ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015 року Справа № 904/5710/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Лисенко О.М.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №147-90 від 18.04.14 (був присутній в судовому засіданні 29 вересня 2015 року); ОСОБА_2 представник, довіреність № 14-126 від 13.05.14;

від відповідача: ОСОБА_3 представник, довіреність №13 від 06.02.15 (був присутній в судовому засіданні 29 вересня 2015 року); ОСОБА_4Є представник, довіреність № 35 від 30.09.15

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року у справі № 904/5710/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за договором № 107/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 18.12.2013 у загальному розмірі 62 455 428 грн. 25 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року (суддя Фещенко Ю.В.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволені частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 42 771 482 грн. 72 коп. - основного боргу, 10 996 424 грн. 11 коп. - інфляційних втрат, 870 702 грн. 87 коп. - 3% річних, 3 375 970 грн. 33 коп. - пені, 2 095 802 грн. 65 коп. - штрафу, 73 080 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору №107/14-ПР купівлі- продажу природного газу від 18 грудня 2013 року в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений протягом жовтня грудня 2014 року природний газ. На підставі ст.625 Цивільного кодексу України стягнуто інфляційні втрати в розмірі 10 996 424 грн. 11 коп. та 3% річних в розмірі 870 702 грн. 87 коп.

На підставі ст.233 Господарського кодексу України та п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зменшив на 30% розмір пені, що підлягав стягненню з 4 822 814 грн. 76 коп. до 3 375 970 грн. 33 коп. та штрафу з 2 994 003 грн. 79 коп. до 2 095 802 грн. 65 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" його оскаржує в частині зменшення розміру штрафних санкцій.

Апелянт вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року ухвалене з порушенням норм матеріального права ст.233 Господарського кодексу України, ст.ст.224, 258, 549-551, 625 Цивільного кодексу України та процесуального права ст.ст.43, 83 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема апелянт посилається на те, що Господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Зазначає, що у відповідності до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобовязань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

Зазначає, що сторони визначили вид забезпечення виконання зобовязання (пеня) пунктом договору 7.2, та вже заздалегідь визначили розмір неустойки за неналежне виконання зобовязання, а тому, на думку апелянта, суд неправомірно самостійно визначив розмір пені.

Таким чином, господарський суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.

Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" втрат є стягнення з боржників пені у розмірі передбаченої умовами договорів (Консолідований баланс Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" копія міститься в матеріалах справи).

Загальна сума заявлених пені, 3% річних, інфляційних не компенсує повністю збитків від сплати відсотків за комерційними кредитами.

Зменшення судом розміру пені та 7% штрафу на 30% від нарахованої суми спричиняє позивачу додаткові збитки та дозволяє відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Апелянт просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 1 446 844, 43 грн. та 7% штрафу в розмірі 898 201, 14 грн. скасувати, задовольнити позовні вимоги в цій частині повністю.

Відповідач доводи апеляційної скарги заперечує, посилається на те, що підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі, також було звернуто увагу суду на те, що єдиним постачальником природного газу, який Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" використовує є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", який займає монопольне становище на ринку купівлі-продажу природного газу. Договір № 107/14- ПР від 18 грудня 2013 року є договором приєднання, тому Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" вимушено погоджуватись з ціною та умовами договору в тому числі і з розмірами та порядком нарахування штрафних санкцій за невиконання, або не належне виконання умов договору. Крім того Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" повязано договорами з Комунальним підприємством ДМР "Дніпродзержинськтепломережа", яке в свою чергу не виконує зобовязань вчасно.

Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" просить рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 29 вересня 2015 року оголошувалась перерва до 08 жовтня 2015 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Незважаючи на те, що позивач оскаржує рішення лише в частині зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, апеляційна інстанція повинна перевірити рішення суду в повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що 18 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 107/14-ПР (далі-договір) (а.с.15-20), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем (пункти 1.1. та 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору продавець передає покупцю в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 13696 тисяч куб.м. в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку передбаченого договором.

У розділі 11 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

У відповідності до пункту 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

У пункті 3.4. договору сторони узгодили, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставною для остаточного розрахунку між сторонами.

На виконання умов договору позивачем у період з січня по березень 2014 року та з жовтня по грудень 2013 року було поставлено відповідачу природний газ в обсязі 14 194, 621 тис. куб. м. на загальну суму 77 079 723 грн. 35 коп., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, що містяться в матеріалах справи (а.с.29-34), підписаними представниками сторін та скріпленими печатками.

Пунктом 5.2 договору (з послідуючими змінами) встановлена ціна до 1000 куб. м. природного газу в розмірі 6 384 грн. 70 коп.

Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В порушення умов договору поставки від 18 грудня 2013 року відповідач поставлений товар у спірний період природний газ не оплатив.

Пунктом 9.3 договору строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відстоків, річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Згідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів статті 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір

процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України заявлені до стягнення інфляційні втрати за період прострочення з червня 2014 року по лютий 2015 року в сумі 10 996 424 грн. 11 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 17 червня 2014 року по 16 березня 2015 року в сумі 870 702 грн. 87 коп.

Господарський суд перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, визнав його обґрунтованим, а вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду і вважає правомірним стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 10 996 424 грн. 11 коп. та 3% річних в розмірі 870 702 грн. 87 коп.

Матеріалами справи встановлено порушення відповідачем зобовязання з оплати основного боргу.

Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ст.549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 7.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов договорі він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікованої облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф 7% від суми простроченого платежу.

Так, на підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем порушені, була нарахована пеня за загальний період прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем з 17 червня 2014 року по 16 березня 2015 року в сумі 4 822 814 грн. 76 коп. та штраф 7% в сумі 2 994 003 грн. 79 коп.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу, господарський суд визнав його правильним і дійшов висновку, що вимоги в цій частині є правомірними та обґрунтованими.

В той же час, господарський суд прийняв до уваги заяву відповідача про зменшення розміру неустойки, яка викладена у відзиві на позовну заяву і застосувавши приписи п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України зменшив розмір пені та штрафу, що підлягають стягненню на 30%.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Пункт 3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до пункту 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В аспекті права на справедливий суд, передбаченого міжнародним договором, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Отже, зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Оцінивши доводи відповідача щодо підстав для зменшення розміру неустойки, судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що відповідач не ухиляється від відповідальності за порушення умов договору, належними доказами відповідачем доведено, що підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі, відповідач відноситься до підприємства паливно енергетичного комплексу, згідно рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради №360 від 13 червня 2007 року Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" зобовязано передати функції з реалізації теплової енергії для опалення та горячого водопостачання правобережної частини міста до Комунального підприємства ДМР "Дніпродзержинськтепломережа", яка в свою чергу не розраховується за поставлену теплову енергію.

Крім того, пеня та штраф є лише санкціями за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Судова колегія враховує, що Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" є стратегічно важливим обєктом для міста, адже виробляє теплову енергію для потреб населення, а також підприємств, установ і організацій правобережної частини міста і включено до реєстру підприємств паливно енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості згідно Закону України №2711-IV від 22 червня 2005 року "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно енергетичного комплексу", що підтверджується випискою з реєстра ППЕК від 26 листопада 2014 року, станом на липень 2015 року за Публічним акціонерним товариством "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" обліковується дебіторська заборгованість в розмірі 577 080, 8 тис. грн., з яких сума заборгованості Комунального підприємства "Дніпродзержинськ -тепломережа" перед Публічним акціонерним товариством "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" становить 354 939 тис. грн.

Враховуючи наведене, апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення неустойки на 30%.

За викладених підстав доводи апелянта до уваги не приймаються, матеріалами справи доведено винятковість обставин, що є підставою для зменшення неустойки.

Таким чином, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року відповідає нормам діючого законодавства, судом ретельно досліджено всі обставини справи, підстави для скасування законного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року у справі № 904/5710/15 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М. Виноградник

Суддя О.М. Лисенко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 09.10.15 р.)