ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2015 р.Справа № 922/5025/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (м. Харків) 3-я особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція України (м. Київ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденмонтаж" (м. Харків) 3-я особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "НМУ "Електропівденмонтаж" (м. Харків)
про стягнення 48 668,92 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №244 від 19.06.2015 року), ОСОБА_2 (довіреність №243 від 19.06.2015 року);

відповідача - ОСОБА_3 (довіреність №292 від 09.09.2015 року), ОСОБА_4 (довіреність № 298 від 11.09.2015 року);

3-ї особи (ДФІ) - ОСОБА_5 (довіреність №25/8/121-Д від 21.08.2015);

3-ї особи - (ТОВ "НМУ "Електропівденмонтаж") - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго", в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденмонтаж" на свою користь збитки, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №220-22/48П-11 від 22.07.2011. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума збитків становить 48 668,92 грн. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

25.09.2015 до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів згідно додатку.

Суд, дослідивши клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи документів згідно додатку, вирішив за можливе задовольнити його.

25.09.2015 до канцелярії суду від представника 3-ї особи (ТОВ "НМУ "Електропівденмонтаж") надійшло заперечення на позовну заяву про стягнення коштів, в якому він просить суд в задоволенні позову відмовити в зв'язку з тим, що ТОВ "Електропівденмонтаж" в повному обсязі виконані договірні зобов'язання перед позивачем за договором №220-22/48П-11 від 22.07.2011, а також зазначає, що залучення субпідрядної організації ТОВ "НМУ "Електропівденмонтаж" за договором субпідряду від 28.07.2011 №38 було викликано виробничою необхідністю, про що був повідомлений позивач та проти чого останній не заперечував, допустивши субпідрядника до виконання робіт на режимному об'єкті. ТОВ "Електропівденмонтаж" виконав обумовлені договором роботи, а ДП "СЕС" прийняв роботи без зауважень, здійснив оплату в повному обсязі, що не заперечується позивачем, в діях відповідача відсутні всі елементи складу правопорушення, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заподіяних збитків. Крім того, в запереченнях представник 3-ї особи (ТОВ "НМУ "Електропівденмонтаж") просить суд, слухати справу без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ГПК України участь в господарських засіданнях визначена як право, а не обовязок сторони по справі.

Суд, дослідивши клопотання представника 3-ї особи (ТОВ "НМУ "Електропівденмонтаж") про слухання справи без його участі, вирішив за можливе задовольнити його.

В судовому засіданні 28.09.2015 представники позивача наполягали на задоволенні позову.

Представники відповідача в судовому засіданні 28.09.2015 проти позову заперечили в повному обсязі.

Представник 3-ї особи (ДФІ) в судовому засіданні 28.09.2015 підтримав позов.

Представник 3-ї особи (ТОВ "НМУ "Електропівденмонтаж") не з'явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучене судом до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Державнимо підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі директора відособленої структурної одиниці "Північна електроенергетична система" ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Електропівденмонтаж" в особі генерального директора ОСОБА_7 за результатами проведених відкритих торгів, акцептованих 23.06.2011 р. було укладено договір від 22.07.2011 р. № 220-22/48П-11 (далі - Договір) на виконання робіт з реконструкції об'єктів ПС330 кВ "Залютине" із заміною автотрансформатора 2АТ типу АТДЦТН-200000/330/110 а саме: виконати будівельно-монтажні роботи з реконструкції об'єктів ПС 330 кВ "Залютине" із заміною автотрансформатора 2АТ типу АТДЦТН-200000/330/110; придбати устаткування згідно технічних вимог наведених у додатках до договору; виконати пусконалагоджувальні роботи.

Ціна договору згідно п. 3.1. є твердою і становить 2 232 057,00 грн. (разом з ПДВ).

Відповідно до п. 11.1. договору, оплату та приймання робіт здійснює структурний підрозділ позивача - Харківські магістральні електричні мережі (далі - Харківські МЕМ).

Договір із додатками підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Відповідно до п. 4.1.1. договору, позивач здійснив попередню оплату відповідачу, а ТОВ "Електропівденмонтаж" в свою чергу виконав роботи встановлені договором, на підставі чого позивачем було проведено остаточні розрахунки.

