачів на їх кількість та помножив результат на два (кількість струмоприймачів у даній справі).

Тобто калькуляція вартості відновлення 1-го струмоприймача, складена локомотивним депо Київ-пасажирський, є загальною для всіх струмоприймачів, наданих позивачем на підставі договору №47-4ЗШК. Крім того, зазначена калькуляція була складена 27.12.2012 року (дата укладення договору), тобто до складення дефектного акту струмоприймачів електропоїзду HRCS2 від 28.12.2012 року, а отже не може відображати реальних (понесених) затрат на відновлення струмоприймачів електропоїзду HRCS2-005.

Згідно листа локомотивного депо Київ Пасажирський від 21.04.2015 р., струмоприймачам марки AX електропоїзду HRCS2 відповідно до умов договору було зроблено модернізацію в умовах локомотивного депо Київ Пасажирський. В модернізацію входило: заміна верхньої рухомої рами струмоприймача, полозу струмоприймача та кареток струмоприймача, тому калькуляція на всі струмоприймачі була однієї вартості.

Проте, складений розрахунок не може відображати реально понесених витрат позивача на ремонт одного конкретного струмоприймача та розміру реальних збитків позивача, завданих відповідачем, оскільки згідно дефектного акту струмоприймачів електропоїзда HRCS2 від 28.12.2012 року, затвердженого заступником директора ДП УЗШК, характер пошкоджень струмоприймачів, зокрема і електропоїзда HRCS2-005, є різним.

Судом першої інстанції з метою повного та всебічного встановлення обставин у справі, було призначено судову експертизу, на дослідження якої було поставлено питання: яка вартість відновлювального ремонту двох струмоприймачів марки АХ з електропоїзду HRCS2-005 (рейс № 170 "Львів-Київ"), пошкоджених внаслідок випадку, що стався 05.09.2012 року о 06год.34 хв. в районі стрілочного переводу № 158, згідно дефектного акту струмоприймачів від 28.12.2012 р.

Проте, Львівським НДІ судових експертиз матеріали даної справи були повернуті без виконання ухвали суду про призначення експертизи у звязку з відсутністю у Львівському НДІСЕ фахівців зі спеціальними знаннями та відсутністю методик, необхідних для вирішення питань, повязаних зі встановленням вартості відновлювального ремонту струмоприймачів електропоїздів (а.с.62).

Скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що струмоприймачі відповідно до умов договору із відновлення струмоприймачів від 27.12.2012 року були відновлені в межах однакової вартості, а інші пошкодження струмоприймачів, які зазначені у дефектному акті, усувалися власними силами та власними матеріалами позивача.

Проте, такі доводи скаржника не підтверджені жодними належними доказами.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 15.07.2015р. у справі № 914/968/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства Українська залізнична швидкісна компанія, № УЗШКЮ-15/вих від 05.08.2015 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 12.10.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_1