РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015Справа №910/20502/15
За позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"

до Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом"

про стягнення 406 682, 94 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Стасовська Н.І. (довіреність №29-14/21 від 05.01.2015);

від відповідача - не прибув

встановив :

10.08.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява, у якій позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за договором №3661 «С» на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 21.10.2013 у сумі 180829 грн. 86 коп., 180829 грн. 86 коп. пені, 3% річних у сумі 2548 грн. 43 коп. та 42474 грн. 78 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання за належною юридичною адресою ухвали суду.

Відзив на позовну заяву та інші витребувані господарським судом документи відповідачем не надані.

З урахуванням викладеного, а також положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

21.10.2013 між позивачем (теплопостачальна організація) та відповідачем (споживач) укладено договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 3661 «С» (далі - договір), згідно умов п. 1. якого теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення до межі розподілу будівлі по вул. Алмазна, 2а - академія.

Відповідно до п. 31, 32, 33 Договору, оплата за опалення проводиться за фактично використану кількість теплової енергії. Всі розрахунки по договору проводяться на підставі рахунку виставленого теплопостачальною організацією, із застосуванням діючих тарифів. Споживач зобовязується сплачувати за теплову енергію у строк до 30 числа розрахункового місяця.

Факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії, який підписується сторонами. У разі неповернення споживачем акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний строк, як це передбачено пунктом 12 договору, він, підписаний теплопостачальником в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачеві теплової енергії (п. 32 договору).

Відповідно до п. 34 договору теплопостачання у випадку несплати у вказані в договорі строки нараховується пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно із Законом України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати, за спожиті комунальні послуги» від 20.05.99 № 686-ХІ, а також стягуються 3 % річних та інфляційні витрати згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як визначено у п. 39 договору теплопостачання, даний договір укладений на період: а) для опалення з 21.10.2013 по 31.12.2014; б) в частині розрахунків - до їх повного завершення.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 ст. 275 Господарського кодексу України встановлено за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

За приписами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як визначено ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивач виставив відповідачу рахунки на оплату на суму 180 829,86 грн.: від 30.11.2014 на суму 6 209, 74 грн., від 26.11.2014 - 31 169, 00 грн., від 31.12.2014 - 10 955, 11 грн., від 25.12.2014 - 31 157, 75 грн., від 26.01.2014 - 33 916, 22 грн., від 31.01.2015 - 7 277, 15 грн., від 25.0.2015 - 23 601, 86 грн., від 25.03.2015 - 31 569, 80 грн., від 24.04.2015 - 4 973, 23 грн. Також позивачем складені акти прийманняпередачі теплової енергії на зазначену суму.

Вищенаведені документи за листопад 2014 року направлені відповідачу 06.12.2014, за грудень 2014 року - 26.12.2014, за січень 2015 року - 27.01.2015, за лютий 2015 року - 26.02.2015, за березень 2015 року - 27.03.2015, за квітень 2015 року - 27.04.2015, про що свідчать реєстри згрупованих поштових відправлень.

Рахунки та акти направлялись на юридичну адресу відповідача, яка також зазначена в договорі: м. Київ, вул. Фрометівська, 2.

Направлені акти приймання-передачі теплової енергії відповідачем не підписані та не повернені позивачу, тому в силу п. 32 договору, споживач підтвердив факт надання послуг в обсязі вказаному в актах.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, що жодного підтвердження щодо факту оплати відповідачем теплової енергії в сумі 180 829,86 грн. у встановлений п. 33 договору теплопостачання термін сторонами спору суду не надано.

Підсумовуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 180 829,86 грн. є правомірною, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі, з тих підстав, що позов в цій частині позивачем належним чином доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем жодними доказами не спростовано.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 180 829,86 грн. пені, 2 548, 43 грн. 3 % річних, 42 474, 78 грн. втрат від інфляції.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» встановлено таке: установити, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи, що у правовідносинах сторін договору теплопостачання має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є правомірними та підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши розрахунок вимог про стягнення з відповідача пені , 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, дійшов висновку про його обґрунтованість.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, на підставі викладеного господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (03039, м. Київ, вул. Фрометівська, 2, код 00127522) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (36008, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Комарова, 2-А, код 03338030) суму основного боргу у розмірі 180 829, 86 грн. (сто вісімдесят тисяч вісімсот двадцять девять гривень 86 коп.), пеню - 180 829,86 грн. (сто вісімдесят тисяч вісімсот двадцять девять гривень 86 коп.), 3 % річних - 2 548, 43 грн. (дві тисячі пятсот сорок вісім гривень 43 коп.), інфляційні - 42 474, 78 грн. (сорок дві тисячі чотириста сімдесят чотири гривні 78 коп.) та 8 133,66 грн. (вісім тисяч сто тридцять три гривні 66 коп.) судового збору.

3.Видати наказ про примусове виконання рішення суду після набрання законної сили рішенням.

В судовому засіданні 06.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Повне рішення складене та підписане 12.10.2015.

Суддя В.О. Демидов