ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р.Справа № 915/637/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: Шевченко В.В.

судді: Головей В.М., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Жосан В.М. - за дорученням

від відповідача: Тіщенко Г.В. - за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Комунального підприємства "Обрій-ДКП"

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 16.06.2015 року

у справі № 915/637/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Комунального підприємства "Обрій-ДКП"

про стягнення 358679 грн. 81 коп.

Склад колегії суддів змінювався згідно протоколів про автоматизований розподіл судових справ між суддями від 17.08.2015 р. та від 12.10.2015 р.

ВСТАНОВИЛА:

16.04.2015 р. фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач,ФОП ) звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовом до комунального підприємства "Обрій-ДКП" (далі відповідач, Підприємство, КП "Обрій-ДКП") про стягнення грошових коштів у сумі 358.679 грн. 81 коп.

Позов мотивовано тим, що 02.01.2013 р. між КП "Миколаївкомунтранс" та ФОП укладено договір № 3-2012-2013, за умовами якого останній зобов'язався надати послуги з вивезення побутових відходів, а перший прийняти ці послуги та оплатити їх вартість відповідно до умов цього договору.

На виконання вищезазначеного договору ФОП за період з червня по вересень 2013 р. надав КП "Миколаївкомунтранс" послуги з вивезення побутових відходів на загальну суму 390.040 грн., що підтверджується актами виконаних робіт, а останній прийняв ці послуги без будь-яких зауважень щодо їх вартості, якості та кількості.

01.10.2013 р. між КП "Миколаївкомунтранс" та Підприємством укладено договір № 01/10/13 про відступлення права на вимогу та переведення боргу, за умовами якого КП "Миколаївкомунтранс" перевів свій борг за договором № 3-2012-2013 про вивезення побутових відходів на суму 358.679 грн. 81 коп. - новому боржнику КП "Обрій-ДКП".

18.02.2014 р. КП "Миколаївкомунтранс" направив позивачеві лист з повідомлення про укладання договору про відступлення права на вимогу та переведення боргу № 01/10/13 від 01.10.2013 р.

01.10.2014 р. позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити борг в сумі 358679 грн. 81 коп., яка залишена останнім без відповіді.

10.10.2014 р. між сторонами у справі укладено договір про переведення боргу № 10/10/14, за яким відповідач зобов'язався сплатити борг на загальну суму 358679 грн. 81 коп., що виник на підставі договору про відступлення права на вимогу та переведення боргу № 01/10/13 від 01.10.2013 р.

30.03.2015 р. позивач направив відповідачеві телеграму з вимогою сплатити борг в сумі 358679 грн. 81 коп., яка залишена останнім без відповіді.

Оскільки, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором про переведення боргу № 10/10/14 від 10.10.2014 р. щодо сплати боргу, який виник на підставі договору про відступлення права на вимогу та переведення боргу № 01/10/13 від 01.10.2013 р. та договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 3-2012-2013 від 02.01.2013 р., внаслідок чого має борг по його оплаті у сумі 358679 грн. 81 коп., то повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а також відшкодувати понесені судові витрати по справі на оплату судового збору у сумі 7174 грн. та витрати на оплату послуг адвоката у сумі 5000 грн.

У відзиві Підприємство позовні вимоги ФОП не визнавало та вважало їх безпідставними, посилаючись на те, що актом Державної фінансової інспекції в Миколаївській області від 17.03.2015 р. № 14-24/6 встановлено факт спричинення матеріальної шкоди Підприємству його колишнім керівником п. ОСОБА_3, який з 01.08.2012 р. по 30.09.2014 р. обіймав посаду директора КП «Обрій ДКП» та одночасно був ФОП. Названою інспекцією за період з вересня 2013 р. по грудень 2014 р. було виявлено збільшення обсягів фактичного захоронення твердих побутових відходів, що привело до безпідставного отримання ФОП грошових коштів у сумі 1.744.808 грн. 02 коп., у зв'язку з чим відповідач на підставі ст. 79 ГКП України просив зупинити провадження по справі та направити матеріали судової справи прокурору Миколаївської області для перевірки наявності ознак правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.06.2015 р. (суддя Васильєва Л.І.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі та з відповідача на користь позивача стягнуто: 358679 грн. 81 коп. - боргу; 7173 грн. 60 коп. - понесених судових витрат по справі на сплату судового збору за подання позову та 5000 грн. - на оплату послуг адвоката.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором про переведення боргу № 10/10/14 від 10.10.2014 р. щодо сплати боргу, який виник на підставі договору про відступлення права на вимогу та переведення боргу № 01/10/13 від 01.10.2013 р. та договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 3-2012-2013 від 02.01.2013 р., внаслідок чого має борг по його оплаті в сумі 358679 грн. 81 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а також відшкодувати понесені судові витрати по справі на оплату судового збору у сумі 7174 грн. та витрати на оплату послуг адвоката у сумі 5000 грн.

23.06.2015 р. місцевим судом на підставі ч. 4 ст. 90 ГПК України надіслано повідомлення до прокуратури Миколаївської області з посиланням на те, що в матеріалах справи міститься інформація про порушення законності в період здійснення громадянином ОСОБА_3 посадових обов'язків директора КП "Обрій - ДКП".

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права та постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ФОП відмовити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що по-перше, актом Державної фінансової інспекції в Миколаївській області від 17.03.2015р. № 14-24/6 встановлено факт спричинення матеріальної шкоди підприємству його колишнім керівником п. ОСОБА_3, який з 01.08.2012 р. по 30.09.2014 р. обіймав посаду директора КП «Обрій ДКП» та одночасно був ФОП. Інспекцією встановлено, що за період з вересня 2013 р. по грудень 2014 р. було виявлено збільшення обсягів фактичного захоронення твердих побутових відходів, що мало наслідком безпідставне отримання ФОП грошових коштів у сумі 1.744.808 грн. 02 коп., а тому цією позовною заявою ФОП має намір додатково отримати грошові кошти у сумі 358679 грн. 81 коп., що свідчить про наявність ознак правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. При цьому, місцевий суд не застосував вимоги ст. 599 ЦК України про припинення зобов'язання виконанням, проведеним належним чином відповідно до вищезазначеного акту ревізії. По-друге, постановою Корабельного районну м. Миколаєва від 16.10.2014 р. у праві № 488/5273-14 визнано п. ОСОБА_3 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КпАП України. По-третє, наступне схвалення правочину, зокрема, договору про переведення боргу № 10/10/14 від 10.10.2014 р. не відбулось, оскільки нове керівництво цей договір не визнало, так як останній підписано особою без належних повноважень на це. Вчетверте, плата за гонорар адвоката була отримана не останнім, а ТОВ ЮФ «Інфініті», а тому позивач не має права на компенсацію судових витрат згідно ст. 44 ГПК України, внаслідок чого підстави для задоволення позову - відсутні.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційній скарзі підтримав у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу Підприємства без задоволення.

До початку розгляду справи по суті представником відповідача заявлені клопотання про:

- проведення у справі судово-економічної експертизи,

- залучення додаткових доказів до матеріалів справи,

- зупинення провадження у справі та надіслання матеріалів справи прокурору Миколаївської області.

Названі клопотання визнані колегією суддів необґрунтованими та відхилені з огляду на наступне.

Для оцінки доказів, що містяться в матеріалах справи не потребуються спеціальні пізнання в галузі бухгалтерського обліку та економіки, внаслідок чого підстави для проведення у справі судово-економічної експертизи - відсутні.

Оскільки, в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що в нього відсутній оригінал чи належним чином засвідчена копія висновку експерту № 70 від 08.09.2015 р., а надана до суду копія була виготовлена ним з ніким не засвідченої ксерокопії цього документу, то колегія суддів не знаходить підстав для залучення цього документу в порядку ч. 2 ст. 36 ГПК України.

Так як, ще 23.06.2015 р. місцевим судом на підставі ч. 4 ст. 90 ГПК України було надіслано повідомлення до прокуратури Миколаївської області про те, що в матеріалах господарської справи міститься інформація про порушення законності в період здійснення громадянином ОСОБА_3 посадових обов'язків директора КП "Обрій - ДКП", яке залишене органами прокуратури без будь-якого реагування, то колегія суддів не знаходить правових підстав для зупинення провадження у справі та надіслання матеріалів справи прокурору Миколаївської області.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 02.01.2013 р. між КП "Миколаївкомунтранс" та ФОП укладено договір № 3-2012-2013, за умовами якого останній зобов'язався надати послуги з вивезення побутових відходів, а КП "Миколаївкомунтранс" прийняти ці послуги та оплатити їх вартість відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 10.1. вищезазначеного договору, останній набуває чинності з 02.01.2013 р. та діє до моменту визначення переможця конкурсу на послуги з вивезення побутових відходів.

Як свідчать матеріали справи позивач свої зобов'язання за названим договором виконав своєчасно та належним чином та в період з червня по вересень 2013 р. надав КП "Миколаївкомунтранс" послуги по вивезенню побутових відходів на загальну суму 390.040 грн., які прийнято останнім без будь-яких зауважень щодо їх вартості, якості та кількості, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг від 30.06.2013р. № № 142, 143,145, від 31.07.2013р. №№ 163, 164, 166, від 31.08.2013р. № № 85, 88, 89, від 13.09.2013р. №№ 5, 3, які підписані обома сторонами та скріплених їх печатками (а.с. 18-28).

01.10.2013 р. між КП "Миколаївкомунтранс" та відповідачем укладено договір про відступлення права на вимогу та переведення боргу № 01/10/13, за умовами якого КП "Миколаївкомунтранс" перевів свій борг за договором про вивезення побутових відходів № 3-2012-2013 на суму 358679 грн. 81 коп. новому боржнику - КП "Обрій-ДКП", а останній прийняв цей борг та зобов'язався його сплатити у повному обсязі.

18.02.2014 р. КП "Миколаївкомунтранс" направив позивачеві лист з повідомлення про укладання договору про відступлення права на вимогу та переведення боргу № 01/10/13 від 01.10.2013 р.

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2014 р. між сторонами у справі укладено договір про переведення боргу № 10/10/14, за яким КП "Обрій-ДКП" зобов'язався сплатити позивачеві борг в загальній сумі 358679 грн. 81 коп., що виник на підставі договору про відступлення права на вимогу та переведення боргу № 01/10/13 від 01.10.2013 р.

У п. 1.3 вищезазначеного договору сторонами погоджено, що відповідач повинен сплатити позивачеві суму боргу, яка виникла у КП "Миколаївкомунтранс".

01.10.2014 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити борг в сумі 358679 грн. 81 коп., яка залишена відповідачем без відповіді.

30.03.2015 р. позивач направив відповідачеві телеграму з вимогою сплатити борг в сумі 358679 грн. 81 коп. згідно договору про переведення боргу № 10/10/14 від 10.10.2014 р. у строк до 30.03.2015 р., яка залишена останнім без відповіді.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги,кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний термін від дня пред'явлення вимоги, у звязку з чим відповідач повинний виконати свої зобов'язання за договором та здійснити оплату виконаних позивачем робіт у строк до 06.04.2014 р. (включно).

Будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність боргу у відповідача перед позивачем в сумі 358679 грн. 81 коп. згідно договору про переведення боргу № 10/10/14 від 10.10.2014 р. матеріали справи не містять та таких доказів, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, скаржником суду не надано, внаслідок чого місцевий суд підставне відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України стягнув з відповідача на користь позивача: 358679 грн. 81 коп. боргу, а тому протилежні доводи скаржника до уваги прийнятими бути не можуть, так як відповідно до положень ст. ст. 9, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, визначений один із загальних принципів договірних правовідносин - принцип свободи договору. При цьому не має значення, які це умови - істотні, або ті, які сторони узгодили виключно за власною згодою. Якщо умова виконання закріплена у договорі, вона є обов'язковою для сторін та є критерієм належності виконання.

Посилання скаржника на те, що наступне схвалення правочину, зокрема, договору про переведення боргу № 10/10/14 від 10.10.2014 р. не відбулось, оскільки нове керівництво цей договір не визнало, а останній підписано особою без належних на це повноважень до уваги також прийнятими бути не можуть з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи укладений між сторонами у справі договір про переведення боргу № 10/10/14 від 10.10.2014 р., з боку ФОП підписаний особисто п. ОСОБА_3, а з боку відповідача заступником директора КП «Обрій ДКП» п. Арутюновим Р.Р.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 09.10.2014 р., вбачається, що з 05.05.2014 р. уповноваженою особою на представництво інтересів відповідача у правовідносинах з третіми особами, а також право вчиняти від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори належить - п. Арутюнову Р.Р. (а.с.135 зворот), внаслідок чого вважати, що цей договір підписаний з боку відповідача не уповноваженою на це особою - неможливо, а тому протилежні доводи скаржника є помилковими.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ФОП виконав свої зобов'язання за договором про надання послуг з вивезення побутових відходів від 02.01.2013 р., укладеного між ФОП та КП "Миколаївкомунтранс" у повному обсязі та надав відповідні послуги КП "Миколаївкомунтранс», які прийняті останнім без будь-яких зауважень щодо їх якості, вартості та кількості, а тому колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що жодних правовідносин між позивачем та КП "Обрій ДКП" в період виконання робіт з червня 2013 р. по вересень 2013 р. не існувало.

Тому, акт Державної фінансової інспекції в Миколаївській області від 17.03.2015р. № 14-24/6 яким встановлено, що п. ОСОБА_3 з 01.08.2012 р. по 30.09.2014 р. обіймав посаду директора КП «Обрій ДКП» та одночасно був ФОП ніяким чином не спростовує вищенаведене, внаслідок чого цей акт ревізії не є та й не може бути підставою для застосування до правовідносин сторін вимог ст. 599 ЦК України щодо припинення зобов'язання виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради «Про внесення змін та доповнень до деяких рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради» № 754 від 22.08.2013 р., зокрема, визнано виконавцем послуг по вивезенню побутових відходів з території Корабельного району м. Миколаєва - КП «Обрій-ДКП».

На виконання вищезазначеного рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради 01.10.2013 р., між КП "Миколаївкомунтранс" та відповідачем і було укладено договір про відступлення права вимоги та переведення боргу, тобто ініціатива укладання договорів відступлення права на вимогу та переведення боргу виходила не від позивача, а виконавчого комітету Миколаївської міської ради (а.с.35), у зв'язку з чим протилежні твердження скаржника не можуть бути прийняті до уваги.

Як свідчать матеріали справи ФОП дійсно постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.10.2014 р. у справі № 488/5273-14 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КпАП України та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Але, скоєне ФОП вищеназване адміністративне правопорушення ніяким чином не звільняє відповідача від обов'язку від виконання своїх зобов'язань за договором № 10/10/14 від 10.10.2014 р. про переведення боргу, за яким КП "Обрій-ДКП" зобов'язався сплатити позивачеві борг в загальній сумі 358679 грн. 81 коп., що виник на підставі договору про відступлення права на вимогу та переведення боргу № 01/10/13 від 01.10.2013 р., внаслідок чого протилежні доводи скаржника до уваги прийнятими бути не можуть.

Правомірно, відповідно до приписів ст. ст. 44, 49 ГПК України, понесені судові витрати по справі на сплату судового збору покладено місцевим судом на відповідача.

На думку скаржника суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього на користь позивача 5000 грн. понесених витрат на послуги адвоката, оскільки ці витрати по-перше, не є судовими витратами у розумінні ст. 44 ГПК України, так як п. Жосан В.М. здійснює представництво позивача на підставі довіреності, а оплата у сумі 5000 грн. позивачем була здійснена ТОВ „Юридична фірма „Інфініті", а тому підстави для стягнення цих витрат з відповідача на користь позивача відсутні.

Однак, з такими доводами скаржника колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 р. № 7 судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Пунктом 6.3. вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України передбачено відшкодування позивачеві витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-то: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Як вбачається з матеріалів справи 10.03.2015 р. між позивачем та адвокатом Жосан В.М., яка є заступником директора ТОВ «Юридична фірма «Інфініті» (далі фірма) укладено договір про надання правової допомоги у господарському провадженні, за умовами якого позивач доручає, а адвокат приймає на себе зобов'язання щодо надання послуг правової допомоги з приводу представництва та захисту інтересів ФОП у суді першої, апеляційної та касаційної інстанції та для виконання цього договору ФОП надає адвокату усі повноваження передбачені ст. 22 ГПК України.

Відповідно до розрахунку, що є невід'ємною частиною договору вартість послуг адвоката складає 5000 грн.

На виконання умов договору 16.04.2015 р. позивачем здійснено оплату послуг адвоката у сумі 5.000 грн., що підтверджується квитанцією від 16.04.2015 р.

Матеріали справи свідчать, що адвокат п. Жосан В.М. свої зобов'язання за укладеним договором про надання послуг адвоката виконала у повному обсязі, по-перше, склала та подала до суду позовну заяву по даній справі, по-друге, приймала участі у судових засіданнях, що вбачається з протоколу судового засідання тощо.

Таким чином, позивачем вимоги чинного законодавства України щодо надання документального підтвердження витрат на послуги адвоката та приписи постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 р. № 7, виконано у повному обсязі та надано усі необхідні документи, а саме: угоду про надання послуг щодо ведення справи у суді від 10.03.2015 р., копія свідоцтва адвоката п. Жосан В.М. № 449 від 22.05.2007 р., яка представляла інтереси позивача у суді, ордер № 025671 від 12.05.2015 р. та квитанцію на суму 5.000 грн., що підтверджує сплату відповідних послуг адвоката.

Посилання скаржника на той факт, що витрати на адвоката не є судовими витратами у розумінні ст. 44 ГПК України, оскільки п. Жосан В.М. здійснює представництво позивача на підставі ордеру, а оплата у сумі 5000 грн. позивачем була здійснена фірмі правомірно не прийнято місцевим судом до уваги, оскільки відповідно до приписів п. 6.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 р. № 7 відшкодування витрат позивачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді здійснюється за наявності угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді або ордеру адвоката, у зв'язку з чим відповідачем здійснено помилкове тлумачення положення закону щодо неможливості одночасного наявності ордеру та договору на надання послуг адвоката, тим паче, що представник позивача є заступником директора фірми з якою останньою укладено договір про надання послуг адвоката, внаслідок чого протилежні твердження скаржника не можуть бути прийнятими до уваги.

З урахуванням вищенаведеного, а також часу, необхідного кваліфікованому фахівцю в галузі права на вивчення обставин справи, підготовку матеріалів, збору необхідних доказів, тривалістю справи та її складністю колегія суддів вважає, що витрати на оплату послуг адвоката в сумі 5000 грн. є цілком розумними та співрозмірними для даної справи, внаслідок чого протилежні доводи скаржника також до уваги прийнятими бути не можуть.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 16.06.2015 року у справі № 915/637/15 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства "Обрій-ДКП"- без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Головей В.М.

Ярош А.І.