ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015р. Справа № 914/2361/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (м. Львів)
до відповідача:Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» (м. Львів)
про:стягнення 32409 грн. 52 коп. (з яких: 12605,49 грн. пеня; 657,78 грн. 3% річних; 19146,25 грн. інфляційні)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Корчинському О. І.

Представники:

Позивача:ОСОБА_1 редставник (довіреність №502-4157/2 від 19.12.2015р.)
Відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність від 06.07.2015 р.)

15.07.2015 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. №2432 поступила позовна заява від Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» про стягнення 32409 грн. 52 коп. (з яких: 12605,49 грн. пеня; 657,78 грн. 3% річних; 19146,25 грн. інфляційні).

Ухвалою суду від 17.07.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 03.09.2015 р. В судовому засіданні 03.09.2015 р. оголошено перерву до 17.09.2015 р.

17.09.2015 р. до суду за вх. №4181/15 від відповідача поступило клопотання про продовження строку розгляду справи для позасудового врегулювання спору.

Ухвалою суду від 17.09.2015 р. продовжено строк розгляду спору та розгляд справи відкладено на 01.10.2015 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Представник позивача позов підтримав, просив суд задоволити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги суду виконав, відзив на позов представив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

28.09.2015 р. до суду за вх. № 41118/15 від відповідача поступило клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Представник відповідача позов заперечив, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій до 3000,00 грн.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

03.11.2005 р. між Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго», яке відповідно до п. 1.1. Статуту перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго», (позивач) та Державним підприємством «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» (відповідач) укладено Договір про постачання електричної енергії № 90521 (надалі Договір; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

За умовами Договору, постачальник (позивач) продає електричну енергії споживачу (відповідачу) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електроенергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору, споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №7а «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Під час виконання умов Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електроенергії (ПКЕЕ) (п.2.1 Договору).

Пунктом 4 додатку № 2 до Договору встановлено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показниками розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені Договором та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем виставлялись рахунки на оплату за електричну енергію та такі надавались відповідачу.

Пунктом 6 додатку № 2 до Договору встановлено, що тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Порушуючи умови Договору, відповідач не здійснив оплату за отриману електричну енергію та за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, що підтверджується розрахунком боргу за активну та реактивну електроенергію (долучено до матеріалів справи) та не спростовано відповідачем.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору, за внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Пунктом 7 додатку № 2 до Договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

За неналежне виконання умов Договору щодо термінів оплати вартості отриманої електричної енергії, позивачем, відповідно до умов Договору та вимог ст. 625 ЦК України, нараховано відповідачу 12605,49 грн. пені, 657,78 грн. 3% річних та 19146,25 грн. інфляційних.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних за не належне виконання відповідачем умов Договору щодо термінів оплати вартості отриманої електричної енергії.

Позивачем нараховано пеню за період з 29.01.2015 р. по 31.05.2015.2015 р., 3% річних за період з 29.01.2015 р. по 31.05.2015 р. та інфляційні за період з 29.01.2015 р. по 21.05.2015 р.

Відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій до 3000,00 грн. враховуючи критичний фінансовий стан підприємства ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області».

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Згідно із п. 5.1. Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, відповідач здійснив оплату за отриману електричну енергію та за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії з порушенням термінів оплати, встановлених Договором. У зв'язку з порушенням відповідачем термінів оплати за отриману електроенергію, позивачем правомірно нараховано відповідачу 12605,49 грн. пені, 657,78 грн. 3% річних та 19146,25 грн. інфляційних.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Суд враховує те, що станом на час подання позивачем позову відповідач у повному обсязі розрахувався за одержану електричну енергію та за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що невчасна оплата за одержану електричну енергію спричинена інфляційними процесами в економіці та виникла не з вини відповідача.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язання до 50 %, що становить: 6302,75 грн.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» про стягнення 32409 грн. 52 коп. (з яких: 12605,49 грн. пеня; 657,78 грн. 3% річних; 19146,25 грн. інфляційні) підлягають до задоволення в частині стягнення 26124 грн. 78 коп. (з яких: 6302,75 грн. пеня; 657,78 грн. 3% річних; 19146,25 грн. - інфляційні).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 грн.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

За подання позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 08.07.2015 р. № 11051 (долучено до матеріалів справи).

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його неправомірних дій.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 1, 3, 11, 202, 204, 509, 526, 530, 546, 549, 551, 625, 626, 627, 629 ЦК України, ст. ст. 174, 175, 193, 275, 230, 232, 233 ГК України, ст. ст. 43, 45 , 22, 33, 34, 43, 44, 48, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» про стягнення 32409 грн. 52 коп. (з яких: 12605,49 грн. пеня; 657,78 грн. 3% річних; 19146,25 грн. інфляційні) задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003; ідентифікаційний код 22380635) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (вул. Козельницька, буд. 3, м. Львів, 79026; ідентифікаційний код 00131587) 26124 грн. 78 коп. (з яких: 6302,75 грн. пеня; 657,78 грн. 3% річних; 19146,25 грн. - інфляційні) та 1827 грн. 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.