Судом встановлено, що сторони виконали зобов'язання за договором в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ревізією, проведеною ОСОБА_8 України, виявлено факт зайвого витрачання позивачем коштів, яке відбулося внаслідок укладення з відповідачем за результатами проведених відкритих торгів, акцентованих 23.06.2011 р. договору від 22.07.2011 р. № 220- 22/48П-11 (далі - договір) на виконання робіт з реконструкції об'єктів ПС 330 кВ "Залютине" із заміною автотрансформатора 2АТ типу АТДЦТН- 200000/330/110. Під час ревізії фінансово-господарської діяльності державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ДП "НЕК "Укренерго") та його відокремлених підрозділів за період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року Державною фінансовою інспекцією України під час ревізії фінансово - господарської діяльності відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" було встановлено що окремі роботи, зазначені в актах виконаних робіт за договором від 22.07.2011 № 220-22/48П-11, як встановлено довідкою зустрічної звірки від 16.09.2013 № 05-20/38-3 виконувались субпідрядною організацією ТОВ "НМУ "Електропівденмонтаж" за договором субпідряду від 28.07.2011 №38, та при цьому відбулося завищення одиничних розцінок робіт, які включені ТОВ "Електропівденмонтаж" до актів виконаних робіт по договору від 22.07.2011 № 220-22/48П-11 та прийнятими Північною ЕС у порівнянні з тими, які включені ТОВ "НМУ "Електропівденмонтаж" по договору від 28.07.2011 №38, що в свою чергу призвело до завищення фактичної вартості виконаних робіт на 44534,92 грн., що є порушенням п. 13 П(С)БО 18 "Будівельні контракти", крім того зустрічною звіркою також не підтверджено витрати на роботу будівельної техніки, яка включена ТОВ "Електропівденмонтаж" до актів виконаних робіт, що на думку контролюючого органу, всупереч приписам пункту 13 П(С)БО 18 "Будівельні контракти", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2001 року № 205, до завищення вартості робіт на суму 4134,00 грн.

Позивач посилається на те, що в порушення вимог ст.629 Цивільного кодексу України ст.193 Господарського Кодексу України, п.13. П(С)БО 18 "Будівельні контракти", п.3.3.10 ДБН Д. 1.1.1-2000 роботи, вартість яких завищено, були прийняті за актами виконаних робіт, що призвело до завищення витрат Харківських МЕМ ВП "Північна ЕС" ДП "НЕК "Укренерго" на суму 48 668,92 гривень.

Внаслідок оплати завищеної вартості робіт Північною ЕС втрачено активів у вигляді грошових коштів чим нанесено матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.

Вищенаведене було відображено в акті ревізії фінансово-господарської діяльності державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" за період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року від 18.10.2013 р. № 05-21/259.

З метою усунення виявлених порушень, ДФІ України на адресу ДП "НЕК "Укренерго" було направлено вимогу про усунення порушень від 25.11.2013 р. № 05-14/1914.

Відокремлений підрозділ Північної ЕС ДП "Національна енергетична компанія Укренерго" направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю 'Електропівденмонтаж" претензію №185/42 від 16.12.2013 про повернення зайво сплачених коштів у сумі 48 668,92 грн. (за договором 22.07.2011 № 220-22/48П-11 ).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електропівденмонтаж" у листі № 3 від 13.01.2014 не визнало заявлених підприємством вимог та у перерахуванні коштів відмовило.

Враховуючи неповернення відповідачем коштів, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення на свою користь 48 668,92 грн. збитків.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до приписів статей 837, 843, 845 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Статтею 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.п.1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно п.п.1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювана збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Тобто, для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних винних дій відповідача у вигляді неналежного виконання договірних зобов'язань та причинного зв'язку між збитками позивача та діями відповідача, і, як наслідок, вимога про відшкодування збитків може пред'являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

У роз'ясненні Вищого господарського суду України N 02-5/215 від 01.04.94 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначається, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно - наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

З огляду на викладене, збитками (шкодою) у розумінні положень цивільного законодавства є реальні витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також неодержані доходи, які він би отримав у разі, якщо його право не було би порушено. Зобов'язання відшкодування завданої шкоди (збитків) є наслідком неправомірної поведінки особи, яка порушує законні цивільні права іншої особи.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 02.09.2014р. по справі №910/2023/13.

Ст. 849 ЦК України передбачає право замовника в будь-який час перевіряти хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В матеріалах справи немає підтверджень, щодо зауважень позивача на роботу відповідача, а тому суд приходить до висновку, що замовник контролював хід виконання робіт, був ними задоволений і жодних зауважень щодо їх обсягу і якості не заявляв.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Електропівденмонтаж" за договором від 22.07.2011 № 220-22/48П-11 в повному обсязі виконані договірні зобов'язання перед позивачем, залучення субпідрядної організації ТОВ «НМУ «Електропівденмонтаж» за договором субпідряду від 28.07.2011 №38 було викликано виробничою необхідністю, про що був повідомлений позивач та проти чого останній не заперечував, допустивши субпідрядника до виконання робіт на режимному об'єкті, а тому посилання позивача на ст. 610 ЦК України є неправомірним. У зв'язку з чим, в діях відповідача відсутні всі елементи складу правопорушення, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заподіяних збитків.

Договір від 22.07.2011 № 220-22/48П-11, укладений між сторонами, є чинним та в установленому порядку недійсним не визнано.

Відповідно до частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни договору після його виконання заборонена.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Вищого господарського суду України від 17.08.2011 у справі № 5023/574/11.

А ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть зазначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни - граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін (ст. 189 Господарського кодексу України (надалі - ГК України)).

Частиною 2 статті 190 Господарського кодексу України передбачено, що вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін.

Порядок укладення господарських договорів державними підприємствами на час укладення договору між сторонами даного процесу, було врегульовано Законом України "Про здійснення державних закупівель" від 01 червня 2010 року № 2289-УІ.

Відповідно до статті 40 Законом України "Про здійснення державних закупівель", договір про закупівлю укладається в письмовій формі відповідно до положень Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно пункту 5 статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі.

Пунктом 3.3.2 ДБН Д. 1.1-1-2000 чітко обумовлено, що договірна ціна на будівництво об'єкта формується претендентом на виконання робіт (генпідрядником) із залученням субпідрядних організацій і погоджується із замовником. У результаті спільного рішення оформляється протокол погодження договірної ціни на будівельну продукцію, який є невід'ємною частиною контракту. Договірні ціни можуть встановлюватися твердими, динамічними та періодичними (пп. 3.3.3). Вид договірної ціни, порядок та терміни її уточнення зазначаються у контракті.

Також п. 3.3.4 ДБН Д. 1.1-1-2000 передбачається, що при погодженні договірної ціни замовник, розглядаючи її складові, перевіряє вартість матеріальних ресурсів, яка не повинна перевищувати тієї, що склалася в регіоні за цінами виробників, крім випадків, підтверджених відповідними обґрунтуваннями та розрахунками. (До таких випадків, зокрема, належать особливі вимоги до технічних характеристик та якості матеріалів, виробів і конструкцій та технологічні умови здійснення будівництва).

Тобто пунктом 3.3.4 ДБН Д. 1.1-1-2000 прямо передбачено, що вартість матеріальних ресурсів у визначених випадках може бути дорожчою від цін виробника.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Позивач вказує, що він поніс збитки в розмірі 48 668,92 грн. внаслідок порушення з боку ТОВ "Електропівденмонтаж" в частині оплати завищеної вартості виконаних робіт, що встановлено в результаті проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго".

Однак позивачем не доведено жодними доказами, що пропозиція відповідача, за якою укладено договір від 22.07.2011 р. № 220- 22/48П-11, акцептована останнім, 23.06.2011 р. була більшою за пропозицію іншого учасника тендерної процедури саме на 48 668,92 грн .

На даний час цей договір є чинним та не визнавався сторонами недійсним у судовому порядку.

Також договір укладено між сторонами в результаті проведення відкритих торгів, результати яких не оскаржені та в установленому порядку не визнані недійсними.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів стосовно наявності вини в діях відповідача, позивачем також не доведено наявність причинного зв'язку між діями відповідача та спричиненими збитками.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 588 та 599 ЦК України). У даному випадку зобов'язання за договором були виконані, що не заперечується позивачем.

З позовної заяви вбачається, що позивач, як на підставу позовних вимог, посилається на приписи ст.ст. 610, 611, 623 Цивільного кодексу України.

Даними нормами передбачені правові наслідки порушення зобов'язання, а також відповідальність за порушення зобов'язання.

При цьому, як зазначалося вище та не заперечується позивачем та у акті ДФІ, умови договору від 22.07.2011 р. № 220- 22/48П-11 виконані його сторонами в повному обсязі.

Тобто, відповідач виконав свої зобов'язання за Договором вчасно та в повному обсязі. Виконані відповідачем роботи були прийняті позивачем, згідно відповідних актів приймання виконаних будівельних робіт.

Позивач також не висловлював жодних претензій щодо обсягу і якості виконаних відповідачем робіт; від його імені не надходило мотивованої відмови від приймання виконаних робіт, а обсяг робіт погоджений сторонами, недоліків під час виконання робіт позивачем не було виявлено.

Щодо залучення субпідрядника, то про це позивача було попереджено листом №182 від 26.07.2011 р, у звязку з особливою технічною складністю монтажу нового автотрансформатора та побажаннями завода-виробника зазначений лист є невідємною частиною Договору.

Відповідачем було укладено договір субпідряду, та субпідрядника було допущено Позивачем до виконання робіт. Проведеними зустрічними звірками (довідки №05-20/33-з від 12.09.2013р , №05-20/38-3 від 16.09.2013р.) розбіжностей та завищення вартості робіт не встановлено.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження факту звернення позивача до відповідача з ініціативою внести будь-які зміни до договору щодо ціни чи умов оплати в передбаченому ст. 188 ГК України порядку. Додані до позовної заяви документи не містять й даних про те, що договір в частині визначення ціни визнано у встановленому законом порядку недійсним повністю або частково з підстав її завищення, чи до нього внесено відповідні зміни. До того ж, з боку позивача не вчинялося і будь-яких дій щодо коригування суми оплати за участю підрядника в установленому порядку.

Отже, посилання позивача на ст. 610 Цивільного кодексу України, згідно якої порушенням зов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є недоречним та спростовується самим позивачем шляхом визнання факту повного та своєчасного виконання відповідачем договору підряду.

При цьому, кошти, які позивач просить стягнути з ТОВ "Електропівденмонтаж", отримано останнім як оплату за належне виконання робіт за договором, а тому такі кошти забуто за наявності правової підстави - договору підряду від 22.07.2011 р. № 220- 22/48П-11 і вони не можуть вважатися збитками.

Також, суд вважає неправомірним посилання позивача на ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, якими врегульовано відшкодування збитків особою, яка допустила господарське правопорушення, оскільки відповідачем договірні зобов'язання були виконані належним чином та у повному обсязі, що підтверджується позивачем.

Слід також зазначити, що наведені пункти ДБН Д. 1.1 -2000, які на думку позивача порушив відповідач, не мають імперативного характеру, оскільки містять обмовку "як правило", а саме відповідають принципу свободи договору, закріпленому чинним законодавством.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Так, при укладенні договору підряду від 22.07.2011 № 220- 22/48П-11 сторони (в тому числі і замовник) визначили суттєві умови договору (у тому числі кошторис) за спільною згодою.

Також договір підряду від 22.07.2011 р. № 220- 22/48П-11 було укладено сторонами в результаті проведення тендеру та прийняття позивачем (замовником) тендерної пропозиції відповідача (підрядника) як найбільш економічно вигідної.

Відповідно до пункту 1 статті 844 Цивільного кодексу України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Відповідно до пункту 2 статті 844 Цивільного кодексу України, кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 3 статті 844 Цивільного кодексу України, зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Визначена за результатами тендеру вартість робіт за договором від 22.07.2011 р. № 220- 22/48П-11 є договірною ціною робіт, узгодженою обома сторонами за договором.

У ході проведення тендеру відповідачем було надано позивачеві для вивчення та погодження кошторисну документацію у повному обсязі. При цьому, кошторис було узгоджено замовником, затверджено та підписано сторонами в ході укладення договору підряду та стовідсотково дотримано підрядником при виконання робіт за Договором від 22.07.2011 р. № 220- 22/48П-11.

Аналогічну правову позицію про те, що кошти, які отримано як оплату виконаних за договором робіт не можна витребувати як безпідставно сплачені викладено у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2013 року у справі № 5006/18/13/2012, та від 17. червня 2014 року у справі № 13/096-12.

Що стосується тверджень ВП "Північна ЕС", що підставою для стягнення збитків з відповідача є акт ОСОБА_8 від 18.10.2013 № 05-21/259 та вимога ОСОБА_8 про усунення порушень від 25.11.2013 № 05-14/1914, то вони є необґрунтованими, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Так, виявлені за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності ВИ "Північна ЕС" порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Так, ОСОБА_8 від 18.10.2013 № 05-21/259 фіксує можливе бюджетне порушення позивача. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази відшкодування позивачем до Державного бюджету України сум завищеної вартості виконаних ТОВ "Електропівденмонтаж" робіт, що могло б бути підставою для стягнення даних коштів з відповідача в порядку ст. 22 ЦК України.

Положеннями підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України (затверджено Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011) врегульовано вжиття ОСОБА_8 відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку ОСОБА_8 як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Підстави виникнення господарських зобов'язань передбачені ст. 174 ГК. Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, та не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, при цьому, вимога про усунення порушень від 18.10.2013 № 05-21/259 не підтверджує порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору підряду. Посилання позивача на ОСОБА_8 ревізії ОСОБА_8 як на доказ безпідставного отримання відповідачем спірної суми є абсолютно не аргументованими, оскільки вказаний акт за умови існування між сторонами договірних правовідносин, не може обмежувати прав та обов'язків сторін щодо виконання ними зобов'язань за договором, змінювати умови договору, в тому числі щодо ціни договору, а також не може свідчити про порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Зазначену правову позицію викладено також у Постановах ВГСУ від 20 серпня 2013 року у справі № 5011-17/17853-2012 , від 27 листопада 2013 року у справі № 922/1549/13, від 10 лютого 2014 року у справі № 910/11247/13, від 17 червня 2014 року у справі № 925/1688/13, від 18 червня 2014 року у справі № 910/20975/13 , від 28 квітня 2015 року у справі № 922/553/14, від 24 червня 2015 року у справі № 914/3625/14, від 18 серпня 2015 року у справі № 908/360/15-г.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України, підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_9