ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.09.15 Справа № 904/7493/15

За позовом публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО", м. Дніпропетровськ

про стягнення 2 405,70 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Нерух Н.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1Д, довіреність №247 від 09.09.2015

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДЕЛЬТА БАНК" (надалі - Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (надалі - Відповідач) про стягнення грошових коштів, що не були перераховані за повернення товару/послуг у розмірі 2 405,70 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2015 порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду.

В судовому засіданні 22.09.2015 розгляд справи був відкладений на 30.09.2015 відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наявність заборгованості Відповідача перед Позивачем у розмірі 2 405,70 грн., що становить суму за повернутий товар/послугу. У підтвердження позовних вимог Позивач надав суду лист вих. №2/01-17 від 10.02.2014, заяву ОСОБА_2 від 16.01.2014 про розірвання кредитного договору, меморіальний ордер №88237628 від 09.12.2013.

Представник Позивача в судове засідання, призначене на 30.09.2015 не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (представник Позивача був присутній в попередньому судовому засіданні 22.09.2015, що підтверджується протоколом судового засідання від 22.09.2015 по справі №904/7493/15). 29.09.2015 Позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в зв'язку з тим, що представник зайнятий у іншому судовому засіданні.

Представник Відповідача заперечив проти задоволення клопотання Позивача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання Позивача, суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції встановлено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд залишив клопотання Позивача без задоволення.

Відповідач заперечив проти задоволення позову, 30.09.2015 подав відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 звернувся до Відповідача з вимогою про повернення придбаного телефону вартістю 2 174,13 грн. та Відповідачем відповідно до платіжних доручень №13172 від 04.02.2014, №23220 від 25.03.2014 було перераховано Позивачу грошові кошти у розмірі 2 174,13 грн.

В судовому засіданні 30.09.2015 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2013 Позивач та ОСОБА_2 (позичальник), уклали кредитний договір №003-07037-081213, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 2 405,70 грн. з метою придбання товару у Відповідача, що підтверджується меморіальним ордер №88237628 від 09.12.2013.

16.01.2014 ОСОБА_2 звернувся до банку із заявою про розірвання договору у зв'язку з шахрайськими діями продавця-консультанта магазину «АЛЛО» ОСОБА_3

10.02.2014 Позивач звернувся до Відповідача з вимогою вих. №2/01-17 перерахувати грошові кошти у розмірі 2 405,70 грн. за товар, який було повернуто у зв'язку розірванням договору №003-07037-081213 від 13.11.2013.

Позивач зазначає, що Відповідачем суму заборгованості в розмірі 2 405,70 грн. не оплачено, що і є причиною виникнення спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника Відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимог задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

В ході судового розгляду Відповідач надав докази повернення ним Позивачу суми вартості придбаного товару (телефону) в розмірі 2 174,13 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №13172 від 04.02.2014, №23220 від 25.03.2014.

Оскільки Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з Відповідача грошових коштів у розмірі 2 405,70 грн., а Відповідач суму боргу у розмірі 2 174,13 грн. оплатив, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача грошових коштів у розмірі 2 174,13 грн. не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 231,57 грн. (2 405,70 грн. 2 174,13 грн.) суд зазначає наступне.

Відповідно частини 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем не надано належних доказів повернення Товару Позичальником до магазину ТОВ «АЛЛО», а єдиним належним доказом повернення Товару є накладна на повернення Товару.

Також слід зазначити, що Позивачем не надано ані кредитного договору №003-07037-081213, ані рахунку-фактури №ТТ2789-000779ТТ від 08.12.2013, з якого суд би міг встановити, який саме товар/послуги були придбані Позичальником у Відповідача.

Враховуючи викладене, господарський суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається при відмові в позові на позивача.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Дельта Банк, згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві ДЕЛЬТА БАНК, далі - АТ ДЕЛЬТА БАНК.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ ДЕЛЬТА БАНК призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4.

Відповідно до п. 17 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

На підставі рішень Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015 та №71 від 08.04.2015 в АТ ДЕЛЬТА БАНК запроваджено тимчасову адміністрації строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно.

03.08.2015 на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147, строк здійснення тимчасової адміністрації в АТ ДЕЛЬТА БАНК продовжено по 02.10.2015 включно.

Пунктом 22 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду) встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Таким чином, Позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки позовна заява подана від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Керуючись ст.ст.1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенню позовних вимог повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.10.2015.

Суддя ОСОБА_5