ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Справа № 914/1980/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенко М.М. (головуючий),
Вовк І.В. (доповідач), Нєсвєтова Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу комунального підприємства "Новояворівськжитло" на рішення господарського суду Львівської області від 06.07.2015 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.08.2015 року у справі № 914/1980/15 за позовом приватного підприємства "Астра" до комунального підприємства "Новояворівськжитло" про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року позивач звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 136 843,38 грн., пені в сумі 10 409,03 грн. та 15 623,93 грн. інфляційних сум у зв'язку з невиконанням зобов'язання з оплати послуг (робіт), наданих у лютому-травні 2015 року за договором на ремонт та технічне обслуговування ліфтів від 03.08.2012 року № 7.

Рішенням господарського суду Львівської області від 06.07.2015 року (суддя Кидисюк Р.А.) позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 136 843,38 грн., пеню в сумі 10 409,03 грн. та 15 623,93 грн. інфляційних сум.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.08.2015 року (судді: Гнатюк Г.М., Кордюк Н.М., Кравчук Н.М.) зазначене рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення заборгованості в сумі 33 601,44 грн. та пені в сумі 509,12 грн. і в цій частині позову відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін та викладено його резолютивну частину в іншій редакції, за якою позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 103 241,94 грн., пеню в сумі 9 899,91 грн., та 15 623,93 грн. інфляційних сум.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить рішення суду першої інстанції повністю, а постанову апеляційного суду частково скасувати, та в позові відмовити.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що 03.08.2012 року між ПП "Компанія "Астра" (виконавець) та КП "Новояворівськжитло" (замовник) укладено договір № 7 на ремонт і технічне обслуговування ліфтів, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе організацію і виконання робіт по ремонту і технічному обслуговуванню ліфтів в житлових будинках, котрі перебувають на балансі КП "Новояворівськжитло", яке виступає балансоутримувачем і обслуговується замовником згідно з додатком № 1, що є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.2.1. договору встановлено обов'язок замовника своєчасно вносити плату за технічне обслуговування ліфтів.

Згідно з п. 3.1 договору в кінці поточного місяця виконавець представляє замовнику акти виконаних робіт з зазначенням їх вартості, замовник підписує їх, завіряє підпис печаткою і не пізніше трьох днів з дня отримання один примірник акту повертає виконавцю. У випадку неповернення акту виконаних робіт протягом трьох днів, або ненадання письмової відмови з вказанням причин, даний акт вважається прийнятим.

Відповідно до п. 3.3. договору на підставі підписаних актів замовник щомісячно не пізніше двадцятого числа місяця, наступного за звітним, перераховує на поточний рахунок виконавця кошти за відрахуванням 2,0 % комісійної винагороди (комунальному підприємству "Новояворівськжитло").

В матеріалах справи містяться акт-рахунок № 129 приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів за лютий 2015 року на суму 34 413,98 грн. підписаний обома сторонами, а також не підписані зі сторони відповідача акти-рахунки приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів № 129 за березень 2015 року на суму 34 413,98 грн., за квітень 2015 року на суму 34 413,98грн. та за травень 2015 року на суму 33601,44 грн.

Позивачем було надіслано відповідачу акти-рахунки за березень-травень 2015 року, однак останній не повернув їх підписаними.

Предметом даного судового розгляду є вимоги виконавця до замовника про стягнення заборгованості, пені та інфляційних сум у зв'язку з невиконанням зобов'язання з оплати за технічне обслуговування ліфтів згідно з договором та актами виконаних робіт.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову обгрунтовано тим, що відмова замовника від підписання актів виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє замовника від обов'язку щодо їх оплати.

Апеляційний господарський суд, частково відмовляючи в позові, виходив з того, що позовні вимоги про оплату акту-рахунку за травень 2015 року та відповідно й про стягнення пені за прострочення його оплати, заявлені передчасно, оскільки на час подання позову строк оплати за цим актом не настав.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Тобто, замовник зобов'язаний сплатити підряднику обумовлену в договорі ціну в повному обсязі після остаточної здачі йому результатів роботи. При цьому, такий обов'язок виникає у нього за умови, що і підрядник виконав свої обов'язки повністю: робота виконана належним чином та в обумовлений строк або достроково у разі погодження на це замовника. І відповідно акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом належним та допустимим доказом у справі лише у разі, якщо позивач у відповідності до ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України довів реальне виконання ним робіт в обсягах та вартістю, зазначених ним в акті, а мотиви відмови другої сторони від підписання такого акта визнані судом необгрунтованими.

Однак, суди попередніх інстанцій вказаних вимог матеріального та процесуального права не врахували та не дослідили обставини фактичного виконання позивачем спірних робіт з огляду на те, що акти-рахунки приймання виконаних робіт не містять посилання на конкретний зміст та обсяг робіт, а відповідач заперечує виконання таких робіт.

При цьому, суд апеляційної інстанції прийнявши подані позивачем додаткові докази щодо неналежного виконання позивачем умов договору, формально їх відхилив, не навівши жодної оцінки.

Так, поза увагою апеляційного господарського суду залишилися обставини укладення у лютому 2015 року замовником договору № 15/97 на технічне обслуговування та ремонт ліфтів і диспетчерських систем з іншим підрядником - ТОВ "Ліфт-Еко", а також обставини направлення відповідачем на адресу позивача листів з повідомленням про припинення договору від 03.08.2012 року № 7 з 01.03.2015 року, та листа з відмовою від підписання акта-рахунка за березень 2015 року.

При цьому, суд другої інстанції не навів правової оцінки наданим відповідачем актам обстеження від 10.03.2015 року № 89, від 13.03.2015 року № 93, від 17.03.2015 року № 105, від 20.03.2015 року № 106 щодо обгрунтованості викладених у них обставин невиконання позивачем зобов'язань за договором з утримання ліфтового господарства, відхиливши ці акти як неналежні докази у зв'язку з їх складанням за відсутності представника позивача.

Крім того, судом апеляційної інстанції в резолютивній частині наведено суперечливе рішення про залишення без змін частини рішення суду першої інстанції, та одночасно викладення його в іншій редакції.

Отже, висновок судів обох інстанцій про доведеність правових підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості, пені та інфляційних сум зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права, грунтується на неповно з'ясованих обставинах справи, є передчасним та таким, що не відповідає вимогам ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, прийняті судові рішення не можна визнати законними й обгрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати наведене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу комунального підприємства "Новояворівськжитло" задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.08.2015 року та рішення господарського суду Львівської області від 06.07.2015 року скасувати, і справу № 914/1980/15 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя М.Черкащенко

Судді І.Вовк

Н.Нєсвєтова