КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Справа№ 910/6055/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Коротун О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2015р.

у справі № 910/6055/15-г (суддя Любченко М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР»

до Публічного акціонерного товариства «Банк

«Фінанси та Кредит»

про розірвання договору

В судовому засіданні 21.10.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування №16989 від 13.11.2013р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнення 2 310 691,40 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано заяву б/н від 01.04.2015р., відповідно до якої останній просив розглянути виключно позовні вимоги про розірвання договору №16989 від 13.11.2013р. Вказана заява прийнята місцевим господарським судом до розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на істотне порушення Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» умов договору № 16989 від 13.11.2013р. в частині виконання платіжних доручень клієнта, що, на думку позивача, є достатньою підставою для розірвання вказаного правочину на підставі приписів ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2015р. у справі №910/6055/15-г позов задоволено.

Розірвано договір №16989 від 13.11.2013р. на розрахунково-касове обслуговування, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» судовий збір в сумі 1 218, 00 грн.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» з Державного бюджету України судовий збір в сумі 46 213,83 грн., сплачений на підставі платіжного доручення № 6671 від 11.03.2015р.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, зокрема, на думку апелянта, місцевим господарським судом не взято до уваги, що спірний договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку. Порядок розірвання договору банківського рахунку передбачено ст. 1075 Цивільного кодексу України, відповідно до якої такий договір розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 01.07.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 02.09.2015р.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції склад суду змінювався, у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, останній раз на 21.10.2015р.

12.10.2015р. від представника позивача надійшов лист з додатками про розгляд справи без участі представника позивача, а 20.10.2015р. від представника відповідача надійшла заява, в якій останній підтримав доводи апеляційної скарги, повідомив про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Фінанси та Кредит» та просив провести розгляд справи без участі представника апелянта (відповідача).

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції 21.10.2015р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін обов'язковою не визнавалась, зважаючи на клопотання сторін про розгляд справи без участі їх представників, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.11.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» (позивач, клієнт за договором) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (відповідач, банк за договором) укладено договір № 16989 на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний рахунок №9101 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги згідно з тарифами банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно п. 2.1 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунків клієнта здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення, у випадках передбачених чинним законодавством України (п. 2.2 договору).

Пунктами 3.3.2., 3.3.3, 3.3.4. договору сторони погодили, що банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків у визначений внутрішніми документами банку час, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів, забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунки.

Відповідно до п. 4.1 договору за розрахунково-касове обслуговування рахунків клієнт сплачує банку винагороду у розмірах та строки, визначені діючими тарифами банку.

Договір, згідно п. 8.1., набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, і діє протягом невизначеного строку.

Пунктами 8.2., 8.3. договору сторони погодили, що договір може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством України. При розірванні договору клієнт зобов'язаний закрити рахунки, подавши банку документи, що передбачені чинним законодавством України для закриття рахунків. Закриття рахунків здійснюється виключно за умови повного розрахунку клієнта перед банком по сплаті послуг за розрахунково-касове обслуговування рахунків.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на істотне порушення відповідачем умов договору № 16989 від 13.11.2013р. в частині виконання платіжних доручень клієнта, що, на думку позивача, є достатньою підставою для розірвання вказаного правочину на підставі приписів ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір № 16989 від 13.11.2013р. є договором банківського рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» також встановлено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до п. 1.9 постанови Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004р. «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Листом від 21.01.2015р. № 10 позивач просив відповідача пояснити правові підстави систематичного безпідставного невиконання своїх зобов'язань щодо обслуговування ТОВ «ТРИ СТАР» в Системі FC BUSINESS (при наявних договорах № 16989 на розрахунково-касове обслуговування та №16989 FS обслуговування банківського рахунку Системою FC BUSINESS), та усунути причини, що призвели до невиконання платежів на підставі електронних документів.

Зазначений лист був отриманий відповідачем 23.01.2015р., однак залишений без відповіді та задоволення.

З матеріалів справи також вбачається, що 05.03.2015р. позивачем було подано відповідачеві на виконання наступні платіжні доручення: №232 від 05.03.2015р. на суму 56 837, 95 грн., №233 від 05.03.2015р. на суму 4 422, 38 грн., №234 від 05.03.2015р. на суму 60 803, 48 грн., №235 від 05.03.2015р. на суму 38 954, 20 грн., №236 від 05.03.2015р. на суму 61 275, 35 грн., №237 від 05.03.2015р. на суму 44 703, 48 грн., №238 від 05.03.2015р. на суму 51 648, 20 грн., №239 від 05.03.2015р. на суму 22 487, 82 грн., №241 від 05.03.2015р. на суму 15 500, 00 грн., №242 від 05.03.2015р. на суму 50 000, 00 грн., №243 від 05.03.2015р. на суму 3 000, 00 грн., №245 від 05.03.2015р. на суму 251 000, 00 грн. (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи).

Факт отримання вказаних розрахункових документів Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» підтверджується наявністю на останніх печатки банку в графі «одержано банком».

Матеріалами справи підтверджується, що станом на момент звернення до банку з переліченими вище платіжними дорученнями, на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» було достатньо грошових коштів для їх перерахування визначеному клієнтом отримувачу. Вказані обставини підтверджуються наданою до матеріалів справи банківською випискою з рахунку позивача.

Проте, всупереч приписам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору щодо строків виконання платіжних доручень клієнта, банком (відповідачем) у визначений термін перерахування грошових коштів виконано не було.

18.03.2015р. позивачем було надіслано відповідачеві заяву № 66 з пропозицією розірвати договір № 16989 на розрахунково-касове обслуговування від 13.11.2013р., яка також залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З огляду на всі фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт систематичного невиконання банком своїх обов'язків в частині здійснення розрахунково-касового обслуговування в передбачені законодавством строки є істотним порушенням умов договору №16989 від 13.11.2013р. в розумінні ст. 651 Цивільного кодексу України, внаслідок чого позивача фактично позбавлено того, на що він розраховував під час укладання спірного договору, а саме можливості здійснення безготівкових розрахунків з власними контрагентами.

При цьому, судом також враховано, що невиконання відповідачем дій стосовно розрахунково-касового обслуговування позивача фактично призводить до порушення правил фінансової дисципліни та може призвести до неможливості здійснення позивачем прийнятих на себе зобов'язань за укладеними з іншими суб'єктами підприємницької діяльності правочинами та відповідно до наявності підстав для застосування щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» заходів відповідальності.

Одночасно судом враховано приписи ч. 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України, відповідно до яких договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Посилання відповідача на п. п. 20.5, 20.6. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України № 492 від 12.11.2003р., не заслуговують на увагу, оскільки не регулюють спірні правовідносини, що виникли між сторонами, про розірвання договору з підстав систематичного порушення відповідачем умов договору № 16989 від 13.11.2013р. та невиконання платіжних доручень позивача, а регулюють порядок закриття поточного рахунку за бажанням клієнта на підставі його заяви про закриття рахунку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про розірвання договору № 16989 від 13.11.2013р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Фінанси та Кредит» з 18.09.2015р. по 17.12.2015р. (включно) не є підставою для скасування цілком законного та обґрунтованого рішення суду від 01.04.2015р., прийнятого до запровадження тимчасової адміністрації.

Доводи апелянта про ухвалення судового рішення з порушенням вимог ч. 1 ст. 77 ГПК України не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 01.04.2015р.

У зв'язку з залишенням апеляційної скарги відповідача без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2015р. у справі № 910/6055/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2015р. у справі №910/6055/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6055/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

О.М. Коротун