КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа№ 910/2555/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Коробчук Ю.Л., довіреність №9 від 07.07.2015 р.,

відповідача 1: Києнко Я.Д., довіреність №08 від 05.01.2015 р.,

відповідача 2: Пасічник К.Ю., довіреність №220/315/д від 18.05.2015 р.,

відповідача 3: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО")

на рішення господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р.

у справі № 910/2555/15-г (головуючий суддя Селівон А.М., судді Князьков В.В., Любченко М.О.)

за позовом Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО")

до 1. Концерну "Військторгсервіс"

2. Міністерства оборони України

3. Концерну "Військторгсервіс" в особі його відокремленого підрозділу Хмельницької філії концерну "Військторгсервіс"

про стягнення 202 092,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО") звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Концерну "Військторгсервіс", Міністерства оборони України, Концерну "Військторгсервіс" в особі його відокремленого підрозділу - Хмельницької філії концерну "Військторгсервіс" про стягнення 202 092,91 грн. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

Рішенням господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р. у справі №910/2555/15-г в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО") звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р. по справі №910/2555/15-г та прийняти нове рішення, яким стягнути з Концерну "Військторгсервіс", з Міністерства оборони України, з Концерну "Військторгсервіс" в особі його відокремленого підрозділу Хмельницької філії концерну "Військторгсервіс" на користь Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО") 202 092,91 грн. боргу за надані послуги з централізованого опалення.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідач 1 у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд залишити рішення господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р. без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач 2 у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд залишити рішення господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р. по справі №910/2555/15-г без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2015 р. апеляційну скаргу Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО") прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 10.09.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2015 р. продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 10.09.2015 р. оголошено перерву до 22.09.2015 р.

22.09.2015 р до відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшло письмове доповнення до апеляційної скарги Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО"), в якому скаржник зазначив, що позивач надає послуги з центрального опалення нежитлових приміщень площею 132,8 м.кв. та 233,35 м.кв., розташованих на першому поверсі будинку по вул. Я. Мудрого, 37 у м. Славута, що на його думку підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а також наступним. 14.09.2015 р. комісією позивача за участю представника виконавчого комітету Славутської міської ради проведено інвентаризацію опалювальних площ (копія акту від 14.09.2015 р. додається) та встановлено, що у приміщеннях наявні опалювальні пристрої: батареї, які під'єднані до мережі централізованого опалення. Акт, складений в результаті вказаної інвентаризації опалювальних площ в приміщеннях, скріплений підписами представників Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО"), виконавчого комітету Славутської міської ради, орендарів, які протягом декількох років здійснюють господарську діяльність у вказаних приміщеннях - ФОП Семенюка О.О., ФОП Данильчука Д.М., суборендаря ФОП Піголь Л.М., що є доказом надання позивачем послуг з центрального опалення в приміщеннях протягом спірного періоду.

Представник позивача (апелянта) в судовому засіданні, яке відбулось 22.09.2015 р., підтримав апеляційну скаргу Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО") та просив апеляційний господарський суд її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні, яке відбулось 22.09.2015 р. не визнав апеляційну скаргу Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО") та просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні, яке відбулось 22.09.2015 р. не визнав апеляційну скаргу Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО") та просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Представник відповідача 3 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області № 46 від 25.01.2007 р. "Про впорядкування відносин у сфері надання житлово - комунальних послуг" яким Комунальне підприємство "Славутське житлово-комунальне об'єднання" визначено виконавцем надання житлово - комунальних послуг, 10 січня 2010 р. між Славутською міською радою (замовник) та Комунальним підприємством "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (виконавець за договором, позивач у справі) було укладено Договір про надання послуг, відповідно до пункту 1.1. якого виконавець бере на себе зобов'язання щодо надання підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності, населенню міста Славута комунальних послуг з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, технічного обслуговування зовнішніх мереж вуличного освітлення, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, послуг по вивезенню та утилізації твердих побутових відходів, робіт по озелененню міських територій та утримання зелених насаджень, робіт з благоустрою міста, будівництва та реконструкції мереж вуличного освітлення, реконструкції, капітального і поточного ремонту доріг і тротуарів міста, згідно з відповідними стандартами та іншими нормативно-правовими актами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги ".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем цих послуг є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробником послуг є суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Суд відзначає, що відносини між позивачем та відповідачем регулюються законодавством у сфері енергопостачання, а саме Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 р., Законом України "Про електроенергетику" від 16.10.1997 р., "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007р.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про електроенергетику" та Закону України "Про теплопостачання" енергією є електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для її купівлі-продажу.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, позивач на підставі вказаного договору є постачальником в м. Славута Хмельницької області житлово-комунальних послуг, в тому числі послуг з теплопостачання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Комунальним підприємством "Славутське житлово-комунальне об'єднання" надавались послуги з теплопостачання приміщень за адресою: м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, 37, в тому числі нежитлових приміщень - магазину "Добробут", опалювальною площею 233,35 кв.м., та магазину "Смак", опалювальною площею 132,80 кв.м., власником яких є держава в особі Міністерства оборони України, і які знаходяться на балансі Хмельницької філії Концерну "Військторгсервіс".

Як стверджує позивач, за адресою м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, 37 до приміщення опалювальною площею 233,35 кв.м. ним було надано послуги з централізованого опалення у період з 20.10.2006 р. по 20.11.2014 р. на суму 131 870,22 грн., а до приміщення опалювальною площею 132,80 кв.м. - у період з 20.11.2008 р. по 20.11.2014 р. на суму 70 222,69 грн. Проте, за твердженнями позивача, відповідачами надані послуги оплачено не було, в результаті чого виникла заборгованість на загальну суму 202 092,91 грн.

На підтвердження наданих послуг, позивачем до матеріалів справи долучені копії рахунків за централізоване опалення та підписаних в односторонньому порядку КП "Славутцьке ЖКО" актів приймання - передачі наданих послуг з централізованого опалення за спірний період.

Згідно п. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання, а також відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання визначаються та регулюються Законом України "Про теплопостачання".

На підставі статті 19 Закону України "Про теплопостачання" діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб'єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Згідно статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку; кількісний показник житлово-комунальних послуг - одиниця виміру для обчислення обсягу отриманої споживачем послуги, визначена відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно з законодавством; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Основою для регулювання взаємовідносин між суб'єктами житлово-комунальних послуг є договір, оскільки згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання послуг, їхні кількісні та якісні показники визначаються договором. Підготувати та надати потенційному споживачу договір є обов'язком виконавця (п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Статтею 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Приписами ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що між Комунальним підприємством "Славутське житлово-комунальне об'єднання" та Хмельницькою філією Концерну "Військторгсервіс" було укладено договір № 39 про надання послуг з теплопостачання від 14.10.2011 р., копія якого наявна в матеріалах справи, предметом якого є надання послуг з централізованого опалення приміщення за адресою: м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, 49, опалювальною площею 82,0 кв.м.

При цьому позивач звертався до Хмельницької філії Концерну "Військторгсервіс", Концерну "Військторгсервіс" та Міністерства оборони України листами № 244 від 17.11.14 р., № 2448 від 17.11.14 р. та № 2449 від 17.11.14 р. відповідно з пропозиціями щодо укладення додаткової угоди до Договору про надання послуг з теплопостачання № 39 від 14.10.11 р., включивши з її зміст окрім приміщень по вул. Я. Мудрого, 49 м. Славута, також і приміщення за адресою вул. Я. Мудрого, 37, підписати акти приймання - передачі послуг, а також з пропозицією щодо укладення Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових території за адресою м. Славута, вул. Я. Мудрого, 49 та 37. Вказані пропозиції повторно надсилались відповідачам листами № 2714 від 16.12.14 р., 2712 від 16.12.14 р. та 2713 від 16.12.14 р. відповідно.

Проте, зазначені листи залишені відповідачами без відповідей, пропозиції щодо укладення договорів прийняті відповідачами не були.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з водопостачання та водовідведення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 218 Цивільного Кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з водопостачання і водовідведення у зв'язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати отриманих послуг на підставі того, що між позивачем та відповідачем відсутній письмовий договір про надання послуг з теплопостачання, суперечить вимогам чинного законодавства.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 25.11.2014 р. № 3-184гс14.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено факт надання відповідачу послуг з централізованого опалення приміщення площею 233,35 кв.м., розташованого за адресою м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, 37, а також послуг з централізованого опалення приміщення площею 132,80 кв.м., розташованого за адресою м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, 37.

Щодо заявленого відповідачем 1 клопотання про застосування строків позовної давності, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного Кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного Кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Таким чином, враховуючи наявність порушення прав позивача та беручи до уваги те, що ним пропущено строк позовної давності, тому заява відповідача 1 про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з 20.11.2008 р. по 02.02.2015 р. підлягає задоволенню частково. Отже, до вимог про стягнення заборгованості застосовується позовна давність в період з 21.02.2012 р. по 02.02.2015 р.

Колегія суддів вважає доведеним, що позивачем було надано відповідачу послуги з централізованого опалення приміщення площею 233,35 кв.м., розташованого за адресою м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, 37, а також послуги з централізованого опалення приміщення площею 132,80 кв.м., розташованого за адресою м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, 37.

Відповідачем надані послуги з теплопостачання спірних приміщень опалювальною площею 233,35 кв.м. та опалювальною площею 132,80 кв.м оплачено не було.

Однак з урахуванням пропущення позивачем строку позовної давності, вказана заборгованість стягується за період з 21.02.2012 р. по 02.02.2015 р.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 62 883,02 грн. - заборгованість за надані послуги з централізованого опалення приміщення площею 233,35 кв.м., розташованого за адресою м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, 37, за період з 21.02.2012 р. по 02.02.2015 р., а також у розмірі 39 291,45 грн. - заборгованість за надані послуги з централізованого опалення приміщення площею 132,80 кв.м. розташованого за адресою м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, 37, за період з 21.02.2012 р. по 02.02.2015 р. Таким чином, з відповідача 1- Концерну "Військторгсервіс", як балансоутримувача, на користь позивача - Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО") підлягає стягненню 102 174,47 грн. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

В частині вимог позивача щодо стягнення з відповідача 2 - Міністерства оборони України та відповідача 3 - Концерну "Військторгсервіс" в особі його відокремленого підрозділу Хмельницької філії концерну "Військторгсервіс" заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 102 174,47 грн. належить відмовити, оскільки вказана заборгованість стягується з балансоутримувача - Концерну "Військторгсервіс".

Статтею 103 ГПК України встановлено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Отже, рішення господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р. у справі №910/2555/15-г підлягає скасуванню частково.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО") задовольнити частково.

Рішення господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р. у справі №910/2555/15-г скасувати частково та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28А, ) на користь Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО") (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Миру, 14а, ) 102 174,47 грн. (сто дві тисячі сто сімдесят чотири гривні 47 копійок) заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та 2040,70 грн. (дві тисячі сорок гривень 70 копійок) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28А, ) на користь Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" (КП "Славутська ЖКО") (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Миру, 14а, ) 1020,57 грн. (одна тисяча двадцять гривень 57 копійок) судового збору за перегляд рішення апеляційною інстанцією.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду м. Києва.

Матеріали справи №910/2555/15-г повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов