РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015Справа №910/19642/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт»

до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового

фонду» Деснянського району м. Києва

про стягнення 197 374,68 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Лелюх Л.П.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт» до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського р-ну м. Києва про стягнення 113 649,55 грн. основного боргу, 79 409,56 грн. інфляційної складової боргу та 4 315,57 грн. трьох відсотків річних, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором № ДС-41 від 15.11.2013 р. на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/19642/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.09.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 09.09.2015 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

Представники сторін у судове засідання 09.09.2015 р. не з'явилися; відповідач вимог ухвали суду не виконав; про причини неявки сторони не повідомили, про призначене судове засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень від 04.08.2015 р., які підтверджують отримання сторонами 06.08.2015 р. ухвали про порушення провадження у справі.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 09.09.2015 р. відклав розгляд даної справи на 23.09.2015 р., у зв'язку з неявкою представників сторін у призначене судове засідання, не виконанням ним вимог ухвали суду.

Представник позивача у судовому засіданні 23.09.2015 р. надав документи на виконання вимог ухвали суду, пояснив обставини справи, позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

У судове засіданні 23.09.2015 р. представник відповідача не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 16.09.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.11.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт» (надалі - підрядник) та Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва (надалі - замовник) був укладений договір № ДС-41 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів (надалі - договір), за умовами якого підрядник зобов'язується виконати відновлювальні роботи з ремонту ліфтів, а замовник - прийняти і оплатити вартість робіт у порядку та на умовах, визначених даним договором, та у відповідності із затвердженою договірною ціною та локальним кошторисом, які є додатком до даного договору та його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 1.2. договору, адресний перелік ліфтового обладнання, що підлягає відновлювальним роботам визначається в додатку № 1 доданого договору.

У відповідності до п. 1.3. договору, перелік робіт, що підлягають виконанню по конкретному ліфту або групі ліфтів, визначається відповідними кошторисами, що є невід'ємною частиною даного договору та погоджується сторонами.

Термін виконання робіт, в залежності від їх складності, складає не більш як один-два місяці з дня погодження договірної ціни та кошторису по конкретному об'єкту. Термін виконання робіт може юути змінено як у меншу, так і в більшу сторону за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою. (п. 1.4. договору).

Загальна вартість робіт за даним договором складається із вартості робіт по кожному окремому об'єкту згідно з кошторисною документацією та становить: 113 649,55 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 18 941,59 грн. (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 2.2. договору, оплата робіт здійснюється за фактично виконані роботи на підставі актів виконаних робіт (форма КБ-2в). термін перевірки замовником наданої форми актів - 3 робочих дні.

У відповідності до п. 2.3. договору, кошторисна вартість по конкретному об'єкту або групі об'єктів, визначається у відповідності до «Правил визначення вартості будівництва» ДБН Д. 1.1-1-2000 та Ресурсних елементних кошторисних норм на ремонт пасажирських та вантажних ліфтів ВБН Д.2.8-204.02-2004.

Сторони обумовили безготівкову форму розрахунку за даним договором: платіжним дорученням (п. 2.4. договору).

Розрахунок за виконані роботи замовником проводиться протягом 10 банківських днів після прийняття робіт та підписання і скріплення печаткам сторін актів виконаних робіт (п. 2.7. договору).

Розділами 3 та 4 договору сторони визначили порядок здачі-приймання робіт, умови про дефекти та гарантійні строки.

У відповідності до п. 5.1.3. договору, замовник зобов'язаний прийняти виконані підрядником роботи, до яких немає зауважень та своєчасно, як це передбачено п. 2.7. договору оплатити їх вартість. При виявленні відхилень при виконанні робіт від належної якості, обсягів та ціни робіт, замовник видає підряднику припис про їх усунення, а при значних порушеннях призупиняє виконання робіт, про що видає підряднику відповідний припис.

За умовами п. 6.1. договору, у разі порушення своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим довго ром і чинним законодавством. порушення зобов'язань, невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 р., а в частині оплати - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором.

Позивач пояснив суду, що на виконання вищевказаних умов договору ним належним чином виконані взяті на себе зобов'язання, про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін 28.02.2014 р. акти приймання-передачі виконаних робіт за листопад 2013 р. (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт ат витрат (КБ-3) за листопад 2013 р. на загальну суму 113 649,55 грн. (належним чином засвідчені копії яких додано до матеріалів справи).

Однак, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, у зв'язку з чим станом на день складення позовної заяви його заборгованість становить 113 649,55 грн.

За таких обставин, Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського р-ну м. Києва про стягнення 113 649,55 грн. основного боргу, 79 409,56 грн. інфляційної складової боргу та 4 315,57 грн. трьох відсотків річних, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором № ДС-41 від 15.11.2013 р. на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором про надання послуг № 87 від 16.01.2013 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати послуг за даним договором не виконав належним чином.

Відповідач у жодних належних доказів обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва осново боргу за договором № ДС-41 від 15.11.2013 р. на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів в розмірі 113 649,55 грн., а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт» до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва про стягнення 113 649,55 грн. основного боргу за договором № ДС-41 від 15.11.2013 р. на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів визнається судом таким, що підлягає задоволенню повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт» просить суд також стягнути з відповідача 79 409,56 грн. інфляційних втрат за період з 18.03.2014 р. до 22.06.2015 р. та 4 315,57 грн. трьох відсотків річних за період з 18.03.2014 р. до 22.06.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором ДС-41 від 15.11.2013 р. на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

Таким чином за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 79 409,56 грн. інфляційних втрат за період з 18.03.2014 р. до 22.06.2015 р. та 4 315,57 грн. трьох відсотків річних за період з 18.03.2014 р. до 22.06.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором ДС-41 від 15.11.2013 р. на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт» до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 22, 32,33, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва (02217, м. Київ, вул. Закревського, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт» (04073, м. Київ, провулок Куренівський, 17, літера Ш, ) 113 649 (сто тринадцять тисяч шістсот сорок дев'ять) грн. 55 коп. основного боргу, 79 409 сімдесят дев'ять тисяч чотириста дев'ять) грн. 56 коп. інфляційної складової боргу та 4 315 (чотири тисячі триста п'ятнадцять) грн. 57 коп. трьох відсотків річних та 3 947 (три тисячі дев'ятсот сорок сім) грн. 49 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 01.10.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина