РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/18417/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Сіті Інтертеймент»

до Центрального парку культури і відпочинку м. Києва

про стягнення 593062,26 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

За участю преставників

від позивачa: Волокітін О.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: Рудь М.М. (представник за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Київ Сіті Інтертеймент» звернулось до суду з позовом до Центрального парку культури і відпочинку м. Києва про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 388250 грн, а також нараховані 3% річних в розмірі 8264,94 грн. та інфляційні втрати в розмірі 196547,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач, всупереч умов договору позики, № 040913, укладеного між сторонами 04.09.2013 та додаткової угоди до договору від 10.12.2013, не повернув у встановлений договором строк суму отриманої грошової позики, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 388250 грн. Крім того, позивачем, на підставі статті 625 ЦК України, за період з 01.10.2014 по 16.06.2015 нараховано на вказану суму заборгованості 3% річних в розмірі 8264,94 грн. та інфляційні втрати в розмірі 196547,32 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, вказавши, що спірний договір дійсно було укладено між сторонами і на виконання договору відповідач отримав позику у розмірі 388250 грн. Проте вказана позика була отримана з метою оплати послуг позивача з вирішення майнових та правових питань, пов'язаних з користуванням земельною ділянкою, необхідної для реалізації інвестиційного проекту в межах інвестиційного договору, виконавцем за яким є позивач. Оскільки позивач надав згоду на продовження дії інвестиційного договору, підстави для повернення отриманих коштів за договором позики відсутні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Часиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 04.09.2013 між Центральним парком культури і відпочинку м. Києва (Позичальник) та ТОВ «Київ Сіті Інтертеймент» (Позикодавець) укладено Договір №040913 про надання позики (Договір), за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику в позику грошові кошти у сумі 190000 грн. для фінансування витрат Позичальника по оплаті робіт спеціалізованої організації із виготовлення топографо-геодезичної підоснови М1:500, а Позичальник зобов'язується повернути кошти в строк до 30.09.2014.

Пунктом 2.2 Договору сторони погодили, що проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються.

Додатковою угодою від 10.12.2013 до Договору сторони домовились, що сума позики за Договором збільшується на 200000 грн. і становить 390000 грн. та надається для фінансування витрат Позичальника по оплаті робіт з проектування та підведення електромереж на території Позичальника.

На виконання вказаного договору та додаткової угоди до нього позивачем, платіжними дорученнями №9 від 14.10.2013, №4 від 05.09.2013, №29 від 05.12.2013, №37 від 09.12.2013, №44 від 16.12.2013, №50 від 26.12.2013, №61 від 31.12.2014 та № 56 від 15.01.2014 перераховано відповідачу 388250 грн. позики.

Отримання грошових коштів відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики в частині повернення суми отриманої позики до 30.09.2014, станом на 01.10.2014 утворилась заборгованість в розмірі 388250 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст..625 ЦК України позивачем, за період з 01.10.2014 по 16.06.2015 на вказану суму заборгованості за договором нараховано 3% річних в розмірі 8264,94 грн. та 196547,32 грн. інфляційних втрат, які також підлягають стягненню на користь позивача.

Доводи відповідача про те, що грошові кошти, отримані за спірним договором було витрачено на оплату послуг позивача в межах реалізації інвестиційного договору між тими ж сторонами, не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки Договір позики не містить посилань на вказаний інвестиційний договір, а повернення отриманої позики не залежить від реалізації положень інвестиційного договору, зокрема щодо виконання позивачем своїх обов'язків за інвестиційним договором.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів належного ним виконання вказаного договору чи спростування доводів позивача.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Центрального парку культури і відпочинку м. Києва (01001, м. Київ, Володимирський узвіз 2; ідентифікаційний код 02221411) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Сіті Інтертеймент» (04073, м. Київ, вул. Рилєєва, б. 10-А; ідентифікаційний код 38536451) 388250 (триста вісімдесят вісім тисяч двісті п'ятдесят) грн. заборгованості, 8264 (вісім тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 94 коп. 3% річних, 196547 (сто дев'яносто шість тисяч п'ятсот сорок сім) грн. 32 коп. інфляційних та витрати на сплату судового збору в сумі 11861 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят одну) грн. 25 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко