КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. Справа№ 925/1399/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі Філімоновій І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 31.08.2015 року по справі №925/1399/15 (суддя - довгань К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маг-Трейд"

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Черкаської області передані вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" до товариства з обмеженою відповідальністю "Маг-Трейд" про витребування майна.

До поданої позовної заяви позивач додав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ТОВ "Маг-Трейд" 18029, м. Черкаси, вул.30 років Перемоги, 6.22, ідентифікаційний код 39546869 вчиняти дії з нежитловими приміщеннями магазину з тамбуром літ. "А а", загальною площею 49,9 кв.м. (цегляне), що знаходяться по вул. Жовтневій, буд.4, в місті Сміла, пов'язані з передачею в оренду, передачею в іпотеку, відчуженню в будь-який спосіб, зокрема купівля-продаж, дарування, внесення до статутного фонду інших юридичних осіб, до завершення розгляду справи

Заява позивача мотивована наявністю можливості у відповідача відчужити спірні нежилі приміщення іншим особам, що призведе до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Другим пунктом резолютивної частини ухвали господарського суду Черкаської області від 31.08.2015 р. було відмовлено позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Черкаської області від 31.08.2015р. в частині відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 31.08.2015 р року у справі № 925/1399/15 в частині відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову та прийнято нове рішення в цій частині, яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала Господарського суду Черкаської області прийнята з порушенням норм процесуального права.

На підставі апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 31.08.2015 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 28.09.2015р. порушено апеляційне провадження.

Через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли пояснення з додатковими документами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду Черкаської області від 31.08.2015 р року у справі № 925/1399/15 в частині відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Представник позивача у судове засідання 07.10.2015 року не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Відповідно до ч.5 ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом Черкаської області при прийнятті оскарженої ухвали норм процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 31.08.2015 року у справі № 925/1399/15 прийнята з вірним застосуванням норм процесуального права, є обґрунтованою з наступних підстав.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Забезпечення позову є засобом, що гарантує виконання майбутнього рішення господарського суду. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Згідно ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за

яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У відповідності до постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 року № 16 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У разі вжиття заходів до забезпечення позову з ініціативи господарського суду відповідні дії мають бути мотивовані з урахуванням, зокрема, наведеного, а також припису пункту 3 частини другої статті 86 ГПК.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 р. N 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовними вимогами.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 року № 16 адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Проте як вбачається із заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивач просить заборонити ТОВ "Маг-Трейд" вчиняти дії з нежелим приміщенням пов'язані з подальшим його відчуження або надання в оренду, що на думку позивача може ускладнити виконання рішення у майбутньому але в свою чергу позивач лише декларує про ймовірність настання певних складнощів при виконанні судового рішення не підтверджуючи свої припущення належними та допустими доказами, що у свою чергу суперечить положенням законодавства та роз'ясненням з приводу застосування норм права, наданими судами вищих інстанцій.

Таким чином позивач не довів суду існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його майновим інтересам зі сторони відповідача, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити захист цих прав, свобод та інтересів, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчинення дії з нежитловими приміщеннями магазину з тамбуром літ. "А а" за адресою вул. Жовтнева, 4 м. Сміла в межах предмету позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що Господарським судом Черкаської області було правомірно відмовлено позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 106 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 66, 67, 101, 103 - 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сван-1» залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду м. Києва від 31.08.2015 року у справі № 925/1399/15 в частині відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову залишити без змін.

Матеріали справи №925/1399/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко