ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 р. Справа №917/1537/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк", вул. Дмитрівська, 18/24, м. Київ, 01054

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36000

про стягнення 83 894,87 грн.

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за Договором кредиту №16-КР від 14.07.2011р. в розмірі 83 894,87 грн. з яких 45 172,65грн. простроченої заборгованості за кредитом, 25 407,26грн. пеня та 13 314,96грн. штраф за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості.

15.10.2015р. від позивача до суду надійшло клопотання (вхід. №15022 від 15.10.2015р.) про долучення до матеріалів справи додаткових документів. Крім того, в поданому клопотанні позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві та просить суд проводити розгляд справи без участі їхнього представника.

Відповідач в судове засідання не з"явився, 15.10.2015р. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід.№15031 від 15.10.2015р.) відповідно до якого останній проти задоволення позову заперечує. В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що нараховані позивачем пеня та штраф за одне правопорушення не відповідають вимогам чинного законодавства. Крім того, зазначає, що позивачем нараховано пеню за три роки, що є порушенням вимог щодо застосування позовної давності, в зв"язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ЕКСПОБАНК", (Банк за Договором; позивач по справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позичальник за Договором; відповідач по справі) 14.07.2011року був укладений Договір кредиту №16-КР (далі - Договір кредиту) (а.с.12-17).

Відповідно до п. 1.1 Договору кредиту банк зобов"язався надати позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у сумі 100 000,00грн., а позичальник зобов"язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в порядку, строки та на умовах визначених Договором.

Пунктом 1.3 Договору кредиту визначено, що процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 20% річних.

Строк користування кредитом встановлюється з 14.07.2011р. по 13.07.2012р. (п.п.1.2. Договору).

За умовами п.п. 1.2.1 Договору кредиту відповідач зобов"язався повернути банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком (Додаток №1 до Договору ), але не пізніше 13.07.2012р.

В подальшому між сторонами 31.07.2012р. було укладено Додатковий договір №1 до Договору кредиту №16-КР від 14.07.2011р., яким було внесено зміни до п.п. 1.1., 1.2.1, 1.3 та п. 3 доповнено п.п. 3.4.18 (а.с.19).

Так відповідно п.п. 1.1., 1.2.1., 1.3. Договору кредиту в редакції Додаткового договору №1 від 31.07.2012р. Банк зобов'язався надати позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у сумі 73 104,92 грн. Відповідач повертає Позивачу кредит у строки/терміни, що визначені графіком (Додаток №1 до цього Договору), але не пізніше 31 липня 2013 року. 1.3.Процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі 26% річних та починає діяти з 01.08.2012 року.

Як встановлено господарським судом, на виконання умов договору кредиту та укладеного до нього Додаткового договору, Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" було надано ФО-П ОСОБА_1 грошові кошти, шляхом їх перерахування на позичковий рахунок відповідача №001, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок.

Як вбачається з матеріалів справи 11.04.2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Угоду про порядок виконання зобов'язань до Договору кредиту №16-КР від 14.07.2011р. (далі - Угода).

Оскільки відповідачем було прострочено виконання зобов'язань за Договором кредиту, в зв'язку з чим, Сторони узгодили наступний порядок добровільного виконання зобов'язань Відповідачем за Договором кредиту.

Відповідно до п.1 до Угоди, Відповідач визнав, що зобов'язаний сплатити за Договором кредиту на користь Позивача станом на 10 квітня 2014 року грошову суму в загальному розмірі 73 759,25грн., яка складається з:

а) заборгованості за кредитом яка виникла на підставі Договору кредиту в розмірі 55 072, 65 грн.;

б) пені за несвоєчасну сплату кредиту та/або нарахованих процентів за Договором кредиту у розмірі 5 371,64грн.;

в) штрафу за несвоєчасну сплату кредиту та/або нарахованих процентів за Договором кредиту у розмірі 13 314,96грн.

Пунктом 2 даної Угоди сторони домовились, що позичальник зобов"язаний сплатити на користь банку грошову суму в загальному розмірі 65 773,13грн., яка складається з:

а) заборгованості за кредитом яка виникла на підставі Договору кредиту в розмірі 55 072, 65 грн.;

б) пені за несвоєчасну сплату кредиту та/або нарахованих процентів за Договором кредиту у розмірі 5 371,64грн.;

в) штрафу за несвоєчасну сплату кредиту та/або нарахованих процентів за Договором кредиту у розмірі 5328,84грн.

Після виконання відповідачем пункту 2 Угоди, позивач відмовляється від стягнення штрафу за несвоєчасну сплату кредиту та/або нарахованих процентів за Договором кредиту у розмірі 7986,12грн. (п.3 Угоди).

Вказаною Угодою сторонами було погоджено графік виконання :

- до 30.04.2014р. позичальник сплачує банку грошову суму в розмірі 10962,19грн.;

- до 30.05.2014р. позичальник сплачує банку грошову суму в розмірі 10962,19грн.;

- до 30.06.2014р. позичальник сплачує банку грошову суму в розмірі 10962,19грн.;

- до 30.07.2014р. позичальник сплачує банку грошову суму в розмірі 10962,19грн.;

- до 29.08.2014р. позичальник сплачує банку грошову суму в розмірі 10962,19грн.;

- до 30.09.2014р. позичальник сплачує банку грошову суму в розмірі 10962,18грн.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов договору кредиту та укладених до нього Додаткового договору та Угоди про порядок виконання зобов"язань, ФО-П ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов'язання в частині своєчасного повернення коштів.

У зв'язку з невиконанням ФО-П ОСОБА_1 своїх зобов'язань, позивачем на адресу відповідача була надіслана вимога № 1104/3858 від 08.07.2015р. (а.с.22) про повернення грошових коштів в сумі 83 894,87грн., з яких 45 172,65грн. простроченої заборгованості за кредитом, 25 407,26грн. пеня та 13 314,96грн. штраф за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості.

Однак, вказана вимога була залишена без реагування, а заборгованість відповідачем не була погашена.

В зв"язку з чим Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з ФО-П ОСОБА_1 заборгованості за Договором кредиту №16-КР від 14.07.2011р. в розмірі 83 894,87 грн. з яких 45 172,65грн. простроченої заборгованості за кредитом, 25 407,26грн. пеня та 13 314,96грн. штраф за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 (кредит) і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України).

Приписами статті 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду судом спору по суті відповідач не подав до свого відзиву на позов документального спростування існування заборгованості за кредитом, доказів погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі відповідно до умов договору та графіку її погашення, не надав.

З наявних в матеріалах справи копій банківських виписок по особовому рахунку ФО-П ОСОБА_1 вбачається, що відповідачем погашено заборгованість по кредиту частково.

Враховуючи встановлений сторонами в Угоді про порядок виконання зобов"язань від 11.04.2014р. до Договору кредиту №16-КР від 14.07.2011р. графік погашення заборгованості по кредиту та те, що доказів погашення заборгованості у повному обсязі сторонами суду не надано, господарський суд вважає, що стягнення 45 172,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом є обґрунтованим та правомірним, а тому вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

Крім цього, позивачем за несвоєчасну сплату простроченої заборгованості нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню та штраф.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України).

Як вбачається з умов договору кредиту (п.4.1) сторони визначили, що у разі порушення Відповідачем терміну повернення кредиту та/або терміну сплати процентів за користування кредитами, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитами та/або процентами, за кожний день прострочення, а також штраф у розмірі 20% від загальної суми простроченої заборгованості на день її виникнення, якщо кредит надано в національній валюті України, або 15% від загальної суми простроченої заборгованості на день її виникнення, якщо кредит надано в іноземній валюті.

Так позивачем на підставі п.п.4.1. Договору нараховано пеню в сумі 25 407,26грн. за період з 01.08.2013р. по 08.07.2015р.

Відповідач в своєму відзиві просить суд відмовити в позові в частині стягнення пені у зв'язку із спливом позовної давності.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Однак, п.п.7.9. Договору кредиту сторони погодили, що підписання цього Договору між банком і позичальником укладено договір про встановлення позовної давності за цим Договором або у зв"язку з його виконанням тривалістю три роки, у тому числі про стягнення неустойки.

З урахуванням наведеного, заявлене відповідачем клопотання про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Судом перевірено правильність нарахування пені за допомогою калькулятора ІПС "Ліга". За результатами розрахунку встановлено, що заявлені суми не перевищують розрахункових, є правомірними та підлягають задоволенню.

Посилання відповідача в відзиві на позовну заяву, про порушення позивачем чинного законодавства, щодо одночасного нарахування пені та штрафу за одне правопорушення, судом відхиляється виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф, як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки, які не можна ототожнювати.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Господарський суд зазначає, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України, згідно якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу в сумі 13 314,96грн нарахованого за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з урахуванням п.п.4.1. Договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідач правами, наданими йому ГПК України, не скористався, жодних доказів, що спростовували факт існування заборгованості чи її розмір, не надав.

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене та приписи ст. 33 ГПК України в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, позовні вимоги заявлені обґрунтовано, підтверджені доказами та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, 36000; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ЕКСПОБАНК" (вул. Дмитрівська, 18/24, м. Київ, 01054; ) 45 172,65грн. простроченої заборгованості за кредитом, 25 407,26 грн. пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості, 13 314,96грн. штрафу за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості.

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, 36000; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України, отримувач коштів УДКСУ у м. Полтава (м. Полтава), 22030001, код отримувача (код ЄДРПОУ) 38019510, рахунок отримувача 3002, банк отримувача ГУДКСУ у Полтавській області, код банку отримувача 831019, код класифікації доходів бюджету 22030001 - 1827,00 грн. судового збору.

4.Видати накази після набрання цим рішенням законної сили.

Суддя Погрібна С.В.