РІШЕННЯ

13.10.2015Справа №910/21032/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/21032/15

за позовом приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування», м. Київ,

до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Львів,

про стягнення 12 444 грн.,

за участю представників:

позивача - Чередніченко Г.О. (довіреність від 24.12.2014 № б/н);

відповідача - не з'явилися

третьої особи - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-Страхування» (далі - ПАТ «ПРОСТО-Страхування») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» (далі - ПАТ «СТ «Гарантія») про стягнення 12 444 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21032/15; призначено до розгляду у судовому засіданні на 29.09.2015; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1.

19.08.2015 Господарським судом міста Києва було надіслано судовий запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

28.08.2015 до суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла відповідь від 26.08.2015 № 7/2-28/23902 на судовий запит.

22.09.2015 третя особа подала суду письмові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

25.09.2015 відповідач подав суду документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду та відзив на позовну заяву, в якому вказав таке:

- 29.01.2015 ПАТ «СТ «Гарантія» отримало від ПАТ «ПРОСТО-страхування» заяву про страхове відшкодування № 04-494 на суму 26 250 грн.;

- до заяви було додано звіт № 1404/14 про оцінку автомобіля НОМЕР_1;

- у пункті 3.4 вказаного звіту суб'єкт оціночної діяльності ОСОБА_3 визначив, що значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля складає 0,00;

- під час розгляду документів, наданих позивачем, було з'ясовано, що 02.04.2010 за участю автомобіля НОМЕР_1 в м. Дрогобичі по вул. Стрийській, 445 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої автомобіль зазнав пошкоджень (пошкоджено задню ліву частину);

- відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складових та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів; 3 роки - для вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для фототехніки;

- згідно з пунктом 7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо колісні транспортні засоби експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо колісний транспортний засіб експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4;

- оскільки автомобіль «VOLVO ХС70» був пошкоджений і відновлений ремонтом після ДТП, яка мала місце 02.04.2010 у м. Дрогобичі по вул. Стрийській, 445, коефіцієнт фізичного зносу не може вважатися таким, що дорівнює нулю;

- відповідач з метою визначення значення коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого автомобіля звернувся до суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_4;

- 17.02.2015 суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 був складений консультаційний висновок № 0714, в якому коефіцієнт фізичного зносу автомобіля становить 0,58;

- відповідач, врахувавши коефіцієнт фізичного зносу, визначив суму страхового відшкодування 13 806 грн.;

- платіжним дорученням від 15.05.2015 № 740 ПАТ «СТ «Гарантія» перерахувало на рахунок ПАТ «ПРОСТО-страхування» кошти у сумі 13 806 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 розгляд справи було відкладено на 13.10.2015, у зв'язку з неявкою представників позивача та третьої особи.

13.10.2015 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують факт надсилання копії позовної заяви з додатками до неї на адресу третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні 13.10.2015 надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав повністю; проти висновку, який надано відповідачем, заперечив; проведення експертизи не підтримав.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 13.10.2015 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвали Господарського суду міста Києва були надіслані учасникам процесу на адреси, зазначені у позовних матеріалах та у витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 13.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

17.09.2013 ПАТ «ПРОСТО-страхування» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) укладено договір страхування № 004559 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом автомобілем НОМЕР_2.

18.09.2014 о 12 год. 30 хв. у м. Дрогобичі Львівської області по вул. Грушевського, 1 сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «VOLVO ХС70» та автомобіля «Ford» (державний № НОМЕР_3) під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 06.11.2014 зі справи № 465/6753/14-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн..

10.10.2014 позивачем від страхувальника отримано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

22.10.2014 позивачем складено страховий акт № 101820 і розрахунок страхового відшкодування, відповідно до яких сума страхового відшкодування складає 26 250 грн.

На підставі зазначеного страхового акта позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив страхове відшкодування у сумі 26 250 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 23.10.2014 № 9396.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника «Ford» як страхувальника на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом № АІ/2677659, за якими ліміт по майну становив 50 000 грн., а франшиза - 0 грн.

Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на виплату страхового відшкодування в порядку регресу та відсутності підстав для задоволення позовних вимог у сумі 12 444 грн.

27.01.2015 позивач надіслав відповідачу заяву від 23.01.2015 № 04-494 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 26 250 грн.

Відповідач, врахувавши коефіцієнт фізичного зносу, визначив суму страхового відшкодування 13 806 грн.

Платіжним дорученням від 15.05.2015 № 740 ПАТ «СТ «Гарантія» перерахувало на рахунок ПАТ «ПРОСТО-страхування» кошти у сумі 13 806 грн.

Позивач не погодився із вказаною виплатою та просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 12 444 грн. (26 250 грн. - 13 806 грн.).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Позивачем було подано звіт від 25.09.2014 № 1404/14 про оцінку автомобіля «VOLVO ХС70», відповідно до якого: коефіцієнт фізичного зносу визначено 0,00; вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 26 848,46 грн.

Разом з тим, відповідач подав суду консультаційний висновок від 17.02.2015 № 0714, в якому коефіцієнт фізичного зносу автомобіля становить 0,58.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складових та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів; 3 роки - для вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для фототехніки.

Згідно з пунктом 7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо колісні транспортні засоби експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо колісний транспортний засіб експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Відповідач подав суду докази того, що автомобіль «VOLVO ХС70» був пошкоджений і відновлений ремонтом після ДТП, яка мала місце 02.04.2010 у м. Дрогобичі по вул. Стрийській, 445, а тому коефіцієнт фізичного зносу не може вважатися таким, що дорівнює нулю.

Отже, при визначенні страхового відшкодування відповідачем правомірно було застосовано коефіцієнт фізичного зносу 0,58.

Таким чином, відповідач сплатив страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі, визначеному з врахуванням норм Закону, а саме у сумі 13 806 грн.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для стягнення заявленої суми.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 19.10.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук