РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015Справа №910/17681/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Златобанк»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М»
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -
1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Дагмар-Інвест»
2) Дочірнє підприємство «Строй-маркет Плюс»
3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Плюс»
4) Національний банк України
5) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс»
провизнання одностороннього правочину недійсним

Суддя Андреїшина І.О.

Представники:

від позивача: Білічак Х.В. - представник за довіреність № 40 від 15.05.2015;

від відповідача: Тиліпський Д.В. - представник за довіреністю б/н від 03.06.2015;

Степаненко О.М. - представник за довіреністю б/н від 15.05.2015;

від третьої особи-1: Тавлуй А.В. - представник за довіреністю б/н від 10.04.2015;

від третьої особи-2: Тавлуй А.В. - представник за довіреністю б/н від 10.04.2015;

від третьої особи-3: не з'явився;

від третьої особи-4: Таболін О.С. - представник за довіреністю № 18-225/74268 від 11.12.2014;

від третьої особи-5: Кочубей П.І. - представник за довіреністю б/н від 22.09.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.07.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Златобанк» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» про визнання одностороннього правочину недійсним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що вчинений відповідачем листом від 12.02.2015 односторонній правочин (про зарахування зустрічних однорідних вимог) щодо припинення зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013, Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 на загальну суму 1450650 грн. 00 коп., що в еквіваленті становить 57796 дол США 80 центів, є недійсним з огляду на те, що відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Однак, як стверджує позивач, строк виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати кредиту за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013 станом на 12.02.2015 не настав, оскільки позивач не пред'являв відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту. Крім того, позивач зазначив, що строк виконання зобов'язань за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 станом на 12.02.2015 не настав, оскільки вказані договори припинили свою дію шляхом виконання, проведеним належним чином, а саме шляхом повернення позивачем вкладів за вказаними договорами. При цьому, позивач вказав на спірність суми, яка зазначена відповідачем у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог.

З огляду на вищевикладене, Публічне акціонерне товариство «Златобанк» просило суд визнати недійсним односторонній правочин, вчинений Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» заявою від 12.02.2015 щодо припинення зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013, Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1450650 грн. 00 коп., що за курсом НБУ на дату 12.02.2015 становить 57796 дол США 80 центів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 порушено провадження у справі № 910/17681/15; розгляд справи призначено на 12.08.2015; залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дагмар-Інвест», Дочірнє підприємство «Строй-маркет Плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Плюс».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Національний банк України та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс»; розгляд справи, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено на 02.09.2015.

31.08.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» надійшли письмові пояснення, в яких третя особа-5, зокрема, зазначила, що станом на дату відступлення права вимоги відповідачу за депозитними договорами позивач грошові кошти у загальному розмірі 1450650 грн. 00 коп. Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Грандвіс» не повертав та зауважила, що жодних претензій до здійсненого відступлення права вимоги до відповідача третя особа-5 не має, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» є належним кредитором за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014.

02.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому відповідач просив суд зупинити провадження у справі № 910/17681/15 до закінчення розгляду справи № 910/9544/15 та набрання рішенням у справі № 910/9544/15 законної сили.

У судовому засіданні 02.09.2015 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову з огляду на те, що умовами Кредитного договору передбачено право відповідача достроково повернути грошові кошти, отримані на підставі Кредитного договору № 255/1/13-KL від 23.09.2013. Крім того, відповідач вказав на безпідставність тверджень позивач, що дії договорів депозиту припинились, оскільки позивачем не надано суду доказів перерахування вкладу у загальному розмірі 1450650 грн. 00 коп. на рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс».

У судовому засіданні 02.09.2015 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дагмар-Інвест» та представник Дочірнього підприємства «Строй-маркет Плюс» подали письмові пояснення по справі, в яких зазначили, зокрема, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» надіслало позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог 12.02.2015, а отже вимоги за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013, за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 на загальну суму 1450650 грн. 00 коп., що в еквіваленті становить 57796 дол США 80 центів, є припиненими з 12.02.2015 на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 09.09.2015.

У судовому засіданні 09.09.2015 представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» подав клопотання про здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 09.09.2015 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Плюс» подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що зобов'язання відповідача за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013 у розмірі 1450650 грн. 00 коп. не могли припинитись шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях.

У судовому засіданні 09.09.2015 представник відповідача подав клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати у позивача оригінали та належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт повернення коштів позивачем Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Грандвіс» за Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 та Договором про співробітництво № 13 від 08.10.2014 у загальному розмірі 950650 грн. 00 коп. до 10.02.2015; оригінали та належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт повернення коштів позивачем Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Грандвіс» за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Генеральним договором банківського вкладу № 1 від 07.02.2013 на загальну суму 500000 грн. 00 коп. до 10.02.2015.

Розглянувши вказане клопотання відповідача, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв'язку з чим задовольнив клопотання відповідача про витребування доказів.

У судовому засіданні 09.09.2015 представник відповідача подав додаткові письмові пояснення до відзиву, в яких, зокрема, зазначив, що правовідносини сторін за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013 припинились до дати введення у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» тимчасової адміністрації.

У судовому засіданні 09.09.2015, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд відмовив в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю.

Так, відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі, зокрема, у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Відповідно до п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

З наданих позивачем пояснень та доказів вбачається, що предметом дослідження справи № 910/9544/15 не була дійсність одностороннього правочину, що був вчинений відповідачем заявою від 12..02.2015 щодо припинення зобов'язань відповідача за кредитним договором № 255/1/13-КL від 23.09.2013 та договором банківського вкладу № 5/51/1 від 13.10.2014, договору банківського владу № 1/1 від 08.02.2013 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1459650 грн., що за курсом НБУ на дату цього повідомлення 57796,80 доларів США.

Крім того, Господарський суд міста Києва у зазначеній справі не наділений повноваженнями досліджувати правомірність укладення одностороннього правочину та визнавати його недійсним, а зобов'язаний виходити з того, що він є правомірним доки його недійсність прямо не буде визнано судом.

Інших обставин, які б свідчили про неможливість розглядати дану справу, господарським судом не встановлено.

За таких обставин, господарський суд залишає без задоволення клопотання ТОВ «ФРОСБІ-М» про зупинення провадження у справі № 910/17681/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2015, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів; відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 14.09.2015; витребувано у позивача документи, зазначені у клопотанні відповідача про витребування доказів.

У судовому засіданні 14.09.2015 представник позивача подав письмові пояснення, в яких вкотре наголосив на тому, що строк виконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013 станом на дату подання ним заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог не настав, а тому вказаний односторонній правочин є недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 16.09.2015.

15.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» надійшли письмові пояснення по справі, в яких третя особа-5 зазначила, що позивач не повернув Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Грандвіс» вклад у загальному розмірі 1450650 грн. 00 коп., у підтвердження чого надала акт звіряння розрахунків, складений між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» станом на 10.02.2015, та банківські виписки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2015, відповідно до статті 77 господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 23.09.2015

22.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» надійшли письмові пояснення по справі, в яких третя особа-5 зазначила, що строк виконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013 станом на дату подання ним заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог є таким, що настав, оскільки строк повернення кредиту у позичальника виникає і триває в межах строку дії кредитного договору.

У судовому засіданні 23.09.2015 представник Національного банку України подав письмові пояснення по справі, в яких позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Златобанк» підтримав у повному обсязі.

Представники позивача та третьої особи-4 у судовому засіданні 23.09.2015 надали усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача, третьої особи-1, третьої особи-2 та третьої особи-5 у судовому засіданні 23.09.2015 надали усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечили.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Плюс» у судове засідання 23.09.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні 23.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2013 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» (позичальник) укладено Кредитний договір № 255/1/13-KL, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику, а позичальник зобов'язується у повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього Кредитного договору.

Згідно з п. 1.3 Кредитного договору, максимальний ліміт заборгованості за Кредитною лінією становить 3000000 дол. США 00 центів.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору, кінцевою датою повернення кредиту є 22.09.2015 включно.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору, за користування кредитом позичальником сплачуються проценти у розмірі 14,5% річних.

Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику в межах максимального ліміту за Кредитною лінією шляхом їх перерахування відповідно до цільового призначення за наданими позичальником заявками та документами відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 2.2.1 Кредитного договору сторони погодили, що повернення кредитних коштів здійснюється на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів.

Відповідно до п. 3.3.1 Кредитного договору, позичальник має право ініціювати повне чи часткове повернення отриманих кредитних коштів в межах строку, встановленого п. 4 цього Кредитного договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З метою забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013, 11.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дагмар-Інвест» (іпотекодавець) укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 3747, предметом якого є нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Лісова (вул. Калініна), буд. 1б, загальною площею 1836,6 кв.м. (1А - торгове приміщення, загальною площею 1539,4 кв.м., а- підвальне приміщення, загальною площею 297,2 кв.м.), яке належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 113634.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Договору іпотеки № 3747, загальна вартість предмета іпотеки визначається сторонами на рівні фактичної ринкової вартості та становить 10414900 грн. 00 коп.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013, 23.09.2013 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (іпотекодержатель) та Дочірнім підприємством «Строй-маркет Плюс» (іпотекодавець) укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 3591, предметом якого є приміщення магазину промислових та продовольчих товарів з кулінарним цехом, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н, м. Коростишів, вул. Більшовицька, буд. 66, загальною площею 5194,2 кв.м., яке належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на приміщення магазину промислових та продовольчих товарів з кулінарним цехом серії САС № 110655.

У відповідності до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

07.02.2013 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (вкладник) укладено Генеральний договір банківського вкладу № 1, предметом якого є залучення банком на платній основі вільних коштів вкладника у гривні.

Відповідно до п. 1.2 Генерального договору, розмір залучених коштів, процентна ставка, строк користування банком залученими коштами (строк депозиту), порядок та умови виплати процентів а також повернення банком залучених коштів обумовлюються в Договорах депозиту, які є невід'ємними частинами цього Генерального договору.

Згідно з п. 3.1 Генерального договору, на підставі цього Генерального договору та за умови надання вкладником всіх необхідних документів, передбачених чинним законодавством України, банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 5450.

Судом встановлено, що 08.02.2013 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (вкладник) укладено Договір депозиту № 1/1, відповідно до умов якого вкладник згідно чинного законодавства України перераховує, а банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 5450 суму грошових коштів у гривні у розмірі 500000 грн. 00 коп. строком з 08.02.2013 по 13.02.2014.

Відповідно до п. 1.2 Договору депозиту № 1/1, за користування грошовими коштами, розміщеними на рахунку вкладника, банк нараховує і сплачує вкладнику проценти по вкладу із розрахунку 22 проценти річних. День надходження та день повернення грошових коштів в часовий інтервал нарахування процентів не включається.

Згідно з п. 3.7 Договору депозиту № 1/1, дострокове повернення (зняття) вкладу або його частини можливе лише за погодженням з банком. У разі дострокового повернення (зняття) вкладу або його частини за ініціативою вкладника, вкладник письмово повідомляє банк про свої наміри не пізніше ніж за 2 робочих дні до бажаної дати отримання коштів, зазначеної у відповідному письмовому повідомленні вкладника.

Згідно з п. 4.1.5 Договору депозиту № 1/1, банк зобов'язується по закінченні строку, зазначеного у п. 1.1 цього Договору, а саме не пізніше 13.02.2014 повернути вкладнику суму вкладу та сплатити проценти по вкладу в порядку, встановленому чинним законодавством України та умовами цього Договору, при умові, що майнові права по цьому Договору та Генеральному договору не знаходяться у заставі та (або) не обтяжені іншими договірними зобов'язаннями чи зобов'язаннями, які виникають в силу закону.

13.02.2014 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (вкладник) укладено Додаткову угоду № 1/51/1/1 до Договору депозиту № 1/1 від 08.02.2013, якою сторони виклали п. 1.1 договору у наступній редакції: «вкладник згідно з чинним законодавством України перераховує, а банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 5450 суму грошових коштів в гривні у розмірі 500000 грн. 00 коп. строком з 08.02.2013 по 18.02.2015».

Крім того, вказаною Додатковою угодою сторони виклали п. 1.2 Договору депозиту № 1/1 від 08.02.2013, зазначивши, що за користування грошовими коштами, розміщеними на рахунку вкладника, банк нараховує і сплачує вкладнику проценти по вкладу із розрахунку 18,5% річних. День надходження та день повернення грошових коштів в часовий інтервал нарахування процентів не включається.

08.10.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (страхова компанія) та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) укладено Договір про співробітництво, предметом якого є співробітництво банку та страхової компанії для залучення до банку на комплексне обслуговування юридичних та фізичних осіб шляхом надання їм кредитів на придбання нового або б/в легкового, вантажного транспорту та с/г техніки на привабливих ринкових умовах.

13.10.2014 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (вкладник) укладено Договір депозиту № 5/51/1, відповідно до умов якого вкладник перераховує, а банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 5450 суму грошових коштів у гривні у розмірі 1210000 грн. 00 коп. строком з 13.10.2014 по 05.01.2016 включно; по закінченню строку вкладу банк зобов'язується повернути вкладнику суму вкладу та сплатити проценти за ним у розмірі та порядку, визначеними цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору депозиту № 5/51/1, за користування вкладом банк нараховує і сплачує вкладнику проценти по вкладу у розмірі 12% річних. День надходження та день повернення грошових коштів в часовий інтервал нарахування процентів не включається.

Згідно з п. 3.5 Договору депозиту № 5/51/1, дострокове зняття вкладу не передбачається, окрім випадків, зазначених у п. 3.6 цього Договору.

Відповідно до п. 3.6 Договору депозиту № 5/51/1, у разі повного виконання зобов'язань за Кредитним договором, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Морівськ», банк без укладення додаткової угоди до цього Договору достроково, у повному обсязі повертає вклад вкладнику протягом трьох банківських днів, починаючи з дати повного виконання зобов'язань, з нарахуванням процентів за фактичний строк знаходження коштів на рахунку.

Згідно з п. 4.1.6 Договору депозиту № 5/51/1, банк зобов'язаний після закінчення строку вкладу повернути вклад вкладнику в порядку, визначеному законодавством України та цим Договором.

Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Судом встановлено, що 04.02.2015 (відповідно до вхідного реєстраційного штампу) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» звернулось до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» із листом вих. № 68/1 від 04.02.2015, в якому просило повернути вклад у розмірі 500000 грн. 00 коп., розміщений на вкладному рахунку № 5450 на підставі Договору депозиту № 1/1 від 08.02.2013, у термін до 09.02.2015 включно.

Тобто, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» просило достроково повернути вклад у розмірі 500000 грн. 00 коп., оскільки відповідно до п. 1.1 вказаного депозитного договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2014), кінцевим строком вкладу є 18.02.2015.

При цьому, згідно з п. 3.7 Договору депозиту № 1/1, дострокове повернення (зняття) вкладу або його частини можливе лише за погодженням з банком.

Як вбачається із вказаного листа про дострокове повернення вкладу за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 (копія знаходиться в матеріалах справи), на ньому міститься відмітка позивача - «отримано та погоджено 04.02.2015».

Таким чином, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» скористалося своїм правом на дострокове повернення банківського вкладу (депозиту) у розмірі 500000 грн. 00 коп. з рахунку № 5450, відкритому у Публічного акціонерного товариства «Златобанк», повідомивши про це банк письмово про свої наміри не пізніше ніж за 2 робочих дні до бажаної дати отримання коштів, зазначеної у відповідному письмовому повідомленні вкладника, що відповідає положенням п. 3.7 Договору депозиту № 1/1 від 08.02.2013.

Як встановлено судом, позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» із листом вих. № 2/1 від 14.01.2015, в якому зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Морівськ» достроково погасило заборгованість за кредитом згідно з Кредитним договором № 37/14/5/51/1/GKMB від 13.10.2014 (копія листа знаходиться в матеріалах справи), у зв'язку з чим Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» звернулось до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» із листом про дострокове повернення у повному обсязі грошових коштів з депозитного рахунку на рахунок № 5450 (відповідно до п. 3.6 Договору депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014).

Судом встановлено, що 10.02.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (первісний вкладник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» (новий вкладник) укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Генеральним договором банківського вкладу № 1 від 07.02.2013 (Договір-1).

Відповідно до п. 1.1 Договору-1, предметом цього Договору є відступлення первісним вкладником банку новому вкладнику на підставі укладеного між первісним вкладником та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» Договору банківського вкладу: Договору депозиту № 1/1 від 07.02.2013 у гривні - право вимоги на отримання у повній сумі грошових коштів, що випливають з Депозитного договору, укладеного між первісним вкладником та банком в сумі залишку на рахунку 500 000 грн. 00 коп.

Згідно з п. 1.2 Договору-1, за даним Договором до нового вкладника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» переходять усі права та обов'язки первісного вкладника - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав і Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» стає вкладником Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та набуває прав вимоги відповідно до Депозитного договору.

Згідно з п. 1.6 Договору-1, розмір відступлення права вимоги становить 500 000 грн. 00 коп., без урахування процентної ставки по депозиту.

Згідно з п. 1.7 Договору-1, вартість права вимоги, яка підлягає виплаті первісному вкладнику, встановлюється сторонами за домовленістю.

Відповідно до п. 2.2 Договору-1, первісний вкладник зобов'язаний письмово повідомити Публічне акціонерне товариство «Златобанк» про відступлення права вимоги за Депозитним договором, який є предметом цього Договору.

Судом встановлено, що 10.02.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (первісний вкладник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» (новий вкладник) укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) за Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 та Генеральним договором банківського вкладу № 1 від 07.02.2013 (Договір-2)

Відповідно до п. 1.1 Договору-2, предметом цього Договору є відступлення первісним вкладником банку новому вкладнику на підставі укладеного між первісним вкладником та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» Договору банківського вкладу: Договору депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 у гривні - право вимоги на отримання у повній сумі грошових коштів, що випливають з Депозитного договору, укладеного між первісним вкладником та банком в сумі залишку на рахунку 950 650 грн. 00 коп.

Згідно з п. 1.2 Договору-2, за даним Договором до нового вкладника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» переходять усі права та обов'язки первісного вкладника - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав і Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» стає вкладником Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та набуває прав вимоги відповідно до Депозитного договору.

Згідно з п. 1.6 Договору-2, розмір відступлення права вимоги становить 950 650 грн. 00 коп., без урахування процентної ставки по депозиту.

Згідно з п. 1.7 Договору-2, вартість права вимоги, яка підлягає виплаті первісному вкладнику, встановлюється сторонами за домовленістю.

Відповідно до п. 2.2 Договору-2, первісний вкладник зобов'язаний письмово повідомити Публічне акціонерне товариство «Златобанк» про відступлення права вимоги за Депозитним договором, який є предметом цього Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 511 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

10.02.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» укладено акт приймання-передачі прав вимоги до Договору про відступлення прав вимоги (цесії) за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013.

Судом встановлено, що заявою вих. № 78/1 від 10.02.2015 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» повідомило Публічне акціонерне товариство «Златобанк» про заміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі Договору депозиту № 1/1 від 07.02.2013, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М».

10.02.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» укладено акт приймання-передачі прав вимоги до Договору про відступлення прав вимоги (цесії) за Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014.

Судом встановлено, що заявою вих. № 78/2 від 10.02.2015 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» повідомило Публічне акціонерне товариство «Златобанк» про заміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі Договору депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М».

Судом встановлено, що листом від 12.02.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» повідомило Публічному акціонерному товариству «Златобанк» про дострокове часткове погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013 на суму 1 450 650 грн. 00 коп. за рахунок коштів, розміщених на вкладному депозитному рахунку, відкритому відповідно до Договору банківського вкладу (Договору депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договору депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014), які укладені між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс», та строк повернення яких настав (вказаний лист отриманий позивачем 12.02.2015 відповідно до вхідного реєстраційного штампу позивача).

У вказаному листі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» на підставі вказаних депозитних договорів просило банк здійснити перерахування грошових коштів на загальну суму 1 450 650 грн. 00 коп. на рахунок відповідача, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» для погашення заборгованості за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013.

При цьому, у вказаному листі відповідач повідомив позивача про припинення зобов'язання за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013, Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 450 650 грн. 00 коп., що в еквіваленті становить 57796 дол. США 80 центів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що вчинений відповідачем листом від 12.02.2015 односторонній правочин (про зарахування зустрічних однорідних вимог) щодо припинення зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013, Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 на загальну суму 1450650 грн. 00 коп., що в еквіваленті становить 57796 дол. США 80 центів, є недійсним з огляду на те, що відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Однак, як стверджує позивач, строк виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати кредиту за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013 станом на 12.02.2015 не настав, оскільки позивач не пред'являв відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту.

Крім того, позивач зазначив, що строк виконання зобов'язань за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 станом на 12.02.2015 не настав, оскільки вказані договори припинили свою дію шляхом виконання, проведеним належним чином, а саме шляхом повернення позивачем вкладів за вказаними договорами.

При цьому, позивач вказав щодо спірності суми, яка зазначена відповідачем у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог.

З огляду на вищевикладене, Публічне акціонерне товариство «Златобанк» просило суд визнати недійсним односторонній правочин, вчинений Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» заявою від 12.02.2015, щодо припинення зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013, Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1450650 грн. 00 коп., що за курсом НБУ на дату 12.02.2015 становить 57796 дол. США 80 центів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною; випадки, коли залік зустрічних однорідних вимог не допускається, визначені положеннями статті 602 Цивільного кодексу України. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні.

Таким чином суд зазначає, що зарахування здійснюється за наявності наступних умов:

1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником;

2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду;

3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Отже, зарахування є одностороннім правочином, для нього достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно, щоб сторони одночасно брали участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні був боржником в іншому зобов'язанні. Також зарахування можливе у разі однорідності вимог. Однорідність вимоги визначається однорідністю підстав виникнення зобов'язань, які зараховуються, оскільки зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

У позовній заяві позивач зазначив, що строк виконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013 станом на дату подання ним заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (12.02.2015) не настав, оскільки умовами договору визначено, що кінцевою датою повернення кредиту є 22.09.2015, у зв'язку з чим підстави для зарахування зустрічних однорідних вимог станом на 12.02.2015 були відсутні.

Втім, суд зазначає, що таке твердження позивача є безпідставним, оскільