Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" жовтня 2015 р. Справа № 906/1336/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - паспорт НОМЕР_1 від 07.06.2008;

ОСОБА_2 - довіреність № 28/2 від 30.03.2015;

від відповідача: Кухаренко Ю.Ю. - довіреність № 6 від 16.09.2015;

Ходаковська О.В. - довіреність № 8 від 17.09.2015;

Дідурик Л.І. - довіреність №7 від 17.09.2015;

В судовому засіданні присутній представник від Державної реєстраційної служби Житомирського МУЮ: Масляніцина В.В. - довіреність від 21.05.2015;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом ОСОБА_1 (м. Житомир)

до Приватного підприємства "Житомироблдрукарня" (м. Житомир)

про визнання недійсним рішення загальних зборів, оформлене протоколом №9 від 09.12.2014

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного підприємства "Житомироблдрукарня" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Приватного підприємства "Житомироблдрукарня", оформлене протоком №9 від 09.12.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим що він не був повідомлений про скликання позачергових загальних зборів учасників ПП "Житомироблдрукарня", які проводилися 09.12.2014, і відповідно не приймав у зборах участі, чим порушено його право на управління підприємством та його законний (майновий) інтерес. Подавши 03.12.2014 заяву про вихід зі складу учасників підприємства, ОСОБА_1 розраховував, що його заява буде розглянута на загальних зборах за його участю. Оскільки він володів часткою в статутному капіталі в розмірі 68,68%, на зборах не було кворуму для прийняття правомочного рішення. Підприємством порушено порядок скликання зборів, передбачений Статутом.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві від 21.09.2015 (а.с.54-59) та додаткових поясненнях до відзиву від 13.10.2015 (а.с.119-121). Вважають, що права позивача не порушені, оскільки останній перебував у складі учасників ПП "Житомироблдрукарня" до 03.12.2014 із часткою у статутному капіталі 16000,00грн., а 03.12.2014 ОСОБА_1 подав нотаріально посвідчену заяву про вихід із складу учасників Приватного підприємства "Житомироблдрукарня". Тобто, станом на дату проведення позачергових загальних зборів - 09.12.2014 позивач не був учасником підприємства. З врахуванням п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" зазначили, що вихід із складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства.

Присутня в судовому засіданні представник Державної реєстраційної служби Житомирського МУЮ Масляніцина В.В. надала для огляду реєстраційну справу ПП "Житомироблдрукарня".

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно п.1.3 Статуту Приватного підприємства "Житомироблдрукарня" в редакції від 02.09.2014 його учасниками є громадяни України, в тому числі і ОСОБА_1 (позивач).

Пунктом 5.7.1 Статуту підприємства визначено, що для забезпечення діяльності у підприємстві створено Статутний капітал розміром 23298,00грн. Частка учасника ОСОБА_1 в статутному капіталі підприємства - 16000,00грн., що становить 68,68% статутного капіталу.

Згідно п.4.7.1 Статуту підприємства засновник (учасник) підприємства має право вийти з підприємства, повідомивши останнє про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу.

Відповідно до п.4.7.2 Статуту підприємства засновник (учасник), який виходить з підприємства, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у Статутному капіталі підприємства. За домовленістю між засновником (учасником) та підприємством виплата вартості частини майна підприємства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається засновнику (учаснику) без виплати винагороди (п.4.7.3 та п.4.7.4 Статуту).

Із матеріалів справи вбачається, що 03.12.2014 ОСОБА_1 підприємству подано нотаріально посвідчену заяву про його вихід із складу учасників (засновників) Приватного підприємства "Житомироблдрукарня". Всю свою частку в статутному капіталі ПП "Житомироблдрукарня" розміром 68,68%, що складає 16000,00грн., ОСОБА_1 передав на розсуд ПП "Житомироблдрукарня". Матеріальних претензій до вказаного підприємства не мав (а.с.90).

Будучи директором підприємства, ОСОБА_1 04.12.2014 перерахував з рахунку підприємства кошти в сумі 16000,00грн. з призначенням платежу: повернення засновнику частки в статутному капіталі згідно заяви від 03.12.2014, що підтверджується копією платіжного доручення №1233 від 04.12.2014 та відомістю підприємства (а.с.105, 106).

Отримання вказаної суми ОСОБА_1 не заперечується.

