донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

05.10.2015 справа №908/3949/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: при помічнику судді:Сгара Е.В Гези Т.Д., Будко Н.В. Фенченко Б.М.

за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача:не прибув не прибув
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест", м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від19 серпня 2015 р.
у справі№ 908/3949/15 (суддя Сушко Л.М.)
за позовомПриватного підприємства "Драг", м.Запоріжжя
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест", м.Запоріжжя
простягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.08.2015р. по справі №908/3949/15 позовні вимоги Приватного підприємства "Драг", м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест", м. Запоріжжя про стягнення 26520, 00 грн. основного боргу, 13 84, 12грн. 3% річних, 16 628,04 грн. інфляціних витрат задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест" на користь Приватного підприємства "Драг" 144000 (сто сорок чотири тисячі) грн. 00 коп. основної заборгованості, 7 515 (сім тисяч п'ятсот п'ятнадцять) грн. 60 коп. 3% річних, 90 288 (дев'яносто тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 4 836 (чотири тисячі вісімсот тридцять шість) грн. 07 коп. судового збору.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест", м.Запоріжжя звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 19.08.2015р. по справі №908/3949/15 в частині стягнення 3% річних в сумі 7515,60 грн., інфляційних в сумі 90288 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Скаржник вважає, що місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а також обставини, які господарський суд визнав встановленими - є необґрунтованими, що є підставою для скасування рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2015р. для розгляду справи № 908/3949/15 було визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Сгара Е.В., судді Агапов О.Л., Геза Т.Д.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. у зв'язку із знаходженням суддта Агапова О.Л. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Будко Н.В., Геза Т.Д.

Позивач у судове засідання 05.10.2015р. не прибув, через канцелярію суду надав відзив на апеляційну скаргу, яким проти доводів апелянта заперечив та просив залишити рішення господарського суду Запорізької області від 19.08.2015р. по справі №908/3949/15 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач у судове засідання 05.10.2015р. не прибув, надіслав повідомлення, яким просив перенести розгляд справи на іншу дату у зв'язку із знаходженням його представника у відрядженні. Зазначене клопотання залишено судом без задоволення, з огляду на той факт, що явка сторін не визнавалась обов'язковою. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості направити у судове засідання іншого представника.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Між Приватним підприємством "Драг" (далі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест" (далі покупець) був укладений контракт від 08.06.2013р. № 52 (далі за текстом - Контракт) за умовами якого постачальник зобов'язується поставити засоби хімізації рослин, іменовані в подальшому товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в кількості та за ціною згідно відвантажувальних накладних (п.1.1 контракту).

У пунктах 2.1 - 2.3 контракту сторони узгодили, що ціна продукції та асортимент продукції, що поставляється за даним договором, зазначається у відвантажувальних накладних. Товар поставляється в обсягах та за цінами: реглон супер, 1200 літрів за ціною 100,00 грн. за 1 літр без ПДВ, на загальну суму 144000 ,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 3.1 контракту покупець зобов'язується оплатити 100% загальної суми контракту не пізніше 01 жовтня 2013 року.

Датою поставки вважається дата відмітки покупця про отримання товару в накладній (п. 3.2 договору).

У п. 4.1 контракту передбачено, що постачальник разом із продукцією передає отримувачу наступні документи: накладну, податкову накладну, рахунок-фактуру.

Пунктом 10.1 контракту встановлено, що даний контракт вступає в дію з моменту його підписання та діє до виконання всіх зобов'язань обома сторонами.

Оцінивши зміст даного договору з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з нормою ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.610 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з видаткової накладної № 52 від 08.06.2013 року на загальну суму 144000,00 грн. та довіреності № 30 від 07.06.2013 р. (на ім'я Синько С.В.) - Приватне підприємство "Драг" поставило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест" товар на загальну суму 144000,00 грн.

В той же час, відповідач свої зобов'язання в порушення умов Договору належним чином не виконав, поставлений товар не оплатив, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 144 000,00 грн., що визнається і самим відповідачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 144 000,00 грн.

Крім того, позивач під час звернення до суду із позовом просив стягнути 3% річних в сумі 7515, 60 грн. за період з 02.10.2013р. по 28.06.2015р., інфляційні в сумі 90 288,00 грн. за період з 01.11.2013р. по 30.04.2015р.

Статтею 625 Цивільного кодекс України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів апеляційного суду перевірено розрахунок позивача, який здійснено арифметично вірно відповідно до приписів діючого законодавства. Таким чином, суд першої інстанції правомірно стягнув 3% річних в сумі 7515, 60 грн. за період з 02.10.2013р. по 28.06.2015р., інфляційні в сумі 90 288,00 грн. за період з 01.11.2013р. по 30.04.2015р.

Доводи відповідача стосовно неправомірності стягнення 3% річних та інфляційних, з огляду на наявність форс-мажорних обставин не приймаються колегією суддів з огляду на наступне.

За умовами п. 9.3 контракту сторона, для якої виникли обставини форс-мажору, повідомляє в письмовій формі за факсом партнера в десятиденний строк з моменту настання таких обставин. Факт настання форс-мажору повинен підтверджуватися довідкою Торгово-промислової палати країни.

Пунктом 9.1 контракту передбачено, що жодна із сторін не несе відповідальності за обставини у зв'язку з даним контрактом при виникненні для однієї із сторін обставин форс-мажору, на весь період дії таких обставин.

Відповідач в підтвердження форс-мажорних обставин надав суду, зокрема, висновок торгово-промислової палати України № 664 від 26.09.2014р., яким підтверджено, що в липні та першій половині серпня 2014 року за даними Запорізького обласного центру з гідрометеорології переважала спекотна та суха погода, кількість опадів в липні становила 54% від норми, а в серпні спостерігались суховії, ефективні опади були відсутні. Внаслідок стихійного лиха 2014 року на площах ТОВ "Газ Інвест" на 14.08.2014 р. були значно (більш ніж 50%) пошкоджені: соняшник - 250,13 га (акт від 14.08.2014 р., затверджений управлінням агропромислового розвитку Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області). Вищевказані несприятливі погодні умови, які спричинили значні пошкодження сільськогосподарських культур на площах ТОВ "Газ Івест" станом на 14.08.2014 р. визнані Торгово-промисловою палатою України форс-мажорними обставинами.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивачем заявлено до стягнення саме 3% річних та інфляційні втрати, які за своїм змістом є компенсацією втрат кредитора від знецінення грошових коштів за період прострочення оплати боргу, та не являються заходами господарської відповідальності за порушення зобов'язання.

В пункті 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 4 ст.219 Господарського кодексу України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Таким чином, враховуючи, що заявлені до стягнення інфляційні та 3% річних не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, вказана обставина не дає правових підстав для звільнення відповідача від сплати вищезазначених нарахувань.

Колегія суддів приймає до уваги той факт, що основним видом діяльності відповідача є вирощування та реалізація сільськогосподарських культур, та як наслідок прибуток від реалізації вказаної продукції є основним джерелом доходу.

В той же час, відповідачем не доведено належними доказами в розумінні ст.33-35 Господарського процесуального кодексу України відсутність інших майнових активів, ніж зібраний врожай за період 2013-2014 роки, які могли бути направлені на своєчасне виконання своїх договірних зобов'язань та погашення власної кредиторської заборгованості.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України "Про підприємництво", підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, надання послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єктами підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Доводи скаржника щодо неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оспорюваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 19.08.2015р. по справі №908/3949/15 підлягає залишенню без змін з підстав, викладених у постанові.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест", м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 19.08.2015р. по справі №908/3949/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 19.08.2015р. по справі №908/3949/15 - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: Т.Д. Геза

Н.В. Будко