РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2015Справа №910/17752/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
доПриватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 28680,72 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» 28680,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0101-01 від 01.02.2012 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, яким скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2335531, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

31.07.2015 від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просить суд припинити провадження у даній справі у зв'язку із наявністю рішення суду між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 розгляд справи було відкладено на 17.09.2015.

Представники сторін, в судове засідання не з'явилися. Про причини неявки представників сторони не повідомили.

Третя особа представників в судове засідання не направила, пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалась.

Оскільки про час та місце розгляду справи сторони були належним чином повідомлені, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2012 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» було укладено генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0101-01 (надалі - «Договір»), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, в тому числі автомобілем Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1 (згідно додатку №28-0101-01/1168), на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

Вигодонабувачем за Договором є страхувальник.

15.01.2013 по просп. Л.Курбаса у м. Києві поблизу кінотеатру «Лейпціг» сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, під час руху не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобіля Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1, чим було спричинено механічних пошкоджень обом транспортним засобам.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2013 у справі №759/1066/13-п, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частинами 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2335531.

Вказаним договором (полісом) №АЕ/2335531 передбачено, що франшиза становить 1000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним на підставі страхового акту №ДККА-23643 від 06.02.2013 (на суму 26855,56 грн), страхового акту № ДККА-23643/1 від 28.03.2013 (на суму 2825,16 грн) здійснено відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП у розмірі 29680,72 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1820 від 06.02.2013 на суму 25994,44 грн, №5092 від 28.03.2013 на суму 2825,16 грн та видатковим касовим ордером №123 від 06.02.2013 на суму 861,12 грн.

За таких обставин, позивач вказує, що ним відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Судом встановлено, що на розгляді Господарського суду міста Києва знаходилась справи №910/23842/13 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення 26855,56 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі №910/23842/13 у задоволенні позову відмовлено.

При цьому, в рамках справи №910/23842/13 позивач вказував на наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь суми страхового відшкодування у розмірі 26855,56 грн, обґрунтовуючи позовні вимоги виплатою на виконання договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0101-01 від 01.02.2012 страхового відшкодування власнику автомобіля марки Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1, внаслідок настання страхової події - ДТП, що сталася 15.01.2013 по просп. Л.Курбаса у м. Києві за участю автомобіля Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1, та автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2.

Із рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі №910/23842/13 слідує, що позивач на підтвердження своїх доводів посилався на рахунок №580980 від 17.01.2013, виставлений виконавцем ремонтних робіт ТОВ «АВТ Баварія», страховий акт №ДККА-23643 від 06.02.2013, а також на платіжне доручення №1820 від 06.02.2013 та видатковий касовий ордер від 06.02.2013.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в частині стягнення з відповідача 26855,56 грн є рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, тому провадження у справі в частині стягнення з відповідача 26855,56 грн підлягає припиненню на підставі п. 2 ч. 1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми відшкодування у розмірі 1825,16 грн суд відзначає таке.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як свідчать матеріали справи, суму страхового відшкодування у розмірі 1825,16 грн позивач обґрунтовує тим, що за наслідками спірної ДТП на підставі страхового акту №ДККА-23643/1 та розрахунку страхового відшкодування до нього, позивачем додатково до раніше виплаченої суми у розмірі 26855,56 грн (на підставі акту №ДККА-23643 від 06.02.2013) було здійснено страхове відшкодування у розмірі 2825,16 грн. Вказаний акт було складено на підставі рахунку №580980 від 27.03.2013, виставленого ремонтною організацією.

Водночас, поданий позивачем рахунок №580980 від 27.03.2013, виставлений виконавцем ремонтних робіт не є належним та допустимим доказом вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mini Cooper, державний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкоджень транспортного засобу в результаті ДТП, оскільки з наведеного рахунку неможливо встановити, що відповідні роботи були проведені саме на усунення пошкоджень, завданих за наслідками ДТП, що сталась 15.01.2013.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 1825,16 грн задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача 26855,56 грн припинити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

2. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 02.10.2015.

Суддя Ю.М. Смирнова