Згідно поданої ОСОБА_1 заяви про звільнення від 08.12.2014 (а.с.104) останній звільнений з посади директора за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України з 08.12.2014, що підтверджується копією наказу №18-к від 08.12.2014 (а.с.103).

Як пояснили представники відповідача, скорочення статутного капіталу внаслідок виплати ОСОБА_1 його частки, критичний фінансовий стан підприємства, відключення теплопостачання та електроенергії через заборгованість, борги по заробітній платі спонукало до негайного скликання позачергових загальних зборів учасників.

Такі позачергові загальні збори учасників ПП Житомироблдрукарня" проведені 09.12.2014 (протокол № 9), рішення яких оскаржується ОСОБА_1 (а.с.60-63).

Дослідивши в сукупності обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ст.63 ГК України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти, зокрема, приватні підприємства, що діють на основі приватної власності громадян чи суб'єкта господарювання (юридичної особи).

Господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку (ст.79 ГК України).

Одним із видів господарських товариств є товариство з обмеженою відповідальністю, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов'язаннями тільки своїм майном (ст.80 ГК України).

Як вбачається із Статуту приватного підприємства "Житомироблдрукарня", за своєю організаційною формою воно є товариством з обмеженою відповідальністю.

Згідно із п. "в" ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право, зокрема, вийти в установленому порядку з товариства.

Аналогічні положення містяться в п. 3 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України, відповідно до якого учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, вийти з товариства.

Як зазначалось вище, судом встановлено, що учасником ПП "Житомироблдрукарня" ОСОБА_1, який володів часткою, що дорівнює 68,68% статутного капіталу підприємства, 03.12.2014 подано нотаріально посвідчену заявою про вихід його зі складу учасників підприємства з передачею належної йому частки на розсуд підприємства.

Факт отримання вказаної заяви не заперечується відповідачем та підтверджується відповідною відміткою на копії вказаної заяви - вх.№71 від 03.12.2014.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", при вирішенні спорів, пов'язаних із виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до Цивільного кодексу України та Закону "Про господарські товариства" учасник товариства з обмеженою відповідальністю чи товариства з додатковою відповідальністю вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим, моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними.

Чинне законодавство, що регулює порядок діяльності господарських товариств, не передбачає права особи, яка у встановленому законом порядку звернулась до товариства з заявою про її вихід зі складу засновників (учасників) товариства, на відкликання такої заяви, оскільки як зазначено вище, моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку.

Таким чином, господарський суд вважає, що ОСОБА_1 є таким, що вийшов зі складу учасників підприємства з моменту подання заяви про добровільний вихід, а саме з 03.12.2014 року.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів.

Під час розгляду будь-якого спору судам необхідно встановлювати на захист яких прав подано позов та ким і яким чином вони порушені.

Відтак, розглядаючи спір, господарський суд повинен встановити об'єктивну наявність порушення чи оспорювання цивільного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним законодавством, а за наслідками прийняття рішення про задоволення позову повинно відбуватися реальне поновлення чи захист порушених прав позивача.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" вирішуючи питання про те, чи є корпоративним спір, пов'язаний із визнанням недійсними рішень загальних зборів товариства, судам необхідно враховувати суб'єктний склад учасників спору та підстави, якими обґрунтовується відповідна вимога. Справи у спорах про визнання недійсними рішень органів управління господарського товариства за позовом особи, яка не є акціонером або учасником товариства, у тому числі таким, що вибув, не належить до спорів, що виникають з корпоративних відносин.

Суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають лише ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується. Вимоги акціонера (учасника) товариства про визнання недійсним рішення органу управління товариства не підлягають задоволенню, якщо на момент його прийняття позивач ще не набув права власності на акції чи частку в статутному капіталі товариства, оскільки його корпоративні права не могли бути порушеними (п.19 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України).

З аналізу змісту наведених правових норм вбачається, що оскільки позивач на день проведення позачергових зборів не був учасником підприємства, то, як наслідок, прийняті цими зборами рішення не порушують його права та законні інтереси.

За таких обставин відсутні підстави для дослідження доводів позивача, якими він обгрунтовує недійсність рішень позачергових загальних зборів учасників ПП "Житомироблдрукарня" від 09.12.2014, оформлених протоколом №9.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16 жовтня 2015 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою)