ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" жовтня 2015 р.Справа № 916/3333/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП-ХАУС"

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 24 900,00 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: Батраков Д.В. (за довіреністю)

Теслюк В.О. (директор)

від відповідача: ОСОБА_1 (згідно витягу)

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 03.09.2015р. до 10 год. 00 хв. 28.09.2015р., з 28.09.2015р. до 11 год. 30 хв. 09.10.2015р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "ВІП-ХАУС", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 55 400,00 грн. - заборгованості.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.08.2015р. позовну заяву (вх.№3504/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/3333/15 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Разом з позовною заявою позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову (вх.№2-4406/15), яка судом не задоволена, з підстав її необґрунтованості та недоведеності.

28.09.2015р. відповідача подав до суду клопотання (вх.№24034/15) про залучення до матеріалів справи доказів часткової оплати суми боргу в розмірі 30 500,00 грн., у зв'язку з чим ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2015р. провадження в частині сплаченої суми боргу було припинено.

Представник позивача заявлені позовні підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги визнає, просить суд надати йому відстрочку виконання рішення суду по справі, з підстав викладених у заяві (вх.№2-5556/15), яка судом задоволена.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

15 серпня 2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ВІП-ХАУС" (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) оренди (найму) №15/08/14, згідно умов п.1.1. якого, Орендодавець передає у тимчасове платне користування, а Орендар приймає та використовує нежилі приміщення магазину, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 275,9 кв.м.

Відповідно до п.1.4. Договору передача Орендодавцем об'єкту оренди в користування Орендарю, здійснюється підставі акту прийому-передачі нежилих приміщень магазину, який є невід'ємною частиною цього Договору (Додаток 1).

Пунктом 2.3.2. Договору встановлено, що Орендар зобов'язаний щомісячно сплачувати плату за оренду протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту надання Орендодавцем рахунку, який виставляється до 10 числа поточного місяця.

У відповідності до п.3.1. Договору розмір плати за оренду згаданого в п.1. цього Договору нежилого приміщення магазину становить 6 500 (шість тисяч п'ятсот) гривень.

Сторони домовились, що даний Договір набирає юридичної сили з дня підписання, тобто з 01 вересня 2014 року до 31 липня 2015 року (п.6.1. Договору).

На виконання умов вищенаведеного договору позивач передав, а відповідач прийняв на умовах оренди нежилі приміщення загальною площею 275,9 кв.м., що розташовані на АДРЕСА_2.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що відповідачем договірні зобов'язання в частині сплати орендних платежів виконувались несвоєчасно та не повному обсязі, внаслідок чого за відповідачем, виникла заборгованість утворилась заборгованість в сумі 55 400,00 грн.

Під час розгляду справи, відповідачем було частково сплачено суми боргу в розмірі 30 500,00 грн.

З врахуванням вищенаведеного, позивач був вимушений звернутись до господарського суду Одеської області за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання. Управнена сторона має право не приймати виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання. Зобов'язана сторона має право виконати зобов'язання достроково, якщо інше не передбачено законом, іншим нормативно-правовим актом або договором, або не випливає із змісту зобов'язання. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов'язання, на вимогу зобов'язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов'язання повністю або його частини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частинами 1, 3 ст.283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Як встановлено судом, за правовою природою, укладений між сторонами договір - є договором суборенди майна, до якого застосовуються приписи Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості приведеного позивачем в позовній заяві та визнаного відповідачем, останнім в порушення вищезазначених приписів закону та договору оренди, договірні зобов'язання щодо оплати орендних платежів виконані частково, внаслідок чого за відповідачем утворилась з врахуванням часткової оплати заборгованість, яка позивачем зазначена в розмірі - 24 900,00 грн., у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості, встановлена судом в розмірі 24 900,00 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали справи та проаналізовані положення чинного законодавства України, суд, вбачає доведеними та обґрунтованими заявлені позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП-ХАУС", у зв'язку з чим стягненню з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь позивача підлягає 24 900,00 грн.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового в сумі 1 827,00 грн.

Згідно положень ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до поданої 09.10.2015р. заяви відповідачем, з огляду на неможливість на даний момент повного виконання рішення суду, а також з урахуванням вже прийнятих відповідачем заходів по частковій сплаті заборгованості перед позивачем, відповідач просив суд надати йому відстрочку виконання судового рішення у справі №916/3333/15 до 10.11.2015р., оскільки вважає, що надання відстрочки сприятиме повному виконанню рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, на думку суду, ненадання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відстрочки може призвести до призупинення його діяльності, що спричинить негативні наслідки.

Натомість, надання відстрочки, на думку суду, надасть можливість боржнику отримати грошові кошти та виконати рішення суду належним чином.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача та відстрочити виконання судового рішення у справі №916/3333/15 до 10.11.2015р.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП-ХАУС" - задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65074, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП-ХАУС" (65011, м. Одеса, вул. Базарна, буд. 45, код ЄДРЮОФОП 31677252) 24 900 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот) грн. 00 коп. - заборгованості, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат на оплату судового збору.

3. Надати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (65074, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) відстрочку виконання рішення по справі №916/3333/15 до 10 листопада 2015р.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України

Повний текст рішення складено 15 жовтня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський