ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р. Справа № 911/3588/15

Господарський суд Київської області, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ»,

03115, м. Київ, Святошинський район, вул. Миколи Краснова, 27

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАЙ - 1»,

08120, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бузова,вул. Леніна, 215А,

кімн. 3

про стягнення 316690,01 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 10.11.2014, б/н);

відповідача - не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАЙ-1» (далі-відповідач) про стягнення 316690,01 грн., з яких: 285603,03 грн. основного боргу, 28583,07 грн. пені, 1361,50 грн. 3 % річних, 1142,41 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобовязань за договором купівлі-продажу від 06.09.2010 № 61/5388.

Ухвалою суду від 20.08.2015 порушено провадження у справі №911/3588/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 08.09.2015 відкладено розгляд справи, у звязку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

У судових засіданнях 08.09.2015 та 29.09.2015 представником позивача надані витребувані судом документи та підтримано позовні вимоги повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судові засідання 08.09.2015 та 29.09.2015 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про місце і час судових засідань, про що свідчить відбиток штампу канцелярії апарату суду на звороті у нижньому лівому куті ухвал суду від 20.08.2015 та від 08.09.2015 про направлення їх копій на адресу відповідача. Поштові відправлення, що направлялись судом відповідачу, повернуті Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта» з відміткою «за даною адресою не проживає». При цьому, суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

При цьому, судом враховано абзац 3 підпункту 3.9.1 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», де зазначено, що у разі якщо ухвалу суду про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою і повернуто підприємством звязку, зокрема, з посиланням на відсутність адресата, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Вимоги ухвал суду від 20.08.2015 та від 08.09.2015 відповідач не виконав, витребувані документи та відзив на позов суду не надав.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 29.09.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРАЙ-2» (покупець) укладено договір купівлі-продажу від 06.09.2010 № 61/5388 (далі-Договір), відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 якого продавець взяв на себе зобовязання передати у власність покупця, а покупець, у свою чергу, зобовязання прийняти та оплатити товар, найменування, асортимент, кількість та ціна якого визначені у накладних.

Між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «КРАЙ-2» та відповідачем укладено Додаткову угоду від 01.10.2014 про заміну сторони у зобовязані, згідно з якою сторони дійшли згоди про заміну сторони покупця у зобовязаннях за Договором з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАЙ-2» на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «КРАЙ-1».

На виконання умов Договору, позивачем, у період з 21.03.2015 по 24.04.2015 поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 328575,21 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, які погоджені у двосторонньому порядку.

Докази наявності претензій покупця щодо якості чи кількості отриманого товару у матеріалах справи відсутні.

Також, в якості доказу передання відповідачеві товару, позивачем надано податкові накладні, які підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість, згідно з зазначеними видатковими накладними.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи не викладене, судом оцінені податкові накладні, що складені позивачем як докази відображення позивачем господарських операцій за спірними видатковими накладними у своїх податкових зобов'язаннях.

Отримання спірного товару уповноваженими особами відповідача підтверджується довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, що видані відповідачем, копії яких містяться у матеріалах справи.

Згідно з пунктом 5.1 Договору та Додатку до Договору від 30.09.2014 № 1АА(PG), покупець здійснює розрахунки за товар протягом 30 календарних днів, з дати прийому-передачі товару.

Проте, в порушення умов Договору, вартість товару сплачена відповідачем лише частково, у сумі 42972,18 грн., докази повної оплати вартості товару у матеріалах справи відсутні.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина 1 статті 175 Господарського кодексу України).

Зважаючи на зміст Договору, за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно з частиною статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач не забезпечив участі представника у судових засіданнях, письмових пояснень чи доказів повної оплати отриманого товару не надав, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем грошових зобовязань за Договором з оплати вартості товару, що ним отриманий.

Зважаючи на вказане, оскільки заборгованість відповідача з оплати вартості товару, що отриманий за Договором, згідно з наявними у матеріалах справи видатковими накладними, не сплачена, а її розмір, що заявлений позивачем, відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 285603,03 грн. основного боргу визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач, на підставі пункту 7.1 Договору, заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, яка за розрахунком позивача складає 28583,07 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобовязання. Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розміру пені та з'ясував, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним та відповідає обставинам справи, а тому, позовна вимога про стягнення 28583,07 грн. пені підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, заявляє до стягнення 1361,50 грн. 3% річних та 1142,41 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З метою всебічного, повного і обєктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розмірів 3 % річних та інфляційних втрат і зясував, що наданий позивачем розрахунок 3 % річних є арифметично вірним, відповідає обставинам справи, а тому, позовна вимога про стягнення 1361,50 грн. 3 % річних підлягає задоволенню повністю, натомість, розрахунок інфляційних втрат, що наданий позивачем, невірний, з урахуванням правової позиції, що викладено в абзаці 2 підпункту 3.1, абзаці 3 підпункту 3.2 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення інфляційні втрати, розраховані позивачем за період з 25.05.2015 по 22.07.2015, задоволенню не підлягають, оскільки у вказаний період, згідно з офіційно оприлюдненими даними рівнів інфляції, мала місце дефляція.

Враховуючи вищевказане, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відшкодування судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАЙ - 1» (08120, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бузова, вул. Леніна, 215А, кімната 3, ідентифікаційний ) на користь Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ» (03115, м. Київ, вул. Миколи Краснова, 27, ідентифікаційний ) 285603 (двісті вісімдесят пять тисяч шістсот три) грн. 03 коп. основного боргу, 25583 (двадцять пять тисяч пятсот вісімдесят три) грн. 07 коп. пені, 1361 (одна тисяча триста шістдесят одна) грн. 50 коп. 3 % річних, 6310 (шість тисяч триста десять) грн. 95 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено - 05.10.2015.

Суддя С.О. Саванчук