ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.10.15р. Справа № 904/4485/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УМС Поліестер", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське виробниче підприємство "МДС", м. Дніпропетровськ

про стягнення 336 815 грн. 87 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № б/н від 04.06.15р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УМС Поліестер" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське виробниче підприємство "МДС" заборгованість в розмірі 336 815 грн. 87 коп., з яких: 276 330 грн. 62 коп. - сума основного боргу, 39 030 грн. 54 грн. - пеня, 2 111 грн. 57 коп. - 3% річних, 19 343 грн. 14 коп. - штраф у розмірі 7% від суми прострочення платежу, відповідно до умов договору поставки від 03.01.2012р. № 08/12.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач явку повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.2015р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, призначеного на 18.06.2015р., мотивоване неможливістю забезпечити явку представника у призначене судове засідання, яке було задоволена господарським судом та розгляд справи відкладений.

07.10.2015р. на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 485 969 грн. 25 коп., з яких: 276 330 грн. 62 коп. - сума основного боргу, 97 324 грн. 93 грн. - пеня, 5 018 грн. 67 коп. - 3% річних, 19 343 грн. 14 коп. - штраф у розмірі 7% від суми прострочення платежу та 87 951 грн. 89 коп. інфляційні втрати.

За приписами ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд, дослідивши надану позивачем заяву, не приймає до розгляду в межах даної справи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 87 951 грн. 89 коп., оскільки заявляючи вказані вимоги, позивач вийшов за межі прав, наданих ст. 22 ГПК України, змінивши як підставу, так і предмет позову в ході розгляду справи по суті.

Отже, судом розглядаються позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 398 017 грн. 36 коп., з яких: 276 330 грн. 62 коп. - сума основного боргу, 97 324 грн. 93 грн. - пеня, 5 018 грн. 67 коп. - 3% річних, 19 343 грн. 14 коп. - штраф у розмірі 7% від суми прострочення платежу.

У судове засідання 15.10.2015р. представник відповідача повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин, господарський суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

встановив:

03.01.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське виробниче підприємство "МДС" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УМС Поліестер" (постачальник) укладено договір поставки № 08/12 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця певну продукцію, що надалі іменується товар, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та сплатити за нього встановлену грошову суму на умовах і в порядку, визначеними цим ОСОБА_2 (п. 1.1 ОСОБА_2).

Загальна кількість товару, його найменування, одиниця виміру товару, ціна за одиницю виміру товару і загальна вартість конкретних партій товару, що підлягають поставці по даному ОСОБА_2, та строки їх поставки, визначаються одним або декількома із наступних документів, які є невідємними частинами ОСОБА_2: специфікаціями, замовленнями постачальнику, рахунками-фактурами, видатковими накладними (п. 1.3 ОСОБА_2).

За умовами п. 9.1 ОСОБА_2, в редакції додаткової угоди № 3 від 25.12.2013р., цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення їх печатками у день, що вказаний на початку ОСОБА_2 і діє до 31.12.2015р. Закінчення терміну дії ОСОБА_2 не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії ОСОБА_2.

Відповідно п. 3.1. ОСОБА_2 розрахунок за товар покупець здійснює у грошовій формі в національній валюті України на підставі рахунку-фактури, наданого постачальником.

Розрахунок за поставлену партію товару покупець здійснює протягом 30 календарних днів із моменту її поставки. Сторони можуть узгодити інший строк розрахунку за окрему партію товару. (п. 3.2 ОСОБА_2).

Вид розрахунків сторони узгодили як безготівковий у формі оплати з поточного рахунку (п.п. 3.4, 3.5 ОСОБА_2).

За умовами п.п. 4.9, 4.11 ОСОБА_2, отримання партії товару підтверджується видатковою накладною; датою поставки товару вважається дата, що зазначена у видатковій накладній.

На виконання умов ОСОБА_2 у період з 12.01.2015р. по 06.02.2015р. позивач поставив відповідачу товар належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 290 147 грн. 69 коп., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 75 від 12.01.2015р. на суму 65 043 грн. 00 коп.;

- № 483 від 27.01.2015р. на суму 218 409 грн. 65 коп.;

- № 559 від 29.01.2015р. на суму 651 грн. 84 коп.;

- № 586 від 30.01.2015р. на суму 5 190 грн. 90 коп.;

- № 749 від 06.02.2015р. на суму 852 грн. 30 коп..

Товар прийнятий повноважними представниками відповідача на підставі довіреностей, якій наявні в матеріалах справи, про що свідчать підписи представників у вказаних вище видаткових накладних (а.с. 23-32).

На виконання п. 5.2 ОСОБА_2, позивачем виписані до сплати відповідачу наступні рахунки: № 42 від 09.01.2015р., № 468 від 26.01.2015р., № 568 від 29.01.2015р., № 577 від 29.01.2015р., № 725 від 04.02.2015р. (а.с. 33-37).

Відповідач свої зобовязання по повній та своєчасній оплаті здійснив частково в сумі 13 817 грн. 07 коп., що підтверджується банківськими виписками від 10.02.2015р. та від 01.04.2015р., оплативши частково товар за видатковою накладною № 75 від 12.01.2015р. на суму 12 964 грн. 77 коп. та повністю оплативши вартість товару за видатковою накладною № 749 від 06.02.2015р., у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 276 330 грн. 62 коп.

Відповідно до п. 10.7 ОСОБА_2 за порушення терміну повного розрахунку за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення, включаючи день оплати, а за прострочення строку повного розрахунку за поставлений товар більше чим на 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу. Якщо в цей період облікова ставка змінювалася, розмір пені обчислюється пропорційно цим змінам.

За розрахунком позивача сума нарахованої пені за загальний період з 12.02.2015р. по 01.10.2015р. по кожній видатковій накладній окремо складає 97 324 грн. 93 коп.; сума штрафу становить 19 343 грн. 14 коп.

Із посиланням на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 3% річних в сумі 5 018 грн. 67 коп. за загальний період з 12.02.2015р. по 01.10.2015р. по кожній видатковій накладній окремо.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з вимогами щодо оплати заборгованості від 18.03.2015р. № 32 та від 05.05.2015р. № 65, які залишені відповідачем без задоволення.

Заборгованість відповідача підтверджується: ОСОБА_2 з додатками, копіями видаткових накладних, довіреностей на отримання товару, рахунків на оплату, обґрунтованим розрахунком суми позову тощо.

Доказів оплати заборгованості відповідачем станом на час розгляду справи сторонами не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі ОСОБА_2 поставки, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ч. 1 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За приписами п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку розрахунку пені та 3% річних, виконаного позивачем, судом встановлено, що останнім не враховано норми ч. 1 ст. 253, ч. 5 ст. 254 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України, та невірно визначено початок періоду нарахування за прострочення сплати вартості товару відповідачем за поставками від 27.01.2015р. та 29.01.2015р., тому, згідно перерахунку, здійсненого господарським судом до стягання з відповідача підлягає пеня в розмірі 82 204 грн. 17 коп.

Водночас, за розрахунком суду встановлено, що розмір 3% річних є більшим, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Предявлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення 3% річних в заявленому позивачем розмірі.

Перевіркою правильності здійсненого позивачем розрахунку штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу порушень не встановлено.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені ОСОБА_2 майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати поставленого на його замовлення товару, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_2 та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 276 330 грн. 62 коп. основного боргу, 82 204 грн. 17 грн. пені, 5 018 грн. 67 коп. 3% річних, 19 343 грн. 14 коп. штрафу у розмірі 7% від суми прострочення платежу - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське виробниче підприємство "МДС" (49017, м. Дніпропетровськ, вул. Повітрофлотська, б. 2а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УМС Поліестер" (03680, м. Київ, вул. Червонопрапорна, б. 34, ) 276 330 грн. 62 коп. (двісті сімдесят шість тисяч триста тридцять грн. 62 коп.) основного боргу, 5 018 грн. 67 коп. (пять тисяч вісімнадцять грн. 67 коп.) 3%річних, 82 204 грн. 17 коп. (вісімдесят дві тисячі двісті чотири грн. 17 коп.) пені, 19 343 грн. 14 коп. (девятнадцять тисяч триста сорок три грн.. 14 коп.) штрафу, 6 907 грн. 22 коп. (шість тисяч девятсот сім грн. 22 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено - 20.10.15р.