ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р.Справа № 922/4951/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєву А.В.

розглянувши справу

за позовом Люботинського міського центру зайнятості, м. Люботин (Харківська область) 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Харківській області, м. Харків Державна фінансова інспекція в Харківській області, м. Харків
до Виконавчого комітету Люботинської міської ради, м. Люботин (Харківська область)
про стягнення 1664,30 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 1 від 30.07.2015 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 03-40/3507 від 23.12.2014 року;

третьої особи - ОСОБА_3, довіреність № 25-26/1390 від 27.02.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Люботинський міський центр зайнятості, м. Люботин (Харківська область) (позивач) 31.08.2015 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Виконавчого комітету Люботинської міської ради, м. Люботин (Харківська область), про стягнення 1664,30 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ОСОБА_4 міжрайонної державної фінансової інспекції від 12.05.2015 року № 770-20/07, у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача збитки в сумі 1664,30 грн., завдані в наслідок не підтвердження окремих видів громадських робіт. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 вересня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/4951/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 22 вересня 2015 року об 11:20.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 вересня 2015 року розгляд справи № 922/4951/15 відкладено на 06 жовтня 2015 р. о 10:40год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

06.10.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача надійшли пояснення (вх. № 40161), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

06.10.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 40167) з додатковими документами, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в призначене судове засідання з'явився, проти позову заперечив повністю з підстав, викладених в наданому раніше відзиві на позовну заяву.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача в призначене судове засідання з'явилась, заявлений позивачем позов підтримала з підстав, викладених в наданих раніше поясненнях.

На думку суду, в матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, в зв'язку з чим господарська справа № 922/4951/15 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує, що відповідно до п.2.16 плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансове, інспекції України та п. 1.1.2.1 плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в Харківській області на І квартал 2015 року, сектором контролю в Харківському районі ОСОБА_4 МДФІ (третьою особою у справі) проведена планова ревізія використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в Люботинському міському центрі зайнятості за період з 01.10.2011 р. по 01.01.2015 рр.

Так, під час проведення ОСОБА_4 міжрайонною державною фінансовою інспекцією планової ревізії встановлено порушення законодавства, а саме, 1664,30 грн. зайво виплаченої заробітної плати з нарахуваннями безробітним, зайнятим на громадських роботах у Виконавчому комітеті Люботинської міської ради, у зв'язку з не підтвердженням виконання окремих видів робіт, що є порушенням вимог п.п. 1.2/2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом МФУ від 24.05.1995 № 88, п.п. 1, 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996- XIV.

Враховуючи вищенаведені обставини, за результатом проведеної ОСОБА_4 міжрайонною державною фінансовою інспекцією ревізії останньою було складено та Люботинським міським центром зайнятості (далі - Центр зайнятості) 13.05.2015 року отримано примірник ОСОБА_4 ревізії використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в Люботинському міському центрі зайнятості за період з 01.10.2011 по 01.01.2015 від 12.05.2015 року за вих. № 770-20/07.

Позивачем в позовній заяві наголошено, що з метою усунення виявлених порушень законодавства, у тому числі відшкодування збитків, завданих порушеннями, в установленому законодавством порядку, ОСОБА_4 МДФІ Люботинському міському центру зайнятості направлено Вимогу щодо усунення порушень законодавства від 04.06.2015 № 770-15/1017 з пропозицією до позивача стягнути з відповідача збитки в сумі 1664,30 грн., завдані останнім в наслідок не підтвердження окремих видів громадських робіт.

Враховуючи вищенаведене, позивачем зазначено, що вищевказана Вимога щодо усунення порушень законодавства від 11.06.2015 за вих. № 04-25/414, що пред'явлена до виконання позивачу (Центру зайнятості), вказує на виявлені збитки та їх розмір, у зв'язку із чим, позивач вимагає від виконавчого комітету Люботинської міської ради їх відшкодування.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту в судовому порядку.

Відповідач під час розгляду справи проти заявлених позовних вимог заперечив повністю, в обґрунтування своїх заперечень наголошував на тому, що рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради від 11.02.2014 р. № 47 "Про розподіл коштів на організацію та проведення громадських робіт в 2014 році" було визначено організацію проведення громадських робіт та фінансування за рахунок коштів місцевого бюджету у сумі 15000,00 гривень.

Так, відповідачем наголошено, що розпорядженням міського голови від 03.03.2014 р. № 54 "Про створення тимчасово робочих місць" було створено 15 тимчасових робочих місць та укладено договір між Виконкомом Люботинської міської ради та Люботинським міським центром зайнятості № 00001 від 03.03.2014 р. про порядок здійснення організації робіт та їх фінансування, невід'ємною частиною якого є кошторис витрат із фінансування організації громадських робіт.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем зазначено, що на виконання п.п. 2.1.3., 2.1.4. договору, за направленням з Люботинського міського центру зайнятості на тимчасово створені робочі місця виконкомом було прийнято осіб, що беруть участь у громадських роботах, з якими укладено строкові трудові договори, про що відповідачем подано до матеріалів справи: копії направлень, заяв, розпоряджень про прийняття, строкових договорів, табелів обліку робочого часу.

Так, відповідачем наголошено, що за результатами виконаних робіт складено акти виконаних робіт особами, які брали участь в оплачуваних громадських роботах, в яких відображено види робіт та кількість відпрацьованих годин, які також надано з боку відповідача до матеріалів справи.

Враховуючи вищенаведене, відповідач зазначив, що дані про кількість відпрацьованих людино-днів та заробітну плату осіб, направлених на роботи, підтверджується довідками про виконання громадських робіт. Нарахування заробітної плати особам, направленим на роботи, підтверджується особовими рахунками, які надано останнім до матеріалів справи.

Враховуючи наведене, відповідачем наголошено, що організація, проведення та фінансування оплачуваних громадських робіт, а також оформлення супровідної документації здійснено виконкомом Люботинської міської ради у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", органу державного фінансового контролю надається право при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

При цьому, згідно листа Верховного Суду України від 09.08.2006р. № 1-11/477, обставини, висвітлені в актах КРУ, та факти про їх порушення, встановлені КРУ під час перевірок, підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним процесуальним законодавством України, зокрема статтями глави 5 Цивільного процесуального Кодексу України та статтями розділу V Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, акт контрольно-ревізійного органу не визначений чинним законодавством як безумовний доказ, а тому не повинен прийматися як беззаперечний доказ про встановлені порушення з боку господарюючого суб'єкта (підконтрольної установи).

Матеріали справи свідчать, що розпорядженням міського голови від 03.03.2014 р. № 54 "Про створення тимчасово робочих місць" було створено 15 тимчасових робочих місць та у перевіряємий Інспекцією період - з 01.10.2011 р. по 01.01.2015 р. між Люботинським міським центром зайнятості та Виконавчим комітетом Люботинської міської ради укладався договір № 00001 про організацію громадських робіт та фінансування їх організації від 03.03.2014 р., невід'ємною частиною якого є кошторис витрат із фінансування організації громадських робіт.

Так, як вбачається з матеріалів справи, на виконання п.п. 2.1.3., 2.1.4. договору, за направленням з Люботинського міського центру зайнятості на тимчасово створені робочі місця виконкомом було прийнято осіб, що беруть участь у громадських роботах, з якими укладено строкові трудові договори, про що свідчать наявні в матеріалах справи: копії направлень, заяв, розпоряджень про прийняття, строкових договорів, табелів обліку робочого часу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, при цьому, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; також сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України ).

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною 7 даної статті передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Так, предметом укладених між позивачем та відповідачем договору є здійснення організації громадських робіт та фінансування їх організації відповідно до статті 31 Закону України "Про зайнятість населення", Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013 р. № 175.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1.4. зазначеного вище договору № 00001 про організацію громадських робіт та фінансування їх організації від 03.03.2014 р., Виконавчий комітет Люботинської міської ради зобов'язався укласти з особами, які беруть участь у громадських роботах, строкові трудові договори у письмовій формі із занесенням запису до трудової книжки відповідно до законодавства про працю.

Згідно з п. 2.1.9. договору № 00001 про організацію громадських робіт та фінансування їх організації від 03.03.2014 р., Виконавчий комітет Люботинської міської ради зобов'язався надавати Люботинському міському центру зайнятості щомісячно, до 3 числа місяця наступного за місяцем, у якому проводилися громадські роботи, довідку про виконання громадських робіт, за формою, що є додатком 3 до цього договору.

Відповідно до п. 2.3.4. зазначеного вище договору № 00001 про організацію громадських робіт та фінансування їх організації від 03.03.2014 р., Люботинський міський центр зайнятості зобов'язався перераховувати протягом 15-ти робочих днів з дня укладення договору та кожного наступного місяця не пізніше 22 числа на рахунок Виконавчого комітету Люботинської міської ради відкритий ним згідно із пунктів 2.1.14 договору, кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, в місячному обсязі, передбаченому Кошторисом.

Згідно з п. 2.4.1. вказаного договору № 00001 про організацію громадських робіт та фінансування їх організації від 03.03.2014 р., Люботинський міський центр зайнятості зобов'язався здійснювати 1 раз на півроку перевірку цільового використання Виконавчим комітетом Люботинської міської ради коштів, які були отримані на організацію громадських робіт, а також проводити перевірку у разі надходження письмового звернення від фізичної або юридичної особи про факти порушення Виконавчим комітетом Люботинської міської ради законодавства щодо організації громадських робіт або умов Договору - упродовж 30 робочих днів з дня отримання інформації.

При цьому, вартість послуг, наданих відповідачем за договором № 00001 про організацію громадських робіт та фінансування їх організації від 03.03.2014 р., була перерахована позивачем відповідачеві у повному обсязі, що підтверджує факт належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 632 Цивільного Кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Матеріали справи свідчать про те, що договір в частині визначення ціни не був визнаний недійсними повністю або частково з підстав її завищення, та будь-які зміни з цього приводу до нього внесено сторонами не було. Жодних дій щодо коригування суми оплати за участю відповідача позивачем в установленому порядку не вчинялись.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що договір про організацію громадських робіт та фінансування їх організації був укладений між позивачем та відповідачем у повній відповідності до вимог діючого законодавства України, зі всіма умовами, визначеними законодавством для такого виду договорів.

Претензій щодо обсягу і якості наданих послуг позивач не мав та повністю оплатив їх вартість. Мотивованої відмови від приймання наданих послуг та будь - яких претензій з боку позивача не надходило, обсяг наданих послуг був погоджений сторонами.

Викладені вище обставини свідчать про те, що спірні договори виконано сторонами належним чином та у повному обсязі, відповідно до умов вищезазначеного договору, без будь-яких зауважень, з належною якістю і у встановлений строк.

Належне виконання сторонами усіх умов договору визнано представниками сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 193 Господарського Кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач, вимагаючи повернення частини виконаного за договором, фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є порушенням вказаних вимог чинного законодавства.

Виявлені інспекцію порушення не можуть змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін та зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт (наданих послуг), оскільки правовідносини між позивачем і відповідачем виникли на підставі договору, в якому сторони вільно, на власний розсуд визначили обсяг послуг, що підлягали виконанню та визначили їх вартість. Відповідно до наведених вище вимог законодавства ці умови є обов'язковими для сторін, а договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, було отримано останнім як оплату за послуги, надані у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, вважається, що такі кошти було набуто відповідачем за наявності правової підстави - Договору, та вони не можуть вважатися збитками.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що виявлені за результатами планової ревізій фінансово-господарської діяльності позивача, порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у своїй постанові від 02.07.2012 р. у справі № 5006/18/13/2012.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Вищий господарський суд України у своєму роз'ясненні № 02-5/215 від 01.04.1994р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначив, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно - наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоча би одного з них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Суд зазначає, що наявність усіх елементів цивільного правопорушення в діях відповідача, зокрема, наявність збитків як таких, що спричинені діяльністю саме відповідача, не доведена позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного Кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження факту вчинення відповідачем протиправного діяння позивачем надано копію ОСОБА_4 ревізії використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в Люботинському міському центрі зайнятості за період з 01.10.2011 по 01.01.2015 від 12.05.2015 року № 770-20/07 (т.с. І а.с. 10-17), який не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Крім того, акт контрольно-ревізійного органу не можна вважати безумовним доказом порушення з боку господарюючого суб'єкта (підконтрольної установи). Тобто вимога про усунення порушень від 04.06.2015 р. за вих. № 770-15/1017 (т.с. І а.с. 18-19), пред'явлена на основі проведеної ОСОБА_4 міжрайонною державною фінансовою інспекцією перевірки, не доводить факту порушення з боку відповідача умов укладеного між сторонами договору про організацію громадських робіт та фінансування їх організації.

Недоведеність факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, або виконання укладеного договору із порушенням умов, виключає застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Тобто, право на судовий захист у суб'єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.

Позивачем, всупереч вимог статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) не надано доказів порушення або оспорювання відповідачем прав або охоронюваних законом інтересів позивача.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів, які свідчать про порушення чи оспорювання права позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для судового захисту його права, та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 22, 614, 626, 628, 632, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 180, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 12.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_5