ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р.Справа № 922/4764/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Богодухівського району Харківської області в інтересах держави в особі Богодухівської міської ради Харківської області та Державної екологічної інспекції у Харківській області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівське хлібоприймальне підприємство" м. Богодухів
про стягнення 35 260,76грн.
за участю представників сторін:

прокуратури Харківської області - Кондратюк Н.А., служб. посв. № 023324 від 03.12.2013р.;

першого позивача - не з'явився;

другого позивача - Полухін А.В., дов. № 5196/01-25/09-14 від 01.10.2014р.;

відповідача - Безуглий М.Д., дов. б/н від 20.08.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Богодухівського району Харківської області в інтересах держави в особі Богодухівської міської ради Харківської області та Державної екологічної інспекції у Харківській області звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівське хлібоприймальне підприємство" шкоду, заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 35 260,76грн., перерахувавши вказані кошти на р/р 0082 УК Богодухівське рн/м. Богодухів/24062100, для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 34062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності". Судовий збір прокурор просить покласти на відповідача.

Прокурор Харківської області позовні вимоги прокурора Богодухівського району Харківської області підтримує повністю.

Представник Богодухівської міської ради Харківської області у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення першого позивача про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника першого позивача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Державної екологічної інспекції у Харківській області в судовому засіданні та у письмових поясненнях позовні вимоги прокурора підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позовних вимог прокурора заперечує, посилаючись на їх безпідставність, просить суд в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Державною екологічною інспекцією у Харківській області на підставі ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 4, 6, 7 Закону України "Про основні задачі державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та згідно наказу № 433/01-04 від 24.03.2014р. у період з 26.03.2014р. по 08.04.2014р., в межах розгляду звернення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області № 01-25/264 від 27.01.2014р., було здійснено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівське хлібоприймальне підприємство", за результатами якої було встановлено порушення ст.ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра, про що зазначено в акті перевірки.

З акту перевірки вбачається, що основною спеціалізацією підприємства відповідача є зберігання та переробка зернових і технічних культур. Джерелом водопостачання на підприємстві є одна артсвердловина, яка була пробурена в 1988 році. Глибина артсвердловини становить 87м. Забір води з підземних джерел здійснюється на підставі дозволу на спецводокористування Укр. № 5960 АХар, виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області 30.07.2012р. до 30.07.2015р.

Згідно даних журналу первинного обліку водоспоживання підприємства відповідача за формою ПОД-11 та довідки від 26.03.2014р. об'єм забраної підземної води з артсвердловини на госппитні та виробничі потреби без спеціального дозволу в період з 05.10.2011р. по 29.07.2012р. становить 716,1 м.куб., що є порушенням ст. ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра.

09.04.2014р. Державною екологічною інспекцією у Харківській області для усунення виявлених порушень винесено припис № 56/08-09.

З урахуванням норм, передбачених Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. № 389 із змінами, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 767/16783 від 14.08.2009р. (із змінами згідно наказу Мінприроди України № 220), Державною екологічною інспекцією у Харківській області розрахована шкода, заподіяна державі внаслідок самовільного користування надрами (підземною водою), яка становить 35 260,76грн.

22.05.2015р. на адресу відповідача Державною екологічною інспекцією у Харківській області направлено претензію № 100 та розрахунок шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами (підземною водою) без спеціального дозволу на користування надрами, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач шкоду, заподіяну державі в наслідок порушення природоохоронного законодавства не сплатив, прокурор звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд встановив наступне.

Підставою для звернення прокурора до суду з позовом є здійснення відповідачем забору підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами, що суперечить ст.ст. 16, 19, 21 Кодексу України Про надра.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Згідно ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до ст. 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Статтею 44 Водного кодексу України визначено, що водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявністю дозволу.

Згідно ст. 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається:

- державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення;

- Верховною Радою Автономної республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього середовища у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

Відповідно до ст. 3 Водного Кодексу України, підземні води належать до водного фонду України, а за приписами Кодексу України про надра, вони є частиною надр.

Прісні підземні води є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827.

Тобто, прісні підземні води це - природний ресурс з подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Спеціальне використання надр на праві надрокористування передбачає відповідно до ст. 19 Кодексу України про надра отримання спеціального дозволу (ліцензії) на використання надр. Відповідно до ст. 21 Кодексу України про надра видобування підземних вод здійснюється на підставі спеціальних дозволів.

Згідно ст. 16 Кодексу України про надра, спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Відповідно до ст. 19 даного Кодексу, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно ст. 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці та Міністерства охорони здоров'я України на місцях.

Таким чином, спеціальне використання прісних підземних вод включає в себе як використання водних ресурсів (підземних вод відповідної території) так і надр (мінеральної сировини).

Необхідність отримання двох дозвільних документів від водокористувачів, визначено також у постановах Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування та внесення змін до постанови Кабміну від 10.08.1992р. № 459" від 13.03.2002р. № 321 та Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами" від 30.05.2011р. № 615.

Зазначені вище постанови вимагають отримання таких двох дозволів:

- на спеціальне водокористування, відповідно до ст. 49 Водного кодексу України (видається Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Харківській області);

- на користування надрами для видобування корисних копалин, на підставі ст. 16 Кодексу України про надра (Державна служба геології та надр, України).

З огляду на вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що для здійснення однієї і тієї ж дії - видобування (забору) прісної підземної води необхідним є оформлення двох різних дозволів, а тому відповідач зобов'язаний отримати також і спеціальний дозвіл (ліцензію) на користування надрами (прісними підземними водами).

Аналогічної правової позиція притримується й Верховний Суд України, який постанові від 01.04.2015р. у справі № 922/2610/14 зробив висновок, що чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Разом із тим Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб'єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21 Кодексу України про надра).

Статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб.

Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби".

Проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) Водного кодексу України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби" (правова позиція Верховного суду України викладена у постанові від 01.04.2015р. № 3-32гс15).

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними заперечення відповідача про те, що ним використовувалась вода за спірний період лише для власних господарсько - побутових потреб, до яких, на його думку, відноситься й використання води для мийки та технічного обслуговування транспортних засобів підприємства, проведення аналізів у відомчій лабораторії, а також передача води населенню.

Судом вбачається, що із наданих відповідачем під час його перевірки довідок (а.с. 50-52), відповідач підтвердив використання ним до 30.07.2012р. води на виробничі потреби підприємства.

Стосовно передачі води населенню суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено обов'язок підприємства одержати дозвіл на користування надрами у разі використання підземних вод для питного водопостачання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність факту порушення відповідачем вимог законодавства України про надра та користування надрами без спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, що зафіксовані актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, проведеної 26.03.2014р. по 14.08.2014р.

Із матеріалів проведеної перевірки судом вбачається, що відповідач без спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами здійснив самовільний забір води в об'ємі 716,1м.куб. з підземних джерел із застосуванням технічних засобів.

Відповідно до ст. 65 Кодексу України про надра, порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні, у тому числі у самовільному користуванні надрами.

Згідно ст. 67 Кодексу України про надра, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Статтею 69 даного Закону встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із чинним законодавством порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі, зокрема, самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) визначається згідно з "Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", що затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389 та зареєстрована Мінюстом України 14.08.2009 р. за № 767/16783 (з подальшими змінами).

У відповідності до п.9.1. Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), грн., здійснюється за формулою З сам = 100 х W х Тар, де W - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), куб.м. Тар - розмір, грн/100 куб.м., аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення.

Згідно із п.9.2 Методики фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки суб'єкта господарювання за підписом керівництва, завіреної печаткою.

Розрахунок збитку, заподіяного державі внаслідок самовільного користування надрами (підземної води), поданий прокурором разом із позовною заявою, який становить 35 260,76грн., виконаний у відповідності до вищевказаної Методики та підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем не доведено використання підземних вод для власних побутових потреб, приймаючи до уваги, що несплата заподіяної внаслідок видобування підземних вод без відповідного дозволу шкоди у розмірі 35 260,76грн. призводить до порушень інтересів держави, суд вважає позовні вимоги цілком обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає недоведеною з боку відповідача, як підставу відмови в задоволенні позовних вимог, відсутність факту використання артезіанської свердловини для виробничих потреб.

Слід зазначити, що за змістом ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів - фактичних даних.

Докази у відповідності зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, повинні відповідати, зокрема, вимогам належності та допустимості.

Як зазначалось вище, відповідачем самим у поданих ним довідках зазначено мету забору води - на виробничі потреби.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову сплату судового збору до Державного бюджету України суд покладає на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13 Конституції України, ст.1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 38, 68, Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 3, 44, 48, 49 Водного кодексу України, ст.ст.16, 19, 21, 23, 65 Кодексу України про надра, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівське хлібоприймальне підприємство", (62102, м. Богодухів, вул. Привокзальна Слобідка, 69) шкоду, заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 35 260,76 грн., перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок 0082 УК Богодухівське рн/м. Богодухів/24062100, , для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівське хлібоприймальне підприємство", (62102, м. Богодухів, вул. Привокзальна Слобідка, 69) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір в розмірі 1 827,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.10.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк