КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа№ 910/11974/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Герасименко С.В. (довіреність б/н від 07.10.2015 р.)

від відповідача - Гончаренко М.М. (довіреність б/н від 14.11.2014 р.), Павлюк Г.Г. (довіреність б/н від 19.10.2015 р.)

від третіх осіб - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус»

на рішення господарського суду міста Києва від 24.07.2015 р.

у справі №910/11974/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1. Національний банк України

2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання правочинів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» про визнання недійсними кредитної угоди від 11.02.2015 р., договору застави майнових прав №ММ45328LG/S-1 від 11.02.2015 р., договору застави майнових прав №Z110215-1 від 11.02.2015 р., які укладені між ПАТ «Златобанк» та ПАТ «КБ «Глобус»; про визнання недійсним правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, оформленого листами ПАТ «КБ «Глобус» до ПАТ «Златобанк» від 13.02.2015 р. №313 та від 16.02.2015 №324, листами ПАТ «Златобанк» до ПАТ «КБ «Глобус» від 13.02.2015 р. №782 та від 13.02.2015 р. №783 в частині кредитної угоди від 11.02.2015 р., відповідно до підтверджень по системі S.W.I.F.T. MT 320 №MM45328 LG №42777/42780 від 11.02.2015 р., договору застави майнових прав №ММ45328LG/S-1 від 11.02.2015 р., договору застави майнових прав №Z110215-1 від 11.02.2015 р.; застосування наслідків недійсності правочинів до договорів, зазначених у пунктах 2-5 позовних вимог, шляхом застосування двосторонньої реституції; стягнення з відповідача 54960955,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.06.2015 р. залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк».

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.07.2015 р. позов задоволено частково. Визнано недійсною Кредитну угоду від 11.02.2015 р., укладену між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» відповідно до підтверджень по системі S.W.I.F.T. MT №MM45328LG від 11.02.2015 р. Визнано недійсним Договір застави майнових прав №ММ45328LG|S-1 11.02.2015 р., укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус». Визнано недійсним Договір застави майнових прав №Z110215-1 від 11.02.2015 р., укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус». Визнано недійсним Правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог оформлений листами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» від 13.02.2015 р. №313 від 16.02.2015 р. №324, листами Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» від 13.02.2015 р. №782 та від 13.02.2015 р. №783, в частині Кредитної угоди від 11.02.2015 р., відповідно до підтвердження по системі S.W.I.F.T. MT №MM45328LG від 11.02.2015 р., Договору застави майнових прав №ММ45328LG|S-1 11.02.2015 р., Договору застави майнових прав №Z110215-1 від 11.02.2015 р., укладених між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» в доход державного бюджету України судовий збір у розмірі 4872,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення змінити.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Національного банку України в судове засідання не з'явився. 19.10.2015 р. від Національного банку України надійшли письмові пояснення, в яких представник НБУ просив розглядати справу без його участі.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників третіх осіб.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами від 17.10.2015 р. та від 05.10.2015 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

23.09.2009 р. між ПАТ «КБ «Глобус» та AT «Златобанк» було укладено Генеральний договір №56/1 про загальні умови і порядок проведення міжбанківських операцій, відповідно до п. 1.1 якого предметом генерального договору є порядок укладання сторонами угод на проведення міжбанківських операцій і загальні умови їх виконання.

Згідно п. 5.1. Генерального договору, укладання угод між сторонами відбувається шляхом визначення їх умов у кожному конкретному випадку шляхом проведення переговорів між дилерами сторін за допомогою системи REUTERS DEALING, по телефону або іншими узгодженими засобами зв'язку та обміну відповідними підтвердженнями по телексу, системі SWIFT, електронній пошті НБУ або іншими узгодженими засобами зв'язку.

Згідно п. 5.2.4. Генерального договору, після узгодження умов угоди, визначених п. 5.2.З., зокрема, у системі SWIFT, сторони протягом того ж робочого дня обмінюються підтвердженнями (МТ 320) по телексу, системі SWIFT або по електронній пошті НБУ, які є невід'ємною частиною цього генерального договору. Угода вважається укладеною з моменту здійснення такого обміну.

В рамках вказаного Генерального договору між ПАТ «КБ «Глобус» та AT «Златобанк» було укладено кредитні угоди згідно:

- тікету № 42780 від 11.02.2015 р., SWIFT повідомлення ПАТ «КБ «Глобус» №42777/42780 від 11.02.2015 p., SWIFT повідомлення AT «Златобанк» № MM45328LG від 11.02.2015 р. на суму 54960955,00 грн.;

- тікету № 42779 від 11.02.2015 р., SWIFT повідомлення ПАТ «КБ «Глобус» №42778/42779 від 11.02.2015 p., SWIFT повідомлення AT «Златобанк» № MM45330LG від 11.02.2015 р. на суму 54960955,00 грн.

Відповідно до зазначених угод AT «Златобанк» надало ПАТ «КБ «Глобус» кредитні кошти у розмірі 109921910,00 грн. з строком повернення до 12.02.2015 р.

Також, в рамках вказаного Генерального договору між ПАТ «КБ «Глобус» та AT «Златобанк» було укладено кредитні угоди згідно:

- тікету № 42777 від 11.02.2015 р., SWIFT повідомлення ПАТ «КБ «Глобус» №42777/42780 від 11.02.2015 p., SWIFT повідомлення AT «Златобанк» № MM45327LT від 11.02.2015 р. на суму 3500000,00 доларів США;

- тікету № 42778 від 11.02.2015 р., SWIFT повідомлення ПАТ «КБ «Глобус» №42778/42779 від 11.02.2015 p., SWIFT повідомлення AT «Златобанк» № MM45329LT від 11.02.2015 р. на суму 3500000,00 доларів США.

Відповідно до зазначених угод ПАТ «КБ «Глобус» надало AT «Златобанк» кредитні кошти у розмірі 7000000,00 доларів США з строком повернення до 12.02.2015 р.

Згідно п. 5.4.7 Генерального договору, підтвердження оформлені відповідно до п. 5.4.4 Генерального договору, а також роздрук тексту переговорів уповноважених дилерів сторін в системі REUTERS DEALING або системі SWIFT або по електронній пошті НБУ є юридично значущими і використовуються сторонами як докази при розгляданні суперечок.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаними вище кредитними угодами між AT «Златобанк» та ПАТ «КБ «Глобус» укладено наступні договори застави:

1) № Z 110215-1 від 11.02.2015 р., згідно з яким AT «Златобанк» передав в заставу ПАТ «КБ «Глобус» право вимоги в розмірі 54960955,00 грн. в забезпечення виконання зобов'язань AT «Златобанк» по поверненню 3500000,00 доларів США;

2) № Z 110215-2 від 11.02.2015 р., згідно з яким AT «Златобанк» передав в заставу ПАТ «КБ «Глобус» право вимоги в розмірі 54960955,00 грн. в забезпечення виконання зобов'язань AT «Златобанк» по поверненню 3500000,00 доларів США;

3) № MM45328LG/S-1 від 11.02.2015 р., згідно з яким ПАТ «КБ «Глобус» передав в заставу AT «Златобанк» право вимоги в розмірі 3500000,00 доларів США в забезпечення виконання зобов'язань AT «Златобанк» по поверненню 54960955,00 грн.

4) № MM45330LG/S-1 від 11.02.2015 р., згідно з яким ПАТ «КБ «Глобус» передав в заставу AT «Златобанк» право вимоги в розмірі 3500000,00 доларів США в забезпечення виконання зобов'язань AT «Златобанк» по поверненню 54960955,00 грн.

Таким чином, між ПАТ «КБ «Глобус» та AT «Златобанк» укладено зустрічні кредитні угоди, за якими відбувся обмін кредитними коштами, та укладено зустрічні договори застави, за якими відбувся обмін предметами застави (право вимоги на грошові кошти).

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Положеннями ч. 2 ст. 198 ГК України передбачено, що грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних вимог не допускається у встановлених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 602 ЦК України, а також з інших підстав встановлених договором або законом.

Пунктом4) ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на момент укладення спірних правочинів) передбачено, що зарахування зустрічних однорідних вимог не здійснюється під час тимчасової адміністрації.

Також, відповідно до позицій судів вищих інстанцій, не допускається зарахування зустрічних вимог у процесі ліквідаційної процедури банку (п.1 розділу «Спори щодо припинення господарських зобов'язань» Висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України за 2010-2011 р.р. від 01.02.2012 р.).

Правочини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог між ПАТ «Златобанк» та ПАТ «КБ «Глобус» згідно матеріалів справи були погоджені сторонами та укладені до запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк».

За таких умов, зустрічні взаємні вимоги ПАТ «КБ «Глобус» та AT «Златобанк» по Генеральному договору в розмірі 109921910,00 грн. є припиненими з 13.02.2015 р.

Щодо посилання позивача на умови п.5.5. Генерального договору, то слід зазначити, що в п.5.5. Генерального договору відсутня заборона на здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог в різних валютах.

Листами № 363/2, 363/3 від 06.03.2015 р. та № 1120 від 07.04.2015 р. AT «Златобанк» повідомив ПАТ «КБ «Глобус» про нікчемність кредитної угоди від 11.02.2015 р., договору застави майнових прав та зарахування зустрічних однорідних вимог.

Листами № 622 від 19.03.2015 р., №926 від 20.04.2015 р. ПАТ «КБ «Глобус» повідомив уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відсутність правових підстав для визнання вказаних вище правочинів недійсними.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що уповноваженою особою Фонду встановлено, що критеріям нікчемного правочину відповідає: кредитна угода від 11.02.2015 р. укладена між AT «Златобанк» та ПАТ «КБ «Глобус», відповідно до підтверджень по системі SWIFT МТ 320; договір застави майнових прав №MM45328LG/S-1 від 11.02.2015 р.; договір застави майнових прав №Z110215-1 від 11.02.2015 р., укладений між AT «Златобанк» та ПАТ «КБ «Глобус»; правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлений листами ПАТ «КБ «Глобус» до AT «Златобанк» від 13.02.2015 р. №313 та від 16.02.2015 р. №324, листами AT «Златобанк» до ПАТ «КБ «Глобус» від 13.02.2015 р. №№782, 783 від 13.02.2015 р.

При цьому, позивач зазначає, що вказані правочини були укладені за два дні до запровадження тимчасової адміністрації в банку та зумовили зобов'язання AT «Златобанк» видати кредит на загальну суму 54960955,00 грн.; вказані правочини є пов'язаними єдиним умислом по виведенню активів з неплатоспроможного банку, були укладені одночасно, між тими самими сторонами, підставою для їх укладення та підставою для подальшого зарахування зустрічних однорідних вимог слугували одні і ті самі документи, зміст правочинів, укладених між сторонами, суперечать актам цивільного законодавства, інтересам держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та суспільства в особі вкладників неплатоспроможного банку.

Позов мотивовано нікчемністю оспорюваних договорів, зокрема з підстав, встановлених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» для нікчемності вчинених банком правочинів до введення тимчасової адміністрації.

Частиною 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на момент укладення спірних правочинів та запровадження у позивача тимчасової адміністрації), протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Вичерпний перелік підстав, згідно яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, наведено у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з відповідачем, що у випадку коли тимчасовий адміністратор/ліквідатор неплатоспроможного банку вважає правочин нікчемним та бажає визнати його нікчемним або застосувати наслідки нікчемності цього правочину в судовому порядку, він повинен чітко навести посилання на конкретні приписи ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та обгрунтувати в чому полягає нікчемність конкретного правочину.

Посилання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Златобанк» на встановлену Національним банком України заборону AT «Златобанк» застосовувати прямі кореспондентські рахунки не ставить під сумнів правомірність оспорених в судовому порядку правочинів.

Встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на момент укладення спірних правочинів та запровадження у позивача тимчасової адміністрації) вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів, не містить наведеної позивачем такої підстави нікчемності, як встановлення заборони використовувати певні види рахунків при проведенні банківських операцій.

Твердження позивача про виведення грошових коштів з AT «Златобанк» в ПАТ «КБ «Глобус» напередодні введення тимчасової адміністрації в AT «Златобанк» не є коректним, оскільки руху коштів на суми кредитних угод між ПАТ «КБ «Глобус» та AT «Златобанк» не відбувалось, а нові кредитні угоди були оформлені без руху основної суми коштів. Перерахування коштів та виникнення взаємних зобов'язань між банками відбулось на підставі первинних кредитних угод, що були укладені 19.11.2014 р. (а.с.199-222 т. 2).

Згідно п. 5.2.14 Генерального договору, при наявності взаємної домовленості сторін, продовження строку користування кредитом оформлюється як нова кредитна угода, дія якої починається з дати закінчення попередньої угоди без руху основної суми коштів, але з обов'язковою виплатою процентів по попередній угоді у строки, передбачені в цій попередній угоді.

В подальшому здійснювалося продовження строку користування кредитом, шляхом оформлення нових кредитних угод без руху коштів.

Відповідно до п.3.3. Генерального договору, угоди типу SWAP - угоди, за якими відбувається одночасна купівля і продаж однієї і тієї ж суми іноземної валюти з різними датами валютування або обмін міжбанківським кредитом (МБК) на приблизно еквівалентні суми в різних валютах, за курсами узгодженими сторонами при укладенні угоди.

Як зазначалося вище, в рамках Генерального договору між позивачем та відповідачем було укладено 4 угоди SWAP на приблизно однакові суми в різних валютах.

Доказів того, що угоди, укладені в рамках Генерального договору, є тими зобов'язаннями, внаслідок яких позивач став неплатоспроможним позивачем не надано, а матеріали справи не містять. Надання кредитів було взаємним на приблизно однакові суми. Причини неплатоспроможності банку вказані в постанові Національного банку України №105 від 13.02.2015 р. про віднесення AT «Златобанк» до категорії неплатоспроможних.

Крім того, колегія суддів зазначає, що спірні угоди не встановлюють жодних переваг для відповідача прямо не встановлених законодавством чи внутрішнім документам банку, а посилання позивача на зазначене, в порядку ст. 33, 34 ГПК України, не доведено належними та допустимими доказами, тому є необгрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу, що постановою Правління Національного банку України № 105 від 13.02.2015 р. «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних, AT «Златобанк» віднесено до неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 30 від 13.02.2015 р. тимчасову адміністрацію в AT «Златобанк» запроваджено з 14 лютого 2015 року (п. 2), призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк» (п. 3) та в п. 4 зазначено, що уповноваженій особі Фонду приступити до виконання обов'язків з 14 лютого 2015 року.

Таким чином, 13.02.2015 р. керівництво AT «Златобанк», а саме Голова Правління мав право вчиняти правочини від імені AT «Златобанк».

Пунктом 2.5.2 пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

В забезпечення кредитної угоди між AT «Златобанк» (заставодержатель) та ПАТ «КБ «Глобус» (заставодавець) укладено договір застави майнових прав №MM45328LG/S-1 від 11.02.2015 р., за яким заставодавець взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення позики в сумі 54960955,00 грн., сплати процентів з розрахунку 0,1 % річних, відшкодування збитків, сплаті пені (штрафу) в разі порушення ним умов кредитного договору. Предметом цього договору є належні заставодавцю майнові права, що полягають у праві вимагати від боржника повернення кредитних коштів в сумі 3500000,00 дол. США та сплати процентів за користування кредитними коштами із розрахунку 0,1 % річних.

11.02.2015 р. між сторонами було укладено договір застави майнових прав №Z110215-1, за умовами якого заставодавець передає в заставу заставодержателю належні йому майнові права вимоги в розмірі 54960955,00 грн. на кошти, які належать йому на підставі угоди про надання міжбанківського кредиту, укладеної шляхом обміну підтвердженнями в системі SWIFT №MM45328LG від 11.02.2015 р. та №42777/42780 від 11.02.2015 р., з усіма подальшими змінами до неї, в рамках генеральної угоди №56/1 від 23.09.2009 р. між заставодавцем та заставодержателем.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку. Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

З огляду на це, повноваження голови правління, як і всіх інших органів управління позивача, припинилися з 14.02.2015 р.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 92 ЦК України, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Як зазначено у п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема відповідно до Першої директиви 68/151/ЄЕС Ради Європейських співтовариств від 9 березня 1968 р.

Таким чином, за змістом закону встановлена презумпція наявності повноваження на здійснення дієздатності юридичної особи у виконавчого органу юридичної особи, і порушення таких повноважень не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що позивач не надав доказів того, що відповідач знав про встановлені обмеження Національним банком України.

Такі обмеження не були встановлені законом, відомості про такі обмеження не були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач знав про обмеження, які встановлені для банку на здійснення його дієздатності.

Постанови Правління Національного банку України № 506/БТ від 19.08.2014 року «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «Златобанк» шляхом призначення куратора» та № 777/БТ від 04.12.2014 р. «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії проблемних» є документами, які містять інформацію, що становить банківську таємницю, і не підлягають розголошенню та публікації. Тому колегія суддів, приходить до висновку, що ПАТ «КБ «Глобус» не було відомо про існування таких постанов. За твердження відповідача він ознайомився з постановами регулятора лише коли отримав позовну заяву з додатками.

Крім того, колегія суддів вбачає, що на відміну від відповідача ПАТ «Златобанк» на момент укладення спірних правочинів був обізнаний з постановами Національного банку України №506/БТ від 19.08.2014 р. та №777/БТ від 04.12.2014 р., що є підставою для вжиття відповідних заходів правоохоронними органами.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У відповідності до п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

В матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано, в порядку ст.ст. 33,34 ГПК України, належних та допустимих доказів, що сторони спірних правочинів не мали намір створити правові наслідки на момент їх вчинення.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що в даному випадку відсутні підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними та застосування реституції, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а тому остання підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове скасування рішення господарського суду міста Києва від 24.07.2015 р. в частині задоволених позовних вимог. В частині відмови у задоволенні позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочинів до договорів та стягнення грошових коштів, рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 24.07.2015 р. у справі №910/11974/15 скасувати частково, в частині задоволених позовних вимог.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 17/52, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» (04073, м. Київ, Куренівський провулок, 19/5, ) 38976 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот сімдесят шість) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скрги.

Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду міста Києва.

Справу №910/11974/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун