РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа № 918/835/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Юрчук М.І. ,

судді Огороднік К.М.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Шарабура С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на рішення господарського суду Рівненської області від 05.08.15 р. у справі № 918/835/15

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Промислове підприємство "ЗІП"

до Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДАК" Автомобільні дороги України

про стягнення заборгованості в сумі 949208,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 05.08.2015 року по справі № 918/835/15 (суддя Гудзенко Я.О.) позов задоволено. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (33028, м. Рівне, вул. Остафова, буд. 7, код 31994540) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю промислового підприємства "ЗІП" (51901, м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 107-А, код 21875464) 625 196 (шістсот двадцять п'ять тисяч сто дев'яносто шість) грн. 72 коп. основної суми боргу, 310 041 (триста десять тисяч сорок одна) грн. 78 коп. інфляційних втрат, 13 970 (тринадцять тисяч дев'ятсот сімдесят) грн. 40 коп. три відсотки річних та 18 984 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 18 коп. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи та підтверджені належними доказами.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить останнє скасувати в частині задоволення вимог про відповідальність покупця за договором у розмірі 317760,22 грн. В обгрунтування скарги зазначає, що судом при прийнятті рішення не враховані положення п.п. 7.3.12 та 7.3.13 договору поставки № 04/14-6п від 03.04.2014 р., згідно яких нарахування будь-яких сум щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобов'язання за цим договором припиняється через один місяць від дня порушення такого зобов'язання, а також загальний розмір відповідальності покупця за договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушення зобов'язань покупця. Таким чином, з огляду на суму основного боргу, загальна відповідальність відповідача за порушення грошового зобов'язання не може перевищувати 6251,96 грн. Отже, безпідставним є нарахування та стягнення з відповідача 310 041 грн. 78 коп. інфляційних втрат та 13 970 грн. 40 коп. трьох відсотків річних.

В судових засіданнях представник апелянта підтримав довожи апеляційної скарги та просить її задоволити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечує, мотивуючи тим, що встановлені договором обмеження не можуть поширюватися на заходи відповідальності, встановлені ст. 625 ЦК України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору, а не видом господарських санкцій у вигляді неустойки. Відтак, вважає рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судові засідання представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року внесено зміни до складу колегії суддів у справі № 918/835/15 в зв'язку з перебуванням судді Коломис В.В. у відпустці та визначено наступний її склад: головуючий суддя Тимошенко О.М., судді Огороднік К.М., Юрчук М.І.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Рівненської області області від 05.08.2015 р. у справі № 918/835/15 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 квітня 2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено поставки №04/14-6п (далі - Договір, а. с. 26-28) за умовами якого Позивач (Постачальник) зобов'язався поставляти та передавати у власність Відповідача (Покупця), а Відповідач (Покупець) зобов'язався прийняти і оплатити фарбу, склокульки (далі - Товар).

За умовами п. 1.2. Договору найменування (номенклатура, асортимент) Товару визначається згідно специфікації.

12 червня 2014 року сторонами було складено специфікацію на поставку Товару відповідно до умов Договору на загальну суму 345 782, 08 грн. (а. с. 29).

29 червня 2014 року сторонами було складено специфікацію на поставку Товару відповідно до умов Договору на загальну суму 279 414, 64 грн. (а. с. 30).

Таким чином, сторонами було складено дві специфікації на поставку Товару (а. с. 29-30).

На виконання умов Договору, у відповідності до складених специфікацій Позивач поставив, а Відповідач прийняв Товар (лакофарбову продукцію) на загальну суму 625 196, 72 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними:

- № ГП-0000418 від 17.06.2014 р. на суму 182 767, 68 грн.;

- № ГП-0000419 від 17.06.2014 р. на суму 147 614, 40 грн.;

- № ГП-0000420 від 17.06.2014 р. на суму 15 400, 00 грн.;

- № ГП-0000454 від 24.06.2014 р. на суму 104 822, 64 грн.;

- № ГП-0000455 від 24.06.2014 р. на суму 15 400, 00 грн.;

- № ГП-0000456 від 24.06.2014 р. на суму 159 192, 00 грн. (а. с. 31-36).

Приймання товару Відповідачем здійснювалося уповноваженою особою за довіреністю №175 від 16 червня 2014 року (а. с. 37).

Вказані накладні підписані уповноваженими особами та скріплені печаткою Позивача.

Факт отримання Відповідачем вищезазначеного Товару підтверджується також наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі товару і документів від 17 червня 2014 року (а. с. 38) та від 24 червня 2014 року (а. с. 39).

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки за поставлений Товар проводяться шляхом оплати Покупцем після пред'явлення Постачальником рахунку на оплату Товару та підписання сторонами Акту приймання-передачі Товару і документів, зазначених в п. 4.2. Договору.

До рахунка додаються: документи, що підтверджують належну якість Товару (сертифікат або паспорт якості), видаткові накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду Товару чинним законодавством. В разі ненадання зазначених цим пунктом Договору документів Постачальник зобов'язується відшкодувати спричинені Покупцем збитки (витрати).

Відповідно до п. 4.3. Сторони свідчать про те, що Покупець зобов'язується розрахуватися з Постачальником за отриманий товар не раніше ніж через 120 днів з моменту отримання від Постачальника документів, зазначених в п. 4.1., 4.2. Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, документи визначені вищезазначеними пунктами Договору було отримано Відповідачем 17 червня 2014 року та 24 червня 2014 року відповідно, що відображено в актах приймання-передачі та підтверджується поясненнями представника Позивача в судовому засіданні.

Відповідно до п. 5.5. Договору датою передачі Товару від Постачальника Покупцю, вважається дата підписання Акту приймання-передачі Товару та документів.

Таким чином, враховуючи положення пункту 4.3. Договору, строк сплати за поставлений Позивачем товар 17 червня 2014 року настав 15 жовтня 2014 року та за поставлений Позивачем товар 24 червня 2014 року - 22 жовтня 2014 року.

В порушення умов укладеного Договору станом на момент винесення рішення у справі Відповідач за поставлений товар не розрахувався.

Позивач звертався до Відповідача з претензією в якій просив погасити існуючу заборгованість (а.с. 41, докази направлення а.с. 42).

Доказів сплати заборгованості в сумі 625196,72 грн. відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України Позивачем було нараховано Відповідачу 310 041, 78 грн. інфляційних втрат та 13 970, 40 грн. три відсотки річних.

Розрахунок інфляційних втрат проведено на суму 345 782, 08 грн. з 15 жовтня 2014 року по 16 липня 2015 року, що становить 177 040, 42 грн. та з 22 жовтня 2014 року по 16 липня 2015 року на суму 279 414, 64 грн., що становить 133 001, 36 грн.

Судом першої інстанці вірно встановлено, що за період з 22 жовтня 2014 року по 16 липня 2015 року розмір інфляційних втрат становить 133 280, 78 грн., однак, оскільки Позивачем було заявлено до стягнення 133 001, 36 грн., суд правомірно прийнято до уваги розрахунок, наведений Позивачем.

Розрахунок трьох відсотків річних за інші періоди - з 15 жовтня 2014 року по 16 липня 2015 року становить 7 815, 62 грн. та з 22 жовтня 2014 року по 16 липня 2015 року - 6 154, 78 грн. Таким чином, розрахунок трьох відсотків річних Позивачем проведено вірно.

З урахуванням приписів ст.ст. 11, 509, 526, 530, 612, 625, 655, 712 ЦК України, ст. 193 ГК України, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними враховуючи таке.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, носить компенсаційний, а не штрафний характер відповідних нарахувань. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збітків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Така правова позиція викладена у постанова Верховного Суду України від 06.06.2012 р. № 6-49цс12, від 24.10.2011 р. № 6-38цс11.

Таким чином, нараховані позивачем втрати від інфляції та три проценти річних є складовими частинами грошового зобов'язання.

Враховуючи імперативно встановлену ч. 2 ст. 625 ЦК України норму, згідно якої боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних за весь час прострочення, відповідно сторони позбавлені права визначати або обмежувати у договорі період їх нарахування.

Відтак, суд приходить до висновку, що пункти договору 7.3.12 та 7.3.13 не поширюються та не обмежують право продавця по договору вимагати від покупця у випадку порушення грошового зобов'язання суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 05.08.2015 року відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обгрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" від 20.08.2015 р. № 6/1241 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 05.08.2015 року по справі № 918/835/15 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Огороднік К.М.