РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2015Справа №910/24251/15

За позовомКомунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради
доПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
прозобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Грищенко І.Д. - представник за довіреністю № 1892/12 від 16.04.2013;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.09.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання вчинити всі види операцій із платіжним дорученням № 1 від 13.08.2015.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що ним 13.08.2015 було подано відповідачу платіжне доручення № 1 від 13.08.2015 на перерахування грошових коштів у розмірі 57117 грн. 61 коп., яке залишилось відповідачем невиконаними, у зв'язку з чим позивач просив суд вчинити всі види операцій із платіжним дорученням № 1 від 13.08.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24251/15; розгляд справи призначено на 09.10.2015.

05.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд зобов'язати відповідача виконати платіжне доручення № 1 від 13.08.2015.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 визначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Дослідивши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, суд дійшов висновку, що вона не є іншим позовом, не змінює розмір, предмет та підставу позову, а конкретизує позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, зокрема наразі позивач конкретизує, які саме види операцій позивач просить суд зобов'язати виконати відповідача стосовно платіжного доручення № 1 від 13.08.2015, а саме - зобов'язати відповідача виконати вказане платіжне доручення.

У судовому засіданні 09.10.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 09.10.2015 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 809.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 09.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

13.11.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», (банк) та Комунальним підприємством «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради (клієнт) укладено Договір № 336 на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 01 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1.1 Договору, банк має право використовувати грошові кошти на рахунках, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк має право визначати і контролювати напрями використання клієнтом грошових коштів на рахунку і встановлювати інші обмеження його права у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 3.1.3 Договору).

Клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України (п. 3.2.1 Договору).

Банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком та клієнтом (п. 3.3.2 Договору); здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (п. 3.3.3 Договору); забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок (п. 3.3.4 Договору).

Відповідно до п. 8.1 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1067 Цивільного кодексу України, Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що в подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими вносились зміни та доповнення до Договору № 336 від 13.11.2011.

Так, 01.02.2011 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Комунальним підприємством «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради укладено Додаткову угоду № 3 до Договору № 336 від 13.11.2011, якою, зокрема, сторони виклали п. 1.1 Договору у новій редакції, зазначивши, що банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 02 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку в порядку і на умовах, визначених Договором.

Судом встановлено, що листом вих. № 2/1609 від 05.01.2015 відповідач повідомив позивача про те, що з 14.03.2015 рахунок № 02, відкритий позивачем у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», буде закрито, та замість нього буде відкрито новий рахунок № 8901.

Як встановлено судом, 13.08.2015 позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 1 від 13.08.2015 про перерахування грошових коштів у розмірі 57117 грн. 61 коп. з рахунку № 8901 на рахунок Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради № 07 для виконання інвестиційних програм.

Вказане платіжне доручення було отримане відповідачем 13.08.2015, що підтверджується штампом банку на ньому (копія платіжного доручення № 1 від 13.08.2015 із відміткою банку про його отримання долучено позивачем до позовної заяви).

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яку затверджено Постановою правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, визначено, що платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

У додатку № 8 до вказаної Інструкції наведено, що обов'язковим реквізитом платіжного доручення є дата складання. Зазначається дата складання розрахункового документа (реєстру, заяви про відкриття акредитива) наступним чином: число, місяць та рік цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР (за винятком розрахункових чеків) або число - цифрами ДД, місяць - словом, рік - цифрами РРРР.

Відповідно до п.2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті передбачено, що банк на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня». Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

Банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки. День оформлення платіжного доручення не враховується (п.3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яку затверджено Постановою № 22 від 21.01.2004 правління Національного банку України).

Як вбачається із платіжного доручення № 1 від 13.08.2015, воно було прийняте до виконання відповідачем у день подання - 13.08.2015, що підтверджується вхідним штампом банку про отримання вказаного платіжного доручення.

Судом встановлено, що на дату звернення позивача із вказаним платіжним дорученням до банку, на рахунку позивача № 8901 було достатньо коштів для його виконання, що підтверджується долученою позивачем до позовної заяви банківською випискою по особовому рахунку № 8901 за період з 01.08.2015 по 18.08.2015.

Однак, відповідач свій обов'язок за Договором № 336 від 13.11.2011 в частині виконання поданого позивачем платіжного доручення № 1 від 13.08.2015 (перерахування грошових коштів у розмірі 57117 грн. 61 коп.) не виконав, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Питання запровадження та здійснення тимчасової адміністрації регулюються розділом VII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Отже, враховуючи дану норму, юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону.

Разом з тим, відповідно до п. 5-4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

За приписами ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи наведені вище положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання щодо виконання платіжних доручень є майновим зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15.

Суд зазначає, що 04.07.2014 до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" були внесені зміни та доповнення, зокрема, частину 6 статті 36 вказаного закону доповнено пунктом 5, відповідно до якого обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Вказана норма закону, зокрема, ще раз вказує на те, що обмеження, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", стосуються переказу грошових коштів юридичних осіб, що надійшли на їх рахунок до дати запровадження процедури тимчасової адміністрації у банку.

Зважаючи на встановлення факту наявності достатніх сум грошових коштів на рахунку позивача № 8901 на дату подання позивачем платіжного доручення № 1 від 13.08.2015, невиконання якого є підставою позову у даній справі, та враховуючи, що вказане платіжне доручення було подане до банку до дати запровадження тимчасової адміністрації (до 18.09.2015), суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору банківського рахунку № 336 від 13.11.2011 та додаткових угод до нього.

Однак, з огляду на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» категорії неплатоспроможних» у відповідача затверджено процедуру тимчасової адміністрації з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов'язання виконати платіжне доручення передбачають переказ грошових коштів, які були на рахунку позивача № 8901 саме до дати запровадження процедури тимчасової адміністрації у банку.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що на позивача не поширюються обмеження, встановлені п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та враховуючи, що вимоги позивача про перерахування коштів, які знаходяться на його рахунках у відповідача є саме вимогами кредитора банку, в силу імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд відмовляє в позові Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання вчинити дії (виконати платіжні доручення).

Крім того, з огляду на те, що вимоги позивача є майновими вимогами кредитора до банку, задоволення його вимог повинно здійснюватись виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку черговості, передбаченої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильний дій відповідача, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», який своєчасно не виконав своїх зобов'язань за Договором банківського рахунку № 336 від 13.11.2011 та додаткових договорів до нього в частині виконання платіжного доручення № 1 від 13.08.2015, яке було подане позивачем до дати запровадження у відповідача тимчасової адміністрації, та позовна заява була подана до дати запровадження тимчасової адміністрації у відповідача, суд покладає судовий збір на відповідача.

Крім того, Законом України "Про судовий збір" (у редакції станом на дату подання позову та вирішення справи у суді) не передбачено будь-яких обмежень щодо покладання судового збору на банки, які перебувають у тимчасовій адміністрації.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 2 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ідентифікаційний код: 09807856) на користь Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради (18036, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Ватутіна, буд. 12; ідентифікаційний код: 03357168) судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.10.2015

Суддя І.М. Отрош