ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. Справа № 911/3313/15

Господарський суд Київської області, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна»,

02090, м. Київ, Дніпровський район, вул. Сосюри, 6

07442, Київська область, Броварський район, смт Велика Димерка, вул. Броварська, 150

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-зовнішньоторгівельна фірма «ЄВРО»,

07500, Київська область, Баришівський район, смт Баришівка, вул. Пархоменка 34/101, буд. 1

про стягнення 24591,19 грн.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 28.04.2015);

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність від 15.09.2015 № 5).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-зовнішньоторгівельна фірма «ЄВРО» (далі-відповідач) про стягнення 20956,39 грн., з яких: 18005,62 грн. основного боргу, 1262,11 грн. пені, 714,68 грн. відсотків річних, 973,98 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобовязань за договором транспортно-експедиторського обслуговування від 17.06.2014 № К93/2014-01.

Ухвалою суду від 03.08.2015 порушено провадження у справі № 911/3313/15 та призначено її до розгляду.

17.08.2015 через канцелярію суду позивачем подано заяву, що підтримано представником у судовому засіданні від 25.09.2015, відповідно до якої, на підставі статті 22 Господарського процесуального кодексу України, змінюється предмет позову та додатково заявляється вимога про стягнення з відповідача 3634,80 грн. штрафу.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що вищевказану заяву подано до початку розгляду господарським судом справи по суті, підписано уповноваженим представником позивача, та вона відповідає вимогам статей 54, 57 Господарського процесуального кодексу України, зміну предмету позову прийнято судом.

У звязку з прийняттям зміни предмету позову, у справі має місце нова ціна позову 24591,19 грн., з яких: 18005,62 грн. основного боргу, 1262,11 грн. пені, 714,68 грн. відсотків річних, 973,98 грн. інфляційних втрат, 3634,80 грн. штрафу, відповідно до якої і буде вирішуватись спір.

Представник відповідача у судове засідання 25.08.2015 не зявився, у звязку з чим розгляд справи відкладено, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 15.09.2015 судом оголошено перерву до 29.09.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

28.09.2015 через канцелярію суду позивачем подано клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вказане клопотання позивача судом задоволене, відповідно до частини 7 статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 29.09.2015 судом оголошено перерву до 01.10.2015, відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем сплачено суму основного боргу, після порушення провадження у справі, на підтвердження чого надано відповідні платіжні доручення та клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 01.10.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (далі-виконавець) та відповідачем (далі-замовник) укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування від 17.06.2014 № К93/2014-01 (далі-Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого виконавець зобовязується за плату, на користь та за рахунок замовника надавати транспортно-експедиторські послуги та додаткові послуги, повязані з перевезенням вантажів територією України, а замовник зобовязується приймати та оплачувати вказані послуги на умовах, визначених договором.

Види транспортно-експедиторських послуг, що надаватимуться, обсяг та кількість перевезень, терміни їх виконання, маршрути, вартість послуг та інші істотні умови визначаються за угодою сторін у Договорі, додатках (додаткових угодах) до нього, або в заявках, що є невідємною частиною Договору.

Відповідно до пункту 4.1.3 Договору, обовязковим документом для виконання перевезення є товарно-транспортна накладна, яку замовник (вантажовідправник) виписує та засвідчує підписом і штампом або печаткою в 6 ідентичних екземплярах на бланках Raben ТТН. Товарно-транспортна накладна з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу є належним та достатнім підтвердженням надання послуг по окремій заявці.

На виконання умов Договору, позивачем, у період з 23.10.2014 до 23.12.2014, надані послуги з транспортного експедиторського обслуговування, про що свідчать додані до матеріалів справи товарно-транспортні накладні.

Також, в якості доказу надання відповідачеві послуг з перевезення, позивачем надані податкові накладні, які підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість, згідно з зазначеними товарно-транспортними накладними.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи не викладене, судом оцінені податкові накладні, як доказ відображення позивачем господарських операцій за спірними товарно-транспортними накладними у своїх податкових зобов'язаннях.

Відповідно до пунктів 6.1.2, 6.1.3 Договору, перед виставленням рахунку, виконавець у електронній формі направляє на узгодження відповідальній особі замовника специфікацію, яка містить перелік виконаних заявок, маршрути, вартість. Замовник повинен протягом 3 банківських днів з дня отримання специфікації, узгодити її, або переслати зауваження в електронному вигляді. У випадку відсутності у вказаний строк зауважень, специфікація вважається погодженою. Відповідно до погодженої специфікації, виконавцем виписується акт здачі-прийняття наданих послуг і рахунок на оплату наданих послуг.

Відповідно до пунктів 6.2.2, 6.3.1, 6.3.2 Договору, крім рахунку, виконавець зобовязується надати замовнику два підписані зі сторони виконавця примірники акту, податкову накладну та товарно-транспортну накладну з відмітками вантажоодержувачів про одержання вантажу. Акт повинен бути підписаний замовником та повернутий виконавцеві не пізніше 3 банківських днів, з дня його отримання. У випадку відсутності письмових зауважень, акт вважається погодженим, а надані послуги прийняті замовником.

Між сторонами у справі підписані акти здачі-прийняття робіт № 111409, № 111120, № 110206, № НОМЕР_1, з яких вбачається, що позивачем надані транспортні послуги, всього на суму 21457,31 грн.

Для оплати транспортних послуг, позивачем виставлені відповідачу рахунки № НОМЕР_2 від 23.10.2014 у сумі 6741,35 грн., № НОМЕР_3 від 21.11.2014 у сумі 5910,28 грн., № НОМЕР_4 від 30.11.2014 у сумі 5522,03 грн., № НОМЕР_1 від 23.12.2014 у сумі 3283,65 грн., всього на суму 21457,31 грн.

Проте, в порушення умов Договору, вартість наданих позивачем послуг, сплачена відповідачем лише частково, у сумі 3451,69 грн. Вартість наданих послуг у сумі 18005,62 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

Положеннями частин 1, 3 статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Після порушення провадження у справі, відповідачем сплачено заборгованість з оплати вартості отриманих послуг у розмірі 18005,62 грн., про що свідчать надані до матеріалів справи платіжні доручення та власна довідка позивача, а, отже, у частині позовних вимог про стягнення з відповідача 18005,62 грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню, на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору.

Позивач, на підставі пункту 7.5.4 Договору, заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, яка за розрахунком позивача складає 1262,11 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобовязання. Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду обставин справи, судом перевірено правильність розрахунку пені та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1262,11 грн. пені, з урахуванням вірного періоду її нарахування.

Крім того, позивач, на підставі пункту 7.5.4 Договору, заявляє до стягнення з відповідача 3634,80 грн. штрафу.

Відповідно до пункту 7.5.4 Договору, у випадку прострочення оплати більш, ніж на 30 календарних днів, замовник додатково сплачує штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості.

Судом перевірено правильність розрахунку штрафу, що наданий позивачем, та встановлено, що його правильний розмір складає 3634,72 грн.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 6.5.1 Договору, заявляє до стягнення 714,68 грн. процентів річних та 973,98 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.5.1 Договору визначено, що розмір процентів, який підлягатиме сплаті боржником в разі невиконання грошових зобовязань за Договором відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, дорівнюватиме середній вартості кредитів у національній валюті за даними статистичної звітності банків України станом на перший банківський день з дати виникнення прострочення, які розміщуються на сайті НБУ, помножений на коефіцієнт 1,5.

З метою всебічного, повного і обєктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розміру процентів річних та встановив, що за вірним розрахунком, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 317,54 грн. процентів річних.

Крім того, судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, з урахуванням правової позиції, що викладено в абзаці 2 підпункту 3.1. та абзаці 3 підпункту 3.2. пункту 3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», та встановлено, що заявлені до стягнення інфляційні втрати, що розраховані позивачем за період з 11.03.2015 до 31.06.2015, задоволенню не підлягають, з урахуванням того, що у заявленому періоді мала місце дефляція.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

01.10.2015 через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на 90 % від заявлених позивачем до стягнення, що обґрунтоване добровільною сплатою основного боргу, скрутним фінансовим станом підприємства і тим, що заявлені до стягнення штрафні санкції складають 40 % від суми основного боргу.

Під час розгляду вказаного клопотання, судом враховане таке.

Частиною 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Одночасно, судом враховано правову позицію, що викладено у підпункті 3.17.4. пункту 3. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, про те, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на зазначене вище, судом врахований незначний термін прострочення відповідачем заборгованості, яка визнана останнім у повному обсязі, а також те, що заборгованість за трьома з чотирьох рахунків виникла з 08.07.2015, тобто, за період, менший, ніж 1 місяць до звернення позивача з позовом до господарського суду, враховуючи поведінку винної сторони, а саме - визнання боргу та оплата його в добровільному порядку, ступінь виконання зобовязання, а саме те, що заборгованість складає 25% від всього зобовязання, решту якого виконано відповідачем до подання позову, відсутністю доказів наявності збитків, спричинених невиконанням зобовязання та відсутності інфляційних процесів в державі, при цьому, суд, виходячи з інтересів обох сторін, врахував, що штрафні санкції складають 27%, а не 40% від основного боргу, як стверджує відповідач, і, за переконанням суду, співрозмірні з розміром заборгованості, крім того, враховано, що такий розмір штрафних санкцій погоджений сторонами у договорі, відтак, суд дійшов висновку про зменшення розміру штрафних санкцій на 10% і стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3271,25 грн. штрафу та 1135,90 грн. пені.

Відшкодування судового збору, відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, пунктом 1-1 частини 1 статті 80, статтями 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-зовнішньоторгівельна фірма «ЄВРО» (07500, Київська область, Баришівський район, смт Баришівка, вул. Пархоменка 34/101, буд. 1, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна» (02090, м. Київ, Дніпровський район, вул. Сосюри, 6, ідентифікаційний ) 317 (триста сімнадцять) грн. 54 коп. процентів річних, 3271 (три тисячі двісті сімдесят одна) грн. 25 коп. штрафу, 1135 (одна тисяча сто тридцять пять) грн. 90 коп. пені, 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 18005,62 грн. основного боргу.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 16.10.2015.

Суддя С.О. Саванчук