ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. Справа № 922/3690/15

Колегія суддів у складі

головуючого судді Шепітько І.І., судді Пелипенко Н.М., суддя Россолов В.В.

при секретарі Новиковій Ю.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за дорученням від 28.07.2015 року

відповідача ОСОБА_2 за дорученням від 20.03.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги позивача за первісним позововм (вх. № 4483 Х/1-32) та відповідача за первісним позовом (вх. № 4484 Х/1-32) на рішення господарського суду Харківської області від 17 серпня 2015 року у справі

за первісним позовом Фермерського господарства "AURUM", с. Олександрівка, Золочівського району, Харківської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт", с. Шубіне, Харківського арйону, Харківської області

про стягнення 25 660,85 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт", с. Шубіне, Харківського району, Харківської області

до Фермерського господарства "AURUM", с. Олександрівка, Золочівського району, Харківської області

про визнання укладеним договору та стягнення 58 036,13 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Фермерське господарство "AURUM" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт" про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 23664,30 грн., відсотків за користування чужими коштами в розмірі 1996,55 грн. за Договором поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 року та витрат по сплаті судового збору (а.с.4-6).

14 липня 2015 року ТОВ "Торговий дім "Нафта-Опт" подало зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати укладеним Договір поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 року та стягнути з Фермерського господарства "AURUM" штраф у сумі 58 036,13 грн. та судовий збір в розмірі 3 045,00 грн. (а.с.48-52).

Рішенням господарського суду Харківської області від 17 серпня 2015 року (суддя Макаренко О.В.) у задоволенні первісного позову відмовлено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено (а.с. 101-106).

Позивач за первісним позовом подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 17 серпня 2015 року змінити в частині відмови у задоволенні первісного позову та задовольнити первісний позов у повному обсязі. Вказує на те, що він не заперечує факту укладення домовленості між сторонами на поставку товару на суму 348276,60 грн., що підтверджується наявними видатковими та товарно-транспортними накладними. Проте, не було домовленості на поставку товару на більшу суму, у звязку з чим, відносини між сторонами мають саме характер безпідставного отримання коштів у розмірі 23664,30 грн. Також вважає, що положення ст. 1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна чи наслідком події (а.с.113-116).

Відповідач за первісним позовом подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 17 серпня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов. Вказує на те, що разом з товаром відповідачу за первісним позовом передано Договір поставки № 19-09/14-01 від 19.09.2014 року, видаткову накладну № 199 від 19.09.2014 року, товарно-транспортну накладну № 144 від 19.09.2014 року, рахунок-фактуру № 194 від 19.09.2014 року, лист-пропозицію. Вважає, що Договір поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 року вчинений у письмовій формі, оскільки його зміст відповідно до ст. 207 ЦК України зафіксований в кількох документах, а саме у вищенаведених товарно-транспортній накладній та видатковій накладній. Вищевказані дії сторін свідчать про те, що сторони узгодили істотні умови даного Договору поставки, сторонами виконані вимоги щодо обов'язковості письмової форми правочину, який укладається між юридичними особами (а.с.123-127).

Враховуючи, що апеляційні скарги позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом на рішення господарського суду Харківської області від 17 серпня 2015 року стосуються однієї і тієї ж справи, між тими ж сторонами, колегія суддів вважає доцільним об'єднати зазначені апеляційні скарги в одне апеляційне провадження.

У судовому засіданні сторони підтримали свої позиції, викладені й апеляційних скаргах.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційних скарг в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з первісного позову, Фермерське господарство "AURUM" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт" безпідставно отримані кошти в розмірі 23 664,30 грн. та відсотків за користування чужими коштами в розмірі 1 996,55 грн. за Договором поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. (а.с. 4-6).

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 19 вересня 2014 року між ФГ "AURUM" та ТД "ТД "Нафта-Опт" укладений Договір поставки №19-09-14-01, на підставі якого 02.10.2014 року він замовив у відповідача товар, а саме паливо дизельне пальне в кількості 22 155 літрів та того ж дня електронною поштою отримав Рахунок на оплату № 251 у сумі 369 725,40 грн. Товар поставлений наступного дня, що підтверджується видатковою накладною №255 від 03.10.2014 року та товарно-транспортною накладною №154 від 03.10.2014 року. Вказаний товар оплачений платіжними дорученнями №226 від 29.10.2014 р., №233 від 05.11.2014 р., №238 від 10.11.2014 р. та №454 від 02.12.2014 р. Проте, після повної сплати він отримав поштовим зв'язком комплект оригіналів документів, з яких з'ясувалося, що рахунок на оплату товару має інший номер - №371, і підсумкова вартість поставки становила 348276,60 грн., що на 23664,30 грн. менше від сплаченої нами суми. На підставі наведеного позивач вважає, що кошти в розмірі 23 664,30 грн. сплачені надмірно та без достатньої правової підстави, у звязку з чим повинні бути стягнуті з відповідача за первісним позовом на підставі ч.І. ст. 1212 Цивільного Кодексу України. Крім того вважає, що підставі ст. 1214 ЦК України з позивача підлягають стягненню також відсотків за користування чужими коштами в розмірі 1 996,55 грн. (а.с. 10-12).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за Договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З наданої до позовної заяви копії Договору поставки №19-09-14-01 від 19 вересня 2014 року вбачається, що Договір підписаний директором ТД "ТД "Нафта-Опт" ОСОБА_3 та засвідчений печаткою підприємства, зі сторони ФГ "AURUM" Договір не підписаний та не засвідчений печаткою (а.с.10-12).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у сторін не виникли господарські правовідносини на підставі вказаного Договору поставки №19-09-14-01 від 19 вересня 2014 року.

З матеріалів справи також вбачається, що ТОВ "ТД "Нафта-Опт" виставило ФГ "AURUM" рахунок на оплату №251 від 02.10.2014 р. дизельного пального Євро, сорт С. вид III (НОМЕР_1) у кількості (об'ємі) 23670 л на суму 369 725,40 грн. (а.с. 13)

З видаткової накладної №255 від 03.10.2014 р. та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів №154 від 03.10.2014 р. вбачається, що 03.10.2014 року ТОВ "ТД "Нафта-Опт" передало у власність ФГ "AURUM" дизельне пальне Євро, сорт С, вид III (НОМЕР_1) у кількості 22155 л на суму 346 061,10 грн. (а.с. 15).

ФГ "AURUM" оплатило виставлений ТОВ "ТД "Нафта-Опт" рахунок №251 від 02.10.2014 р. на оплату товару в кількості (об'ємі) 23670 л на суму 369 725,40 грн., про що свідчать відповідні платіжні доручення №226 від 29.10.2014 р. на суму 72 000,00 грн., №233 від 05.11.2014 р. на суму 100 000,00 грн., №238 від 10.11.2014 р. на суму 40 000,00 грн. та №454 від 02.12.2014 р. на суму 157 725,40 грн. (а.с. 8-9).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з копій рахунків на оплату товару №251 від 02.10.2014 р., №371 від 02.10.2014 р., видаткової накладної №255 від 03.10.2014 р., товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів №154 від 03.10.2014 р., також платіжних доручень №226 від 29.10.2014 р. на суму 72000,00 грн., №233 від 05.11.2014 р. на суму 100 000,00 грн., №238 від 10.11.2014 р. на суму 40 000,00 грн. та №454 від 02.12.2014 р. на суму 157 725,40 грн. вбачається, що призначенням платежу є оплата згідно рахунку на оплату №251 від 02.10.2014 року (а.с. 8-9).

Вказані первинні бухгалтерські документи свідчать про фактичне виникнення між сторонами цивільно-правових відносин, зокрема двосторонніх зобов'язань щодо поставки відповідачем певного товару, прийняття зазначеного товару позивачем та оплати його вартості.

Таким чином, між сторонами по справі фактично укладено Договір поставки у спрощений спосіб, предметом якого є оплатне придбання ФГ "AURUM" у ТОВ "ТД "Нафта-Опт" дизельного пального у кількості (об'ємі) 23670 л на суму 369 725,40 грн. Кошти, які ФГ "AURUM" просить стягнути з ТОВ "ТД "Нафта-Опт", отримано останнім як оплату вартості дизельного пального.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що пальне набуто ТОВ "ТД "Нафта-Опт" за наявності достатньої правової підстави.

Проте, стаття 1212 ЦК України, на яку позивач за первісним позовом посилається у позовній заяві регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до ч.1, п. 1 ч.2 ст. 11, ч.1 та 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Системний аналіз положень ч.1, п. 1 ч.2 ст. 11, ч.1 ст. 177, ч.1 ст. 202, ч.1 та 2 ст. 205, ч.1 ст. 207, ч.1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13.

Приймаючи до уваги, що між сторонами на підставі первинних бухгалтерських документів виникли цивільно-правові відносини щодо поставки товару, прийняття зазначеного товару та оплати його вартості, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач за первісним позовом набув майно за існування достатньої правової підстави, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, у звязку з чим, позивач за первісним позовом помилково послався на ч.1 ст. 1212 ЦК України як на підставу позову про повернення грошових коштів.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що первісний позов ФГ "AURUM" про стягнення з "ТД "Нафта-Опт" грошових коштів в розмірі 23 664,30 грн. та відсотків за користування чужими коштами в розмірі 1996,55 грн. на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України необґрунтований та не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач за первісним позовом не позбавлений можливості звернутись за захистом своїх прав з інших підстав.

Що стосується зустрічного позову ТОВ "ТД "Нафта-Опт" колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З зустрічної позовної заяви вбачається, що ТОВ "ТД "Нафта-Опт" просить визнати укладеним Договір поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. на підставі ч. 1 ст. 207, ч. ч. 1, 2 ст. 638, 642 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного двохстороннього Договору поставки №19-09/14-01 від 19.09.2014 р., оскільки разом з поставленим товаром на адресу ФГ "AURUM" надісланий примірник вказаного Договору, який не повернуто ФГ "AURUM", але в межах строку для відповіді щодо укладання договору ФГ "AURUM" здійснено оплату товару за видатковою накладною № 255 від 03.10.2014 р. на суму 346 061,10 грн., що є свідченням його бажання укласти Договір у відповідності до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України. На думку ТОВ "ТД "Нафта-Опт", Договір поставки вчинений у письмовій формі, оскільки його зміст зафіксований в кількох документах, якими обмінялися сторони, а саме товарно-транспортна накладна та видаткова накладна. Крім того, ТОВ "ТД "Нафта-Опт" у зустрічному позові просить на підставі п. 7.2. Договору стягнути з ФГ "AURUM" штраф в розмірі 58 036,13 грн. за несвоєчасну оплату поставленого за Договором товару (а.с.48-52).

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи та заявленим вимогам зустрічного позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

У ст. 205 ЦК України зазначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч. 1 ст. 181 ГК України відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що саме підпис сторони (сторін) в тексті договору та наявність її печатки підтверджує згоду сторони на укладення даного правочину.

З копії Договору поставки №19-09/14-01 від 19.09.2014 р. вбачається, що він підписаний уповноваженим представником продавця "ТД "Нафта-Опт" та його підпис засвідчено печаткою підприємства. Проте, уповноваженим представником покупця ТОВ ФГ "AURUM" даний Договір не підписано, відтиск його печатки на тексті договору відсутній (а.с.10-12).

Враховуючи наведені норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Договір поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. не може вважатися таким, що вчинений (укладений) сторонами у письмовій формі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Приймаючи до уваги, що ТОВ "ТД "Нафта-Опт" не надало ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження факту укладення між сторонами Договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. у письмовій формі, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зустрічні позовні вимоги ТОВ "ТД "Нафта-Опт" про визнання Договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. укладеним, є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню вимоги ТОВ "ТД "Нафта-Опт" про стягнення з ФГ "AURUM" штрафу в розмірі 58 036,13 грн., нарахованого на підставі 7.2. договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р., з наступних піддав.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Згідно з ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним

Приймаючи до уваги, що Договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 року є неукладений, колегія суддів дійшла висновку про те, що у ФГ "AURUM" не виникло зобовязання щодо сплати ТОВ "ТД "Нафта-Опт" штрафу у розмірі 58036,13 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги зустрічного позову також не підлягають задоволенню.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та обєктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, матеріали справи та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду відповідає статтям 43, 85 ГПК України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, у звязку з чим підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах не вбачається. За таких обставин, рішення господарського суду Харківської області від 17 серпня 2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Обєднати апеляційні скарги позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом в одне апеляційне провадження.

Апеляційну скаргу позивача за первісним позовом залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 17 серпня 2015 року у справі № 922/3690/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 05.10.2015 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Россолов В.В.