РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2015Справа №910/18222/15

За позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2»

до 1) Київської міської державної адміністрації

2) Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю

3) Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна

4) Державного підприємства «Антонов»

про визнання відсутності права власності та визнання недійсним свідоцтва про право колективної власності

Суддя Андреїшина І.О.

Представники сторін:

від позивача: Новак В.В. - голова правління;

Берестецький О.В. - представник за довіреністю б/н від 11.09.2015;

від відповідача 1: Шумінська Ю.Ю. - представник за довіреністю № 001-2632 від 10.08.2015;

від відповідача 2: Случак О.О. - представник за довіреністю б/н від 23.04.2015;

від відповідача 3: не з'явився;

від відповідача 4: Безпалий Д.В. - представник за довіреністю № 35/5175 від 14.07.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» до Київської міської державної адміністрації, Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю, Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та Державного підприємства «Антонов» про визнання відсутності права власності та визнання недійсним свідоцтва про право колективної власності, у зв'язку з тим, що на думку позивача, право власності Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на житловий будинок № 2А по вул. П. Чаадаєва у місті Києві на підставі Свідоцтва про право власності серії ЖБ 1 від 17.06.1997 набуте ним незаконно, в порушення норм законодавства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2015 порушено провадження у справі № 910/18222/15; розгляд справи призначено на 26.08.2015.

19.08.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю зазначило, що позовні вимоги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» є безпідставними, оскільки позивачем не доведено в розумінні статті 1 Господарського процесуального кодексу України, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів.

26.08.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 4 надійшло клопотання, в якому Державне підприємство «Антонов» просило суд виключити його зі складу відповідачів у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2015, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 16.09.2015.

14.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 3 зазначив, що він не порушив права позивача, оскільки державна реєстрація права власності на майно, а саме будинок № 2-а, загальною площею 6581 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. П. Чаадаєва, була проведена відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5.

15.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення до позову, в яких позивач уточнив підстави заявлених ним позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

15.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати у відповідача 1 документи, заяви, розпорядження, накази, згідно з якими Фірмі «Т.М.М.» - Товариству з обмеженою відповідальністю було видане Свідоцтво про право колективної власності серії ЖБ1 від 17.06.1997, а також книгу прийому-видачі документів органу, який здійснює оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна; витребувати у відповідача 2 оригінали документів, які зазначені у Свідоцтві про право колективної власності серії ЖБ1 від 17.06.1997, а саме угоду про сумісну діяльність від 21.10.1994, додаткову угоду від 08.07.1996, акт передачі від 10.04.1997, лист АНТК «Антонов» від 23.04.1997 № 53/2179, а також оригінал реєстраційного посвідчення, зареєстрованого за відповідачем 2 на домоволодіння будинку 2-А по вул. Чаадаєва на житловий 18-ти поверховий будинок, площею 6581 кв.м., записаного в реєстрову книгу за № 9145 від 18.06.1997, та витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; витребувати у відповідача 3 всю інвентаризаційну справу на будинок 2-А по вул. П. Чаадаєва у м. Києві та реєстрову книгу, в якій здійснено запис про реєстрацію № 9145 від 18.06.1997 Свідоцтва про право колективної власності на будинок 2-А по вул. П. Чаадаєва у м. Києві.

Розглянувши у судовому засіданні 16.09.2015 клопотання відповідача 4 про виключення його зі складу відповідачів у даній справі, суд відхилив його, оскільки нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено такої процесуальної дії як виключення однієї із сторін.

Розглянувши у судовому засіданні 16.09.2015 клопотання позивача про витребування доказів, суд відмовив в його задоволенні, оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування неможливості подати суду дані документи самостійно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено розгляд справи до 30.09.2015.

23.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 2 надійшла заява про застосування позовної давності.

30.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від ДП «Антонов» надійшло клопотання про заміну відповідача 4 належним відповідачем, в якому відповідач 4 зазначив, що він не наділений функціями для задоволення позовних вимог, заявлених ОСББ «Чаадаєва-2», тому його слід замінити належним відповідачем.

Розглянувши у судовому засіданні 30.09.2015 заявлене клопотання, суд відмовив у його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю, оскільки позивач висунув позовні вимоги, серед інших, і до ДП «Антонов», і у разі їх безпідставності, господарським судом має бути вирішено цей спір по суті з прийняттям відповідного рішення.

У судовому засіданні 30.09.2015 представник позивача повторно подав клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати у відповідачів документи, перелік яких наведено позивачем у клопотанні про витребування доказів, поданому до суду 15.09.2015.

Розглянувши повторне клопотання позивача про витребування доказів, суд його відхилив, оскільки вже аналогічне клопотання було відхилено у минулому судовому засіданні, і позивач з того часу не обґрунтував належним чином це клопотання. Зокрема, ним не наведено, які саме обставини витребувані документи можуть підтвердити. При цьому всі посилання позивача по суті є припущеннями, а не фактами, які потребують підтвердження шляхом витребування документів.

Крім того, господарський суд зазначає, що позивач неналежно користується наданими йому правами, оскільки провадження у даній справі триває вже два місяці та два тижні, тоді як позивач не надав доказів, на яких би ґрунтувалися його позовні вимоги, не вчиняє своєчасних та ефективних дій для надання таких доказів суду, а лише намагається відшукати такі докази шляхом витребування їх за допомогою господарського суду.

У судовому засіданні 30.09.2015 представник відповідача 1 подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зауважив, що Київська міська державна адміністрація не є правонаступником Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва, якою було видане Свідоцтво про право колективної власності серії ЖБ1 від 17.06.1997, та жодним чином не порушувала права та інтереси позивача, з огляду на що відповідач 1 просив суд відмовити у задоволенні позову Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2».

30.09.2015 у судовому засіданні представник відповідача 2 подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, ще раз наголосив на тому, що вимоги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» є безпідставними, оскільки позивачем не доведено в розумінні статті 1 Господарського процесуального кодексу України, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів.

Представники позивача у судовому засіданні 30.09.2015 надали усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 4 у судовому засіданні 30.09.2015 надали усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечили.

Представник відповідача 3 у судове засідання 30.09.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 120.

У судовому засіданні 30.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради народних депутатів № 960 від 31.10.1989 «Про відведення земельних ділянок підприємствам, установам і організаціям для будівництва об'єктів» вирішено прийняти пропозиції головного управління архітектури і містобудування виконкому міськради, погоджені з райвиконкомами, про відведення земельних ділянок підприємствам, установам і організаціям для будівництва об'єктів згідно з додатками 1-7.

Відповідно до Додатку 3 до Рішення Київської міської ради народних депутатів № 960 від 31.10.1989 (перелік підприємств, установ і організацій, яким відводяться земельні ділянки у Ленінградському районі), Київському механічному заводу відводиться земельна ділянка, площею близько 1,3 га, по вул. Чаадаєва 2а, для будівництва монолітного жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями магазину по обслуговуванню ветеранів ВВВ із столом замовлень і пунктом приймання склотари.

Актом приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта, будинку, споруди, зареєстрованим Управлінням держархбудконтролю Головкиївархітектури Київської міської державної адміністрації 03.01.1997 за № 230, керуючись положенням про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у м. Києві, на підставі висновків органів державного контролю і нагляду про надання дозволу на експлуатацію об'єкта, відповідно до умов договору підряду (контракту) на будівництво, закінчений будівництвом і підготовлений до експлуатації 18-ти поверховий житловий будинок по вул. Чаадаєва, 2а, без прибудованих приміщень, прийнято в експлуатацію.

Із вказаного акту вбачається, що замовником будівництва є Державне підприємство «Антонов», генпідрядником є Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю.

Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва на підставі Тимчасового порядку видачі свідоцтва про право власності, угоди про сумісну діяльність від 21.10.1994, додаткової угоди від 08.07.1996, акту передачі від 10.04.1997, листа АНТК «Антонов» від 23.04.1997 № 53/2179 видано Фірмі «Т.М.М.» - Товариству з обмеженою відповідальністю Свідоцтво серія ЖБ № 1 від 17.06.1997 про право власності на 18-ти поверховий житловий будинок, площею 6581 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2А (зареєстроване Бюро технічної інвентаризації м. Києва Київської міською радою народних депутатів України 18.06.1997, записано в реєстрову книгу за № 9145).

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» є юридичною особою, яка зареєстрована Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією 27.07.2009.

Судом встановлено, що за актом № 1 приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс, складеним уповноваженими представниками Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» та Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю 01.11.2012, з балансу відповідача 2 на баланс позивача було передано 18-ти поверховий житловий будинок, площею 6581 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2А.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що право власності відповідача 2 на 18-ти поверховий житловий будинок, площею 6581 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2А, на підставі Свідоцтва про право колективної власності серії ЖБ1 від 17.06.1997, набуте ним незаконно, з порушенням діючого законодавства, у зв'язку з чим просив суд визнати відсутність у відповідача 2 права власності на будинок, загальною площею 6581 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. П. Чаадаєва, буд. 2А та визнати недійсним Свідоцтво серія ЖБ № 1 від 17.06.1997 про право колективної власності, видане Ленінградською районною державною адміністрацією в м. Києві.

15.09.2015 позивач подав письмові пояснення до позовної заяви, в яких уточнив позовні вимоги щодо кожного із визначених ним відповідачів у справі.

Зокрема, позивач зазначив, що відповідач 1 - Київська міська державна адміністрація є правонаступником Ленінградської та Святошинської районних державних адміністрацій м. Києва. В свою чергу, як стверджує позивач, свідоцтво про державну реєстрацію Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю видане з порушенням норм законодавства України, оскільки відповідач 2 був зареєстрований 10.04.1997 Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією, тоді як сама адміністрація була створена у 2001 році. Крім того, позивач вказав на те, що адресою реєстрації відповідача 2 є: 03146, м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б, однак будинок за вказаною адресою був прийнятий в експлуатацію лише 30.12.1997. При цьому, позивач зауважив, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач 2 на обліку у Святошинський ДПІГУДФС у м. Києві не значиться. Крім того, позивач зазначив, що з акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту вбачається, що відповідач 2 був лише генеральним підрядником будівництва.

Також, позивач посилається на лист № від 08.05.2015 Департаменту земельних ресурсів (Київської міської ради) про відсутність права власності чи права користування станом на 31.12.2012 у відповідача 2 земельними ділянками за адресами: м. Київ, вул. П. Чаадаєва, буд. 2А та м. Київ, вул. Чаадаєва, буд. 2Б, та на лист Головного Управління земельних ресурсів № 07-3871/17978 від 29.06.2011 про відсутність рішення щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будинків 2А та 2Б по вул. П. Чаадаєва у Святошинському районі міста Києва та реєстрації документів, що посвідчують право власності чи користування вказаними земельними ділянками. Крім того, позивач вказує на те, що вся дозвільна документація видана на АНТК ім. О.К. Антонова. При цьому, за твердженням позивача, Свідоцтво серія ЖБ № 1 від 17.06.1997 оформлене з порушенням чинного законодавства, оскільки в ньому не зазначено ідентифікаційного коду об'єкту та ідентифікаційного коду юридичної особи, якій воно видане.

Обґрунтовуючи позовні вимоги до відповідача 2 позивач вказує на те, що в базі даних «Нерухомість Києва» серед власників об'єкту - будинок 2А по вул. П. Чаадаєва у м. Києві Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю не значиться, а отже, відповідач 2 не мав правових підстав отримати Свідоцтво про право власності на весь будинок, оскільки у Свідоцтві зазначена площа будинку без врахуванням площі, яку набули у власність особи на підставі додаткових угод до договору про спільну діяльність.

Позовні вимоги до відповідача 3 - Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна позивач обґрунтовує тим, що відповідач 3 не вилучив Свідоцтво серія ЖБ № 1 від 17.06.1997 у відповідача 2, чим порушив п. 18 Розпорядження КМДА № 1563 та п. 24 Розпорядження КМДА № 1820, оскільки з 1997 року здійснював реєстрацію прав власності на квартири, що знаходяться у будинку, загальною площею 6581 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. П. Чаадаєва, буд. 2А.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Позивач стверджує, що державну реєстрацію Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю проведено з порушенням норм законодавства України, зокрема: що свідоцтво про державну реєстрацію Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю видане з порушенням норм законодавства України, оскільки відповідач 2 був зареєстрований 10.04.1997 Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією, тоді як сама адміністрація була створена у 2001 році; адресою реєстрації відповідача 2 є: 03146, м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б, однак будинок за вказаною адресою був прийнятий в експлуатацію лише 30.12.1997; згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач 2 на обліку у Святошинський ДПІГУДФС у м. Києві не значиться.

Проте дані твердження позивача господарський суд визнає безпідставними припущеннями, які жодним чином не підтверджені наявними та допустимими доказами. Зокрема, позивачем не надано суду належних доказів визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію відповідача 2, чи доказів того, що відсутність відповідача 2 на обліку у Святошинський ДПІГУДФС у м. Києві (тоді як відповідач 2 взятий на облік до ДПІ у Шевченківському районі ГУДФС у м. Києві) свідчить про те, що державна реєстрація Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю була проведена з порушенням норм законодавства. При цьому, не було надано господарському суду і будь-яких інших належним доказів допущення порушень при реєстрації Фірми «Т.М.М.» - ТОВ.

Позивач в обгрунтування позову також стверджує (і даний факт вбачається з матеріалів справи), що АНТК ім. Антонова був замовником будівництва об'єкту - будинку, загальною площею 6581 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. П. Чаадаєва, буд. 2А, та саме йому рішенням виконкому Київської міської ради № 960 від 31.10.1989 виділено земельну ділянку за рахунок земель міської забудови для будівництва вказаного об'єкту, а відповідач 2 був генеральним підрядником будівництва.

Проте, наведені обставини жодним чином не спростовують факту законності видачі Свідоцтва серії ЖБ № 1 від 17.06.1997 про право власності на житловий будинок, виданого Фірмі «Т.М.М.» - Товариству з обмеженою відповідальністю як генеральному підряднику будівництва.

Так само не є підставою для визнання недійсним Свідоцтва про право власності серії ЖБ № 1 від 17.06.1997 про право власності на житловий будинок і посилання позивача на факт відсутності права власності чи права користування станом на 31.12.2012 у відповідача 2 земельними ділянками за адресами: м. Київ, вул. П. Чаадаєва, буд. 2А та м. Київ, вул. Чаадаєва, буд. 2Б (лист № від 08.05.2015 Департаменту земельних ресурсів (Київської міської ради), та факт відсутності рішення щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будинків 2А та 2Б по вул. П. Чаадаєва у Святошинському районі міста Києва та реєстрації документів, що посвідчують право власності чи користування вказаними земельними ділянками (лист Головного Управління земельних ресурсів № 07-3871/17978 від 29.06.2011 про).

Не є підставою для визнання недійсним Свідоцтва про право власності і зауваження позивача щодо незаповнених відомостей у свідоцтві щодо ідентифікаційного коду об'єкту та ідентифікаційного коду юридичної особи, якій воно видане, оскільки така формальна відсутність вказаних відомостей у свідоцтві про право власності не спростовує факту самого права власності на об'єкт нерухомості та не може свідчити про недійсність Свідоцтва серії ЖБ № 1 від 17.06.1997 про право власності на житловий будинок (лише з формальних підстав).

Всі вище викладені обставини, на які посилається позивач, заявлені ним саме в контексті позовних вимог до відповідача 1 - Київської міської державної адміністрації, однак будь-яких обґрунтованих підстав, яким саме чином відповідач 1 порушує права та законні інтереси позивача, з огляду на заявлені позовні вимоги, Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» суду не наведено.

При цьому позивач сам зазначає, що Ленінградська та Святошинська районні у м. Києві державні адміністрації були ліквідовані без визначення правонаступників. Даний факт підтверджено відповідачем 1. Доказів того, що Київська міська державна адміністрація є правонаступником Ленінградської та Святошинської районної у м. Києві державних адміністрацій, позивачем суду не надано.

Відповідно до п. 24 Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001 № 1820, у разі оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна, який уже був зареєстрований в БТІ на підставі попереднього правовстановлюючого документа, оригінал попереднього правовстановлюючого документу вилучається органом, який оформлює право власності, і зберігається у справах цього орган.

Позивач зазначає, що відповідач 2 не мав правових підстав отримати Свідоцтво про право власності на весь будинок, оскільки у Свідоцтві зазначена площа будинку без врахуванням площі, яку набули у власність особи на підставі додаткових угод до договору про спільну діяльність.

Представник відповідача 2 пояснив суду, що місцевими органами державної влади було започатковано практику щодо видачі фізичним особам свідоцтв про право власності на квартири у новобудовах лише після видачі Свідоцтва про право власності на весь новозбудований будинок, тобто для того, щоб фізичним особам (власникам квартир) отримати свідоцтво про право власності на квартиру, необхідною передумовою було отримання, в даному випадку, відповідачем 2 Свідоцтва серії ЖБ № 1 від 17.06.1997 про право власності на житловий будинок, загальною площею 6581 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. П. Чаадаєва, буд. 2А (на житлові площі). Вказані твердження відповідача 2 не були спростовані позивачем належними та допустимими доказами, а натомість, підтверджені представником відповідача 1.

Як встановлено судом, Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва на підставі Тимчасового порядку видачі свідоцтва про право власності, угоди про сумісну діяльність від 21.10.1994, додаткової угоди від 08.07.1996, акту передачі від 10.04.1997, листа АНТК «Антонов» від 23.04.1997 № 53/2179 видано Фірмі «Т.М.М.» - Товариству з обмеженою відповідальністю Свідоцтво серія ЖБ № 1 від 17.06.1997 про право власності на 18-ти поверховий житловий будинок, площею 6581 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2А (зареєстроване Бюро технічної інвентаризації м. Києва Київської міською радою народних депутатів України 18.06.1997, записано в реєстрову книгу за № 9145).

У судовому засіданні 30.09.2015 р. представник відповідача 2 та представники позивача пояснили суду, що оспорюваним Свідоцтвом підтверджено право власності відповідача 2 на площу 6 581, 0 кв.м., яка становить саме житлову площу у будинку по вул. Чаадаєва 2А у м. Києві. У підтвердження цього представники позивача надали суду для огляду незасвідчені копії Свідоцтв про право власності на квартири у зазначеному будинку і пояснили, що надати до матеріалів справи їх не можуть, а їх оригінали перебувають у власників квартир.

Посилаючись на те, що зазначена площа, яка становить житлову площу, перебуває у власності мешканців будинку, позивач стверджує, що за відповідачем 2 не може бути закріплене право власності на цю площу.

З огляду на зазначене, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» є юридичною особою, яка зареєстрована Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією 27.07.2009.

Судом встановлено, що актом № 1 приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс, складеним уповноваженими представниками Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» та Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю 01.11.2012, з балансу відповідача 2 на баланс позивача було передано 18-ти поверховий житловий будинок, площею 6581 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2А.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», об'єднання зобов'язане припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласниками.

Позивачем не надано належних доказів того, що мешканці будинку уповноважили ОСББ «Чаадаєва-2» захищати їх права, які стосуються саме права власності на житлові площі, які ці мешканців набули у власність і які не перебувають у спільній власності співвласників будинку.

При цьому позивачем не обґрунтовано порушення його прав щодо утримання та використання спільного майна, оскільки, як встановлено з пояснень представників і позивача, і відповідача 2, спір стосується саме житлових площ, які у спільній власності не перебувають.

Також, зі слів представника відповідача 2, оригінал Свідоцтва серія ЖБ № 1 від 17.06.1997 у нього відсутній, і доказів у спростування наведеного суду не надано.

Серед іншого, позивачем не наведено нормативно-правового обгрунтування позовних вимог про визнання Свідоцтва про право власності недійсним.

Крім того, позивачем не обґрунтовано, які його права та інтереси порушені відповідачем 3 через не вилучення у відповідача 2 Свідоцтва серія ЖБ № 1 від 17.06.1997.

Усі обґрунтування позивача зводяться до того, що відповідач 2 може у майбутньому використати примірник цього Свідоцтва для відчуження площ спільного користування будинку.

Проте, господарський суд зауважує, що такі дії на даний час відповідачем 2 не вчинялися, а отже, порушення не допускалося.

Натомість, актом № 1 приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс, складеним уповноваженими представниками Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» та Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю 01.11.2012, з балансу відповідача 2 на баланс позивача було передано 18-ти поверховий житловий будинок, площею 6581 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2А.

Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушуються, створено чи створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивач. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Що стосується обґрунтувань щодо заявлених позовних вимог по відношенню до відповідача 4, то позивачем не надано пояснень, якими саме діями чи бездіяльністю Державне підприємство «Антонов» порушує його права та інтереси.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги викладені вище норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004р. (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Однак, позивачем до доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосудді, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Суд зазначає, що у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Виходячи з приписів вищевказаних статей, такий спосіб захисту цивільних прав, як визнання відсутності права власності на житлове приміщення, є неефективним способом захисту прав та інтересів, оскільки не забезпечує їх реального захисту.

Крім того, як зазначалось вище, позивачем не обґрунтовано порушення відповідачами саме його прав та законних інтересів.

23.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 2 надійшла заява про застосування позовної давності

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, з огляду на те, що суд дійшов висновку, що права та інтереси позивача не порушені, у суду відсутні підстави для застосування позовної давності.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 05.10.2015

Суддя І.О. Андреїшина