ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.10.2015 Справа № 920/1074/15

Господарський суд Сумської області, у складі головуючого судді Джепи Ю.А., суддів: Сопяненко О.Ю. та Яковенко В.В., розглянувши матеріали справи № 920/1074/15:

за позовом: Комунального підприємства Білопільської міської ради

Теплосервіс Білопілля, м. Білопілля Сумської області;

до відповідача: Білопільського міського споживчого товариства, м. Білопілля

Сумської області;

про стягнення 29 121 грн. 98 коп.,

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 01.04.2015);

від відповідача: не прибув;

При секретарі судового засідання Куриленко О.В.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 29 121 грн. 98 коп. заборгованості, з яких: 16 107 грн. 05 коп. основного боргу, відповідно до укладеного між сторонами договору про надання послуг з централізованого опалення № 17 від 07.10.2013; 13 014 грн. 93 коп. пені, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги. Окрім цього, представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог б/н від 20.10.2015, в якій зазначив, що в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 13 014 грн. 93 коп. відмовляється, проте просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 16 107 грн. 05 коп., а також судові витрати, повязані з розглядом справи. Відповідно до ст. 22 ГПК України заява прийнята судом до розгляду.

Відповідач в дане судове засідання не прибув, письмового відзиву на позовну заяву не подав, правом подати заперечення проти вимог позивача або докази сплати суми заборгованості відповідач не скористався, повноважного представника в судове засідання не направив, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд вважає, що сторонам створені всі належні умови та є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем 07.10.2013 був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення № 17, щодо опалення приміщення магазину № 15 за адресою: м. Білопілля, вул. 1-ше Травня, б. 20.

На підставі даного договору позивач на протязі опалювального періоду 2014-2015 забезпечив вищевказане приміщення відповідача тепловою енергією у повній кількості та належної якості, протягом відповідного опалювального періоду нарікання на послуги з теплопостачання до позивача не надходило.

Позивач зазначає, що виконав свої договірні зобовязання своєчасно та у повному обсязі, відповідно до вимог договору. Відповідач в свою чергу не виконав свої договірні зобовязання щодо оплати за спожиті послуги. Оплату відповідач повинен був провести відповідно до умов п. 1, п. 6 договору до 10 числа наступного місяця з жовтня місяця 2014 заборгував позивачу грошову суму.

З 01.06.2014 тариф на теплову енергію 999 грн. 90 коп. за 1 Гкал (без ПДВ), встановлений постановою Національної комісії, що здійснює Державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 23.05.2014 № 563; з 01.12.2014 тариф на теплову енергію 1189 грн. 21 коп. за 1 Гкал. (без ПДВ), встановлений постановою НКРЕКП від 28.11.2014 № 502; з 01.03.2015 тариф на теплову енергію 1681 грн. 16 коп. за Гкал. (без ПДВ), встановлений постановою НКРЕКП від 27.02.2015 № 301; з 01.04.2015 тариф на теплову енергію 1 455 грн. 39 коп. за Гкал. (без ПДВ), встановлений постановою НКРЕКП від 31.03.2015 № 1068.

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач за період з жовтня 2014 по 13.04.2015 включно за використану теплову енергію, було нараховано грошову суму в розмірі16 107 грн. 05 коп., проплата за спожиті послуги за цей період не проводилася.

Факт отримання відповідачем послуг за договором підтверджується матеріалами справи.

Господарський суд вважає вимоги позивача правомірними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

З наведеною нормою кореспондується і ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, згідно із якою господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідачем доказів сплати 16 107 грн. 05 коп. основного боргу та аргументованих заперечень проти вимог позивача не подано, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку відповідачеві нарахована пеня в сумі 13 014 грн. 93 коп.

В судове засідання від позивача надійшла заява, якою від стягнення з відповідача пені відмовляється.

Відповідно до п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Оскільки позивач відмовився від позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені і така відмова не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує прав та інтересів інших осіб, господарський суд приймає відмову від позову і відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК України провадження у справі в цій частині позовних вимог припиняється.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони, також якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що відповідач порушив умови договірних зобовязань, з нього на користь позивача підлягають стягненню 1 827 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 610 Цивільного кодексу України, ст. 173, 193 Господарського кодексу України ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В частині стягнення 13 014 грн. 93 коп. пені провадження у справі припинити згідно п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

2. Позов задовольнити.

3. Стягнути з Білопільського міського споживчого товариства (вул. 1-ше Травня, б. 20, м. Білопілля, Сумська область, 41800; код 01765331) на користь Комунального підприємства Білопільської міської ради Теплосервіс Білопілля (вул. Леніна, б. 87, м. Білопілля, Сумська область, 41800; код 37601105) 16 107 грн. 05 коп. основного боргу, 1 827 грн. 00 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.10.2015

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА

СУДДЯ О.Ю. СОПЯНЕНКО

СУДДЯ В.В. ЯКОВЕНКО