КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа№ 910/2855/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Леонова С.С. довіреність № 44 від 08.09.15р.

від відповідача-1: Дорошенко А.О. довіреність № б/н від 24.04.15р.

від відповідача-2: Агафонов А.В. довіреність № 358 від 20.07.15р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощук І.Г.

на рішення Господарського суду міста Києва від 17 серпня 2015р.

у справі № 910/2855/15-г (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк»

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Прайм Кепітал Груп»

2) Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «КБ «Експобанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВ «ФК «Прайм Кепітал Груп» та ПАТ «Діамантбанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання права власності (т.І, а.с.10-16).

Рішенням господарського суду міста Києва від 17 серпня 2015 року у справі №910/2855/15-г в позові відмовлено повністю (т.ІІІ, а.с.76-87).

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва, 28 серпня 2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» Волощук І.Г. було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва по справі №910/2855/15-г від 17 серпня 2015 року повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2015 року за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» Волощук І.Г., на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/2855/15-г від 17 серпня 2015 року визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Рудченко С.Г., Агрикова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03 вересня 2015 року апеляційну скаргу у справі №910/2855/15-г прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Рудченко С.Г., справу призначено до розгляду на 22 вересня 2015 р.

22 вересня 2015 року у судовому засіданні було оголошено перерву на 06 жовтня 2015 року.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 06 жовтня 2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Рудченка С.Г. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги по справі №910/2855/15-г сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Чорногуз М.Г., судді: Агрикова О.В., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06 жовтня 2015 року апеляційну скаргу у справі №910/2855/15-г прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Мальченко А.О.

Представник ПАТ "КБ "Експобанк" в судовому засіданні 06 жовтня 2015 року підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва по справі №910/2855/15-г від 17 серпня 2015 року повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні 06 жовтня 2015 року представники ПАТ "Діамантбанк" та ТОВ "ФК "Прайм Кепітал Груп" заперечували проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва по справі №910/2855/15-г від 17 серпня 2015 року - без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

11 липня 2014р. між ПАТ «Діамантбанк» (кредитодавець) та ПАТ «КБ «Експобанк» (позичальник) укладено кредитний договір №1007/14-1, відповідно до умов договору кредитодавець надає позичальнику міжбанківський кредиту національній валюті у сумі 101 300 000 грн. 00 коп. терміном до 11 серпня 2014р., а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, платити плату за кредит та повернути кредит в повному обсязі в порядку та у терміни (строки), встановлені даним договором (т.І, а.с.37-42).

З метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору № 1007/14-1 від 11.07.2014, між ПАТ «Діамантбанк» (іпотекодержатель) та ПАТ «КБ «Експобанк» (іпотекодавець) укладено договір іпотеки №1007/14-1-3 від 11 липня 2014 р. згідно якого іпотекодавець, передає в іпотеку іпотекодержателю належні йому на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: м. Київ, вул. Обухівська, 60, загальною площею 1414,0 кв.м., та земельну ділянку площею 0,08 га, розташована за адресою м. Київ, вул. Обухівська, 60 (т.І, а.с.44-47).

11 серпня 2014р. між ПАТ «Діамантбанк» (кредитодавець) та ПАТ «КБ «Експобанк» (позичальник) укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору №1007/14-1-3 від 11 липня 2014 р. відповідно до умов договору кредитодавець надає позичальнику міжбанківський кредиту національній валюті у сумі 78 475 868 грн. 00 коп. терміном до 08 вересня 2014р., а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, платити плату за кредит та повернути кредит в повному обсязі в порядку та у терміни (строки), встановлені даним договором (т.І, а.с.43).

12 серпня 2015р. між ПАТ «Діамантбанк» (іпотекодержатель) та ПАТ «КБ «Експобанк» (іпотекодавець) укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки №1007/14-1-3 від 11 липня 2014 р. відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язання договору про внесення змін №1 до кредитного договору №1007/14-1-3 від 11 липня 2014 р., а саме повернення отриманого кредиту у розмірі 78 475 868 грн. 00 коп., сплати відсотків за користування кредитом, сплати неустойки та відшкодування збитків, завданих порушенням обов'язків за кредитним договором, передає в іпотеку іпотекодержателю належні йому на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: м. Київ, вул. Обухівська, 60, загальною площею 1 414,0 кв.м., та земельну ділянку площею 0,08 га, розташована за адресою м. Київ, вул. Обухівська, 60 (т.І, а.с.48).

Відповідно до п.4.1. Договору: «За користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати кредитодавцю фіксовану процентну ставку, розмір якої встановлено на рівні 28 % річних».

Відповідно до виписки з особового рахунку ПАТ «Діамантбанк» за період з 10.07.2014р. по 11.03.2015р. кредитодавець надав позичальнику 78 475 868 грн. 00 коп. (т.ІІ,а.с.225).

Відповідно до пункту 1.4 договору іпотеки узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 10 082 437 грн. 00 коп.

10 вересня 2014р. між ПАТ «Діамантбанк» (первісний кредитор) та ТОВ «Факторингова компанія «Прайм Кепітал Груп» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №1/10092014, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору своє право вимоги за кредитним договором №1007/14-1 від 11.07.2014 з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід'ємною частиною, укладеним між первісним кредитором та ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» на суму 78 475 868 грн. 00 коп. (т.І, а.с.80-85).

23 вересня 2014 року, між ПАТ «Діамантбанк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ "Факторингова компанія «Прайм кепітал груп» (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №1007/14-1-3 від 11.07.2014, відповідно до умов якого первісний іпотеко держатель відступає новому іпотекодержателю своє право вимоги за договором іпотеки, з усіма додатковими угодами та змінами до нього, що є його невід'ємними частинами, укладеним між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» (т.І, а.с.88-90).

01 жовтня 2014р. ТОВ «ФК «Прайм Кепітал груп» звернулось до ПАТ «КБ «Експобанк» з іпотечним повідомленням (вимогою) вих. № 011014/2 про виконання умов кредитного договору № 1007/14-1 від 11.07.2014, та попередило що у випадку не виконання вимог, викладених у даному іпотечному повідомлені, після спливу тридцяти денного строку з моменту надіслання даного іпотечного повідомлення, буде здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку встановленому іпотечним договором та чинним законодавством України (т.І, а.с.49-50).

05 лютого 2015 позивачем направлено повідомлення відповідачу-1 та відповідачу-2 №1101/610 та №1101/611 про нікчемність договору іпотеки №1007/14-1-3 від 11.07.2014, про нікчемність договору іпотеки № 1007/14-1-3 від 11.07.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є. за реєстровим №1796 та договорів відступлення права вимоги від 23.09.2014р. (т.І, а.с.51-57).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що договір іпотеки №1007/14-1-3 від 11.07.2014р., є нікчемним в силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У відповідності до п.3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, у тих випадках коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу наведеної статті випливає, що за договором іпотеки не здійснюється ані передача (отримання) майна у користування, ані відчуження останнього, ані оплата робіт (послуг). Таким чином, у іпотечних правовідносинах відсутні ознаки, які є підставою нікчемності правочину відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та неможливість застосування до спірної ситуації положень п. 3 ч. 3 ст. 38 зазначеного Закону.

Не вірним є тлумачення приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" скаржником в частинні прирівняння передачі спірного об'єкту за договором іпотеки з платою за кредитним договором.

У пункті 4.1. кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що за користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати кредитодавцю фіксовану відсоткову ставку, розмір якої визначено на рівні 28% річних, що повністю відповідає положенням ст.ст. 1048, 1054 Цивільного кодексу України та є платою за отриманий кредит.

Процедура звернення стягнення на предмет іпотеки за своїми характерними ознаками не є оплатою за отриманий кредит або відчуженням зазначеного майна, здійсненим банком, а є задоволенням вимог ТОВ "ФК "Прайм Кепітал Груп" за основним зобов'язанням відповідно до положень іпотечного договору, із застосуванням специфічної процедури, визначеної Законом України "Про іпотеку".

Крім того, враховуючи норми чинного законодавства України, звернення стягнення на предмет іпотеки не впливає на дійсність зазначеного правочину, та є за своєю правовою природою процедурою виконання останнього та не може розглядатися як підстава недійсності або нікчемності.

Згідно з ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Таким чином, значення для прав та законних інтересів сторін та правові наслідки має саме оцінка предметів іпотеки на дату набуття їх у власність відповідачем, а не на дату укладення договорів іпотеки.

З огляду на викладене, посилання позивача на вартість спірного об'єкту як на підставу нікчемності договору та неможливість застосування до спірних правовідносин п. 3 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо посилань скаржника на п.1 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" необхідно зазначити наступне.

З аналізу положень Закону України "Про іпотеку" випливає, що предмет іпотеки залишається у володінні і користуванні виключно іпотекодавця, а іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Тобто, укладаючи договори іпотеки ПАТ "КБ "Експобанк" не відмовлялося від належних йому майнових прав, оскільки нерухоме майно залишалося у користуванні та володінні останнього. Спірні об'єкти є предметом забезпечення виконання зобов'язань як гарантія можливого неповернення грошових кредитних коштів за кредитним договором з боку ПАТ "КБ "Експобанк".

Крім того, звернення стягнення на іпотечне майно на підставі договорів про відступлення прав вимоги відбулось не в результаті добровільної відмови скаржником від належних майнових прав, а у зв'язку з порушенням ним обов'язків за основним зобов'язанням, про що ПАТ "КБ "Експобанк" було попереджено ТОВ "ФК "Прайм Кепітал Груп" в Іпотечних повідомленнях (вимогах), які залишено без виконання та не заперечується і самим ПАТ "КБ "Експобанк".

Посилання скаржника на п.2 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" необхідно зазначити наступне.

Частина 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" містить вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів.

Однак, не вбачається чіткої вказівки скаржника на будь-які фактичні обставини, які можуть свідчити про наявність підстави нікчемності договору, визначеної п.2 ч.3 ст.38 вказаного Закону, а також не надано доказів в обґрунтування своїх доводів.

Пунктом 5.3. договору іпотеки визначені зобов'язання іпотекодавця, з яких не вбачається покладення на скаржника таких зобов'язань, які могли суттєво вплинути на його майновий стан, призвести до неможливості виконання інших зобов'язань перед кредиторами або до неплатоспроможності банку.

Посилання скаржника на те, що місцевим господарським судом не було прийнято до уваги факт порушення ПАТ "КБ "Експобанк" постанови НБУ, якою встановлена заборона використання прямих кореспондентських рахунків, що призвело до віднесення АТ "КБ "Експобанк" до категорії неплатоспроможних є необґрунтованим з огляду на наступне.

В розумінні ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" факт перерахування грошових коштів ПАТ "Діамантбанк" на кореспондентський рахунок ПАТ КБ "Експобанк" на підставі кредитного договору не є підставою нікчемності правочину. Крім того, зазначена дія є питанням виконання кредитного договору, відбулася після фактичного укладення останнього у порядку та у спосіб, визначений чинним законодавством та вказаним договором, через що відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України не може бути підставою недійсності правочину.

Крім того, постанови НБУ, на які посилаються скаржники, не доводять факти, які можуть бути підставою нікчемності правочину, не встановлюють причинний зв'язок отримання кредитних коштів від ПАТ "Діамантбанк" з неможливістю або утрудненням виконання зобов'язань скаржником перед кредиторами та/або з віднесенням останнього до категорії неплатоспроможних, про що наголошувалось в апеляційній скарзі, а лише констатуються факти порушення ПАТ "КБ "Експобанк" у серпні 2014 року пункту 4.1. Положення про порядок формування та зберігання обов'язкових резервів для банків України, без вказівок на будь-які наслідки такого порушення, що не може бути підставою недійсності або нікчемності правочину.

Також, колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою договір іпотеки є похідним від основного договору - кредитного. Станом на час розгляду справи кредитний договір є правомірним в силу презумпції правомірності правочину, а отже застосування в даних кредитних правовідносинах кореспондентського рахунку на підставі зазначеного договору вважається правомірним, поки зворотне не буде визнано судом або встановлено Законом. Отже, отримавши кредитні кошти у сумі 78 475 868 грн. 00 коп. Скаржник мав право, як власник рахунку, на власний розсуд у будь-який спосіб розпоряджатися цими коштами.

Факт перерахування грошових коштів на кореспондентський рахунок ПАТ "КБ "Експобанк" не порушує права останнього, оскільки така операція була проведена саме на виконання ПАТ "Діамантбанк" умов кредитного договору.

Щодо посилань скаржників на п.7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як на підставу нікчемності договорів іпотеки необхідно зазначити наступне.

Пункти 7.6. спірного договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмети іпотеки на підставі зазначених договорів.

Договір був підписаний сторонами та нотаріально посвідчений 11.07.2014р., тобто до запровадження тимчасової адміністрації в АТ "КБ "Експобанк", яке відбулося 25.09.2014р. Тому, посилання позивача на те, що дане положення є перевагою під час дії тимчасової адміністрації є недоречним.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З аналізу зазначеної статті випливає, що якщо вказані скаржником пункти договорів іпотеки будуть визнані недійсними, це не буде мати наслідком недійсність договорів в цілому, адже спірні пункти не є істотною умовою зазначених договорів.

Стосовно неправомірності звернення стягнення відповідачем на предмет іпотеки під час дії тимчасової адміністрації, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Пунктом 7.1. спірного договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право отримати задоволення вимог за зобов'язанням за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частині (в тому числі й у випадках невиконання (неналежного виконання) зобов'язання при реалізації іпотекодержателем права вимоги дострокового виконання зобов'язання) та (або) у випадку, якщо іпотекодавець порушив будь-який з обов'язків, що зазначені в п.5.3.1.-п.5.3.10. цього договору та (або) у випадку, якщо іпотекодавець порушив будь-яку з гарантій (запевнень) іпотекодавця, що зазначені в статті 2 цього договору "Гарантії щодо предмету іпотеки", а також у випадку, якщо іпотекодержателю стане відомо про факт введення тимчасової адміністрації у іпотекодавця.

Зазначений пункт не встановлює порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в разі введення тимчасової адміністрації, а містить вказівку на те, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення.

Частиною 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що майно банку, яке є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право за погодженням з уповноваженою особою Фонду звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому чинним законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

З п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

З огляду на викладене, вказівка в п.7.1. договору іпотеки безпосередньо узгоджується з п.3 ч.2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки саме у зв'язку із введенням тимчасової адміністрації в іпотекодавця, іпотекодержатель набув право звернути стягнення на предмет іпотеки у даному випадку.

Крім того, іпотечним повідомленням відповідач повідомив скаржника про порушення останнім умов кредитного договору в частині повноти та своєчасності сплати кредиту та відсотків по ньому. Отже, відповідачем було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття іпотеки у власність не у зв'язку з введенням у позивача тимчасової адміністрації, а у зв'язку з порушенням ПАТ "КБ "Експобанк" умов кредитного договору.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач вже знаходився в стадії ліквідації, а не тимчасової адміністрації, тому посилання останнього на ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як на підставу для визнання договорів застави нікчемними є безпідставними, оскільки заявляти про їх нікчемність Уповноважена особа Фонду мала протягом дії тимчасової адміністрації.

24 вересня 2014 року Постановою Правління Національного банку України №597 Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних (т.І, а.с.29-30).

25 вересня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте Рішення №97 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «КБ «Експобанк» (т.І,а.с.31-32).

22 січня 2015 року Постановою Правління Національного банку України №41 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Експобанк»(т.І, а.с.34).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою лише 10 лютого 2015 року, тобто на стадії ліквідації товариства.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги щодо визнання відсутнім права власності у ТОВ «ФК «Прайм Кепітал Груп» на земельну ділянку, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; зобов'язання ТОВ «ФК «Прайм Кепітал Груп» повернути ПАТ «КБ «Експобанк» у власність земельну ділянку, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; визнання за ПАТ «КБ «Експобанк» права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; визнання відсутнім права власності у ТОВ «ФК «Прайм Кепітал Груп» на житловий будинок, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; зобов'язання ТОВ «ФК «Прайм Кепітал Груп» повернути ПАТ «КБ «Експобанк» у власність житловий будинок, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; визнання за ПАТ «КБ «Експобанк» права власності на житловий будинок, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, є похідними від вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а тому також не підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 25.08.2015р. у справі №910/1741/15-г.

У відповідності з п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що скаржник не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення господарського суду міста Києва від 17 серпня 2015 р. у справі №910/2855/15-г підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощук І.Г. на рішення Господарського суду міста Києва від 17 серпня 2015 р. у справі № 910/2855/15-г задоволенню не підлягає.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" в редакції від 12.02.2015р. визначені пільгові категорії щодо сплати судового збору, в т.ч. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Оскільки, від сплати судового збору позивач у встановленому законом порядку звільнений та у зв'язку з відмовою у позові на відповідачів не покладається.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощук І.Г. на рішення Господарського суду міста Києва від 17 серпня 2015 р. у справі № 910/2855/15-г залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 17 серпня 2015 р. у справі №910/2855/15-г залишити без змін.

3.Справу №910/2855/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

А.О. Мальченко