РІШЕННЯ

"24" вересня 2015 р.Справа № 921/695/15-г/17
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "СГК ПРОМІНЬ" м.Одеса

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЧ" м.Чортків Тернопільської області

про визнання недійсним договору поставки №03/04/14 С-Пн від 03.04.2014р.,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 06.08.2015р.;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №7 від 11.06.2015р.

В судовому засіданні представникам сторін розяснено їх процесуальні права та обовязки, передбачені статтями 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Судом в порядку ст. 811 ГПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася у звязку з відсутністю відповідних клопотань.

Суть справи:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "СГК ПРОМІНЬ", м.Київ, звернувся 13.07.2015р. (згідно штампу вхідної кореспонденції суду за №724 від 13.07.2015р.) до господарського суду Тернопільської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЧ", м.Чортків Тернопільської області, про визнання недійсним договору поставки №03/04/14 С-П н від 03.04.2014р. з підстав відсутності волевиявлення сторони правочину на його укладення, зазначивши про те, що керівник товариства даного правочину не підписувала, як і накладної №28 від 30.04.2014р. на отримання товару, а відбиток печатки юридичної особи є відбитком підробленої печатки, тобто не ТОВ "СГК ПРОМІНЬ".

Ухвалою господарського суду від 15 липня 2015 року порушено провадження у справі, витребувано від сторін додаткові документи, судове засідання призначено на 30 липня 2015 року. В порядку ст.77 ГПК України розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє на 24.09.2015р., в судовому засіданні оголошувалася перерва з 01.09.2015р. до 11:00год. 14.09.2015р.

Також, ухвалою суду від 14 вересня 2015 року, в порядку ст.69 ГПК України, строк вирішення спору було продовжено на 15 днів, за клопотанням позивача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із підстав, зазначених у позовній заяві, а також надав суду Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ "СКГ Промінь" станом на 15.05.2015р., накази №1-ок від 03.09.2013р., №б/н від 29.05.2015р. при призначення та про звільнення ОСОБА_3 з посади директора ТОВ "СГК Промінь". Щодо витребуваних судом журналів обліку та видачі печаток і штампів за весь період існування товариства, реєстру отриманих податкових накладних за період з квітня по травень 2014р. представником позивача зазначено про відсутність даних документів у товариства. Решту витребуваних судом матеріалів не було надано.

В судовому засіданні 14.09.2015р. та 24.09.2015р. представником позивача підтримано клопотання від 01.09.2015р. (вх.№18966 від 01.09.2015р.) про призначення судової почеркознавчої експертизи для встановлення дійсності підпису колишнього керівника ОСОБА_3 на тексті спірного правочину та видаткових накладних. Також, в ході розгляду справи позивач просив викликати в судове засідання ОСОБА_3 для надання пояснень щодо предмету спору, запевнивши суд та представника відповідача, що ОСОБА_3 погоджується їх надати суду.

Відповідач 30.07.2015р. (вх.№17064) надав відзив на позов, згідно якого позов заперечує та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Щодо клопотання про призначення почеркознавчої експертизи відповідач звертав увагу суду, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують вчинення спірного правочину від імені позивача, а саме керівником ОСОБА_3 та в межах повноважень, визначених законом, зокрема, реєстр видаткових та отриманих податкових накладних, податкову декларацію, товарно-транспортну накладну. Вважає, що своїми діями позивач підтвердив прийняття до виконання спірного договору. Щодо поданих наказів про призначення та звільнення з посади керівника ОСОБА_3, то відповідач вважає, що справжність підпису на наказах позивачем не доведено, а подані останнім клопотання свідчать про затягування судового процесу та зловживання позивачем процесуальними правами.

Згідно ухвали суду від 14.09.2015р. клопотання позивача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи відхилено з підстав, викладених в ухвалі суду.

Разом з тим, враховуючи письмові зауваження представника відповідача (вх.№19732 від 14.09.2015р.) на клопотання позивача про виклик в судове засідання ОСОБА_3 (колишнього керівника ТОВ "СГК Промінь"), ухвалою суду позивача було зобовязано надати письмові нотаріально засвідчені пояснення фізичної особи ОСОБА_3 щодо обставин укладення договору поставки №03/04/14 С-П н від 03.04.2014р. та здійснення відповідних господарських операцій по даному договору та покладено обовязок по забезпеченню явки ОСОБА_3 в судове засідання.

Дану вимогу суду позивачем не виконано.

Щодо клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, заявленого в судовому засіданні 24.09.2015р., то суд вдруге відхиляє його з огляду на відсутність належних документів, в тому числі оригіналів, на підставі яких експерт зміг би провести відповідні дослідження.

Так, для проведення почеркознавчої експертизи, технічної експертизи експерту для дослідження необхідно надати зразки почерків, підписів, відбитків печаток юридичної особи тощо (ст.ст.33, 36-38 ГПК України).

Для вчинення необхідних дій згідно п.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" та відібрання судом безпосередньо у судовому засіданні зразків почерку та підпису колишнього керівника ТОВ "СГК Промінь" ОСОБА_3 слід у судове засідання забезпечити явку останньої.

Проте, незважаючи на вимогу суду (ухвала від 14.09.2015р.) ОСОБА_3 в судове засідання 24.09.2015р. не прибула, причини неявки ні позивач, ні безпосередньо ОСОБА_3, суду не повідомили.

Вищенаведені обставини в сукупності свідчать, що особа, яка ініціює проведення почеркознавчої експертизи не забезпечила надання (зібрання) суду матеріалів (пояснення та відібрання експериментальних зразків підпису), необхідних для проведення експертного дослідження, що виключає можливість задоволення клопотання про призначення судової почеркознавчої, технічної експертиз у даній справі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є також дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

03.04.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "СГК Промінь", як Покупцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "СТАЧ", як Постачальником, укладено договір поставки №03/04/14 С-П н (далі - договір), згідно якого Постачальник зобов'язався поставити, а Покупець - прийняти та оплатити на умовах СРТ Поле за адресою: Хмельницька область, Красилівський район (згідно правил INKOTERMS 2010) насіння (далі - товар), визначені у видаткових накладних, що є невід'ємними додатками до цього договору (п.1.1 договору).

Кількість, асортимент, одиниці виміру, ціна за одиницю визначаються у видаткових накладних, наданих до цього договору (п.1.2 договору).

Згідно п.2.1 договору загальна вартість товару, що постачається, становить суму усіх поставок, що відбулися за період дії договору та підтверджені видатковими накладними.

Оплата товару за даним договором сторонами визначена у розмірі 100% вартості товару на протязі 30 календарних днів після підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок в банку (п.2.2 договору).

Пунктом 3.1 договору сторони визначили, що поставка товару здійснюється автомобільним транспортом окремими партіями згідно усних заявок Покупця. Поставка товару у повному обсязі, передбаченому цим договором, повинна бути здійснена не пізніше, ніж 31 грудня 2015 року.

Постачальник за власний кошт здійснює транспортування, навантажування та розвантажування товару за адресою, визначеному у п.1.1 договору, або за іншою адресою, що погоджена сторонами (п. 3.2. Договору) .

Згідно п.5.1 договору приймання товару по якості та кількості здійснюється у місці поставки товару.

Відповідно до п.5.3 договору Постачальник виписує та надає Покупцю підсумкові видаткові та податкові накладні за місяць.

Пунктом 9.1 договору сторони визначили, що договір набуває чинності з 03.04.2014р. та припиняється 31.12.2015р., але не раніше дати повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

Матеріали справи свідчать, що договір поставки №03/04/14 С-П н від 03.04.2014р. складений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін та скріплений відтисками печаток товариств (розділ 11 договору).

Договір підписано від ТОВ "СГК ПРОМІНЬ" директором ОСОБА_3, яка діяла на підставі Статуту та від ТОВ "СТАЧ" директором ОСОБА_4, що діяла на підставі Статуту.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № від 23.09.2015р. та наказу №1-ок від 03.09.2015р. ОСОБА_3 в період укладення договору перебувала на посаді директора товариства, була звільнена лише 29.05.2015р. Дана обставина не заперечується сторонами. Отже, в силу закону, керівник діяв на підставі Статуту, та відповідно, був наділений всіма правомочностями на укладення (підписання) спірного договору поставки. Будь-яких обмежень згідно Статуту, керівник не мав (п.11.9 Статуту).

На виконання спірного правочину відповідачем відпущено, а позивачем прийнято товар (кукурудза Топмен), що підтверджується видатковою накладною №28 від 30.04.2014р. на суму 9967,80грн, що додатково підтверджується відповідною товарно-транспортною накладною №018019902 від 09.04.2014р. Дані поставки були відображені зі сторони Постачальника ТОВ "СТАЧ" в податковій накладній №74 від 30.04.2014р., реєстрі податкових накладних, реєстрі виданих та отриманих податкових накладних. Відомості, що містяться в даних документах, позивач не заперечує.

Проте, вважаючи, що договір поставки №03/04/14 С-П н від 03.04.2014р. ОСОБА_3 як керівником ТОВ "СГК ПРОМІНЬ" не підписувався, позивач звернувся за судовим захистом своїх інтересів, що полягає у визнанні спірного правочину недійсним.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи, господарський суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадку та порядку, визначеному цивільним законодавством (ст.16 ЦК України).

Предметом позовних вимог позивачем визначено визнання недійсним договору поставки №03/04/14 С-П н від 03.04.2014р.

Підставою позову вказано відсутність волевиявлення сторони правочину на його укладення, зазначивши про те, що керівник товариства тексту договору не підписувала, як і видаткових накладних на отримання товару, а відбиток печатки юридичної особи є відбитком підробленої печатки, тобто не ТОВ "СГК ПРОМІНЬ".

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В силу вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобовязання з договору поставки, що регулюються положеннями статті 712 ЦК України, в силу яких продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ст. 626 ЦК України). Аналогічні вимоги визначає стаття 638 ЦК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а згідно ч.ч.3, 4 ст.203 цього Кодексу, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи з положень статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 2 постанови від 28.04.1978р. №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом; у кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною.

За твердженням позивача спірний договір слід визнати недійсним з підстав не підписання його тексту керівником товариства та засвідчення тексту договору підробленим відтиском печатки товариства.

Проте такі твердження не відповідають дійсним обставинам та спростовуються наявними у справі документами.

У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до частини першої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Так, як слідує з наявних у справі матеріалів (видаткової накладної, податкової накладної, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, товарно-транспортної накладної), саме на виконання умов укладеного між сторонами 03.04.2014р. договору поставки №03/04/14 С-П н Постачальником було поставлено, а Покупцем прийнято товар на загальну суму 9967,80грн.

Підставою передачі насіння (кукурудзи Топмен) сторонами зазначено "договір №03/04/14 С-П н від 03.04.2014р.". Вказана видаткова накладна, підписана директором товариства, а товарно-транспортну накладну підписано відповідальною особою товариства, підписи зазначених осіб скріплено відтиском печатки юридичної особи.

За таких обставин, дії позивача по прийняттю товару, свідчать про узгодження ним умов договору стосовно його предмету, найменування, кількості та ціни товару.

За результатами дослідження умов договору судом не встановлено суперечності оспорюваного договору вимогам законодавства.

При цьому, судом враховано, що згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Підписання покупцем (позивачем у справі) видаткової накладної, котра є первинними обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звязність в Україні" і котра оформлена з дотриманням необхідних реквізитів, що ставляться до первинних документів, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку" та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, свідчить про виникнення обовязку у Покупця провести розрахунок за отриманий ним товар. Строк виконання відповідного грошового зобовязання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Надана ТОВ "СТАЧ" видаткова накладна оформлена відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, містить всі обовязкові реквізити, а відтак є первинним документом, що підтверджує здійснення господарських операцій.

Окрім того, відповідні господарські операції відображені у податковому обліку.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є, зокрема, операції платників податків з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Згідно статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу), на його вимогу, підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкового зобов'язання продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця . Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобовязаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до ч.ч.198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, яка відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Підпунктом "и" ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що в податковій накладній в обов"язковому порядку зазначається вид цивільно-правової угоди.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання приписів статей 186, 198, 201 Податкового кодексу України, господарська операція по спірному договору поставки відображена у податковому обліку, що підтверджується наданими відповідачем податковою накладною, реєстром виданих та отриманих податкових накладних, Витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №16321221 від 16.06.2015р.

Таким чином, подані документи свідчать, що ТОВ "СГК Промінь" прийняло виконання договору шляхом підписання його керівником видаткової накладної №28 від 30.04.2014р.

У матеріалах справи відсутні докази того, що згідно з договором ТОВ "СГК Промінь" не прийняло та не повернуло ТОВ "СТАЧ" товар - насіння кукурудзи і відсутні будь-які претензії щодо якості, кількості та асортименту поставленого товару.

Твердження позивача про підроблення печатки товариства на тексті спірного правочину суд відхиляє, виходячи з такого.

Відповідно до п.64 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1893 від 27.11.1998р., яка є обовязковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Особи, які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки (п.65 Інструкції). Облік печаток і штампів ведеться у журналі за формою 11. Печатки зберігаються у сейфах. А згідно п.73 Інструкції у разі порушення правил обліку зберігання і використання печаток, штампів і бланків, спеціально призначена комісія повинна провести службове розслідування, про що скласти відповідний акт, тобто відповідальність за порушення чи зловживання службовим становищем під час використання печатки несе підприємство в особі відповідального працівника.

Однак, як свідчать матеріали справи, позивачем не було зафіксовано порушень правил обліку, зберігання та використання печаток у 2014 році на підприємстві, про що свідчить відсутність відповідного акту та відсутність наказу про створення комісії щодо проведення службового розслідування по даному факту. Також суду не подано доказів звернення до правоохоронних органів щодо факту підроблення печатки підприємства та її використання в певних цілях. Навпаки, з пояснень представника позивача в судовому засіданні підтверджено відсутність на підприємстві обліку кількості виготовлених товариством печаток (журнал обліку печаток та штампів).

Стаття 62 ГК України визначає підприємство як самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органами місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Таким чином, відтиск печатки товариства з обмеженою відповідальністю "СГК Промінь", що проставлений, зокрема, на спірному договорі, первинних документах, дає змогу ідентифікувати субєкта господарювання, який уклав правочин, отримав товар та є свідченням участі такого товариства як юридичної особи, у здійсненні відповідної господарської операції (у даному випадку - прийнятті від відповідача товару за спірним договором).

Вищенаведені обставини свідчать про факт здійснення господарських операцій з поставки. Доказів протилежного ТОВ "СГК Промінь" не надано, а судом не здобуто.

Згідно приписів ст. 43 ГПК України, визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, а господарський суд, згідно ст.43 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

При цьому, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При дослідженні судом доказів та доводів сторін, наведених в обґрунтування та заперечення позовних вимог, суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо визнання недійсним договору №03/04/14 С-П н від 03.04.2014 року, оскільки останнім не доведено належними та допустимими доказами факту укладення правочину поза волею товариства чи всупереч вимогам закону, зокрема статті 215 ЦК України, а тому позов задоволенню не підлягає.

Інші доводи, наведені позивачем, суд також не приймає до уваги, оскільки вони є непереконливими та такими, що спростовуються наданими до матеріалів справи доказами та встановленими судом обставинами справи.

Судові витрати, в силу ст. 49 ГПК України, покладаються судом на позивача у справі.

В судовому засіданні 24.09.2015р. оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду відповідно до ст. 85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 92, 202, 203, 207, 215, 638, 712 ЦК України, ст.ст.20, 179, 180, 181, 193 ГК України, ст.ст. 1, 2, 42-47, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено "02" жовтня 2015р.

Суддя Н.О. Андрусик