РІШЕННЯ

13.10.2015Справа №910/2904/15-г

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/2904/15-г

за позовом публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ,

до дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ,

про стягнення 129 869,22 грн.,

за участю представників:

позивача - Новіков С.Ю. (довіреність від 29.12.2014 № б/н);

відповідача - Ковригін О.В. (довіреність від 26.12.2014 № б/н).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення із дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДП «Укравтогаз»): 93 152,02 грн. заборгованості за отриманий товар за договором від 22.09.2010 № 207-Л/59-Л (далі - Договір); 16 767,36 грн. пені; 8 398,99 грн. 3% річних; 5 030,21 грн. втрат від інфляції; 6 520,64 грн. штрафу, а всього 129 869,22 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 (суддя Мельник В.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015 (колегія суддів у складі: суддя Пашкіної С.А - головуючий., суддів: Баранця О.М., Калатай Н.Ф.), в задоволенні позовних вимоги відмовлено у повному обсязі з підстав пропуску строку позовної давності.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2015 (колегія суддів у складі: суддя Дерепа В.І. - головуючий, судді Грека Б.М. (доповідач) і Кривда Д.С.) касаційну скаргу позивача задоволено; рішення першої та постанову апеляційної інстанцій з даної справи скасовано; справу № 910/2904/15-г направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Підставами для скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів зі справи стало те, що:

За результатами повторного автоматичного розподілу справу № 910/2904/15-г передано судді Курдельчуку І.Д. для розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 справу № 910/2904/15-г було прийнято до провадження та призначено судовий розгляд на 29.09.2015.

28.09.2015 позивач подав суду письмові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

Представники сторін у судовому засіданні 29.09.2015 подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Суд визнав клопотання обґрунтованим та таким,що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 було продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні 29.09.2015 було оголошено перерву до 13.10.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Представник позивача у судовому засіданні 13.10.2015 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.10.2015 надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечив; вимоги ухвали суду не виконав і письмові пояснення з урахуванням висновків, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 06.08.2015, не подав.

У судовому засіданні 13.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Підставами для скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів зі справи стало те, що:

- як встановлено частиною першою статті 264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку;

- відповідно до частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново;

- сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків станом на 30.09.2013, який свідчить про визнання відповідачем боргу перед позивачем на суму 535 632,36 грн.;

- вказаний акт судами не був взятий до уваги, оскільки він не містить посилань на будь-який договір, тим більше акт підписаний на суму 535 632,26 грн., а за Договором основний борг складає 129 869,22 грн.

Відповідно до частини першої статті 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У новому розгляді справи Господарським судом міста Києва встановлено таке.

22.09.2010 дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (постачальник), правонаступником якого є ПАТ «Укртрансгаз», та дочірнім підприємством «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (покупець), правонаступником якого є ДП «Укравтогаз», було укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених Договором, передати у власність покупцеві лабораторне обладнання і хімічні речовини (продукція) згідно специфікацій 1, 2, 3, 4, 5, 6, які додаються до Договору та є невід'ємними його частинами, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію (пункт 1.1 Договору);

- постачальник підтверджує, що продукція належить йому на праві власності, і в інших осіб не має прав на зазначену продукцію (пункт 1.2 Договору);

- назва, кількість та асортимент продукції зазначені у специфікаціях, які є невід'ємними частинами до Договору (пункт 2.1 Договору);

- ціна продукції зазначена у специфікаціях, які додаються до Договору та є невід'ємними його частинами (пункт 3.1 Договору);

- загальна сума Договору становить 93 151,48 грн., в тому числі ПДВ - 15 525,25 грн. (пункт 3.3 Договору);

- покупець оплачує постачальнику 100 % вартості продукції протягом 10 днів з дати поставки зазначеної продукції шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (пункт 3.4 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 30.12.2010 (пункт 9.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - головним інженером Новошицьким Є.І, який діяв на підставі довіреності від 28.04.2010 № 1754, та від відповідача - начальником Рагімовим І.Е., який діяв на підставі довіреності від 26.05.2010 № 1553, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, укладені позивачем і відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу продукцію, що підтверджується накладною від 30.09.2010 № 366.

Відповідачем було подано суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

У свою чергу, позивач заперечував проти застосування строків позовної давності, посилаючись на переривання.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

У абзаці третьому підпункту 1.1 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

В абзаці першому та п'ятому підпункту 2.1 пункту 2 Постанови № 10 зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що відповідач отримав продукцію за Договором, проте у визначений строк (протягом десяти днів) оплату не провів, внаслідок чого заборгованість ДП «Укравтогаз» перед позивачем складає 93 152,02 грн.

Сторонами було проведено звірку взаємних розрахунків станом на 30.09.2013, у тому числі за Договором, в результаті якої було оформлено акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 535 632,36 грн.

На виконання вказівок касаційної інстанції судом було витребувано у сторін пояснення щодо того чи входить сума, яка є предмет даного господарського спору, у суму 535 632,36 грн.

Позивач подав суду довідку станом на 02.03.2015 про дебіторську заборгованість, з якої вбачається, що за Договором борг відповідача перед позивачем складає 93 152,02 грн.

Також, позивач подав суду копії накладних, які були неоплачені відповідачем за іншими договорами та заборгованість за якими (у тому числі і за накладною від 30.09.2010 № 366) була відображена у вказаному акті.

Отже, позивачем документально підтверджено заборгованість відповідача за отриману продукцію на суму 93 152,02 грн.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 5 030,21 грн. втрат від інфляції та 8 398,99 грн. 3% річних. Позивач визначає період прострочення з 10.10.2010 по 10.10.2013.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Частинами першою та третьою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позивач вказує на те, що відповідач визнав свій борг вчиненням дій, а саме підписанням акту звірки від 30.09.2013.

При цьому, вказаний акт з боку покупця (відповідача) підписано головним бухгалтером, який є відповідальним за ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, та скріплено печаткою.

Підписання сторонами акту звірки взаєморозрахунків у розумінні частини першої статті 264 ЦК України є дією, яка перервала трирічний перебіг позовної давності, який з вказаної дати розпочався заново згідно з частиною третьою статті 264 ЦК України, та станом на момент звернення позивача з позовом до суду (10.02.2015) - не закінчився.

У постанові Верховного Суду України від 24.04.2007 зі справи № 26/271 та у пункті 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» вказана правова позиція, відповідно до якої акт звірки взаєморозрахунків, підписаний з боку відповідача уповноваженою на це особою, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути обставиною, що свідчить про визнання боргу, а отже підставою для переривання строку позовної давності відповідно до статті 264 ЦК України.

Отже, в нашому випадку відбулося переривання перебігу позовної давності, а тому підстав для застосування статті 267 ЦК України в частині стягнення основного боргу, 3% річних та втрат від інфляції немає.

Що ж до вимог про стягнення 16 767,36 грн. пені та 6 520,64 грн. штрафу, то слід зазначити таке.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене позов підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 2; ідентифікаційний код: 36265925) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1; ідентифікаційний код: 30019801): 93 152 (дев'яносто три тисячі сто п'ятдесят дві) грн. 02 коп. основного боргу; 5 030 (п'ять тисяч тридцять) грн. 21 коп. втрат від інфляції; 8 398 (вісім тисяч триста дев'яносто вісім) грн. 99 коп. 3 % річних; 2 131 (дві тисячі сто тридцять одну) грн. 62 коп. судового збору за подання позовної заяви; 1 065 (одну тисячу шістдесят п'ять) грн. 83 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 1 065 (одну тисячу шістдесят п'ять) грн. 83 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 19.10.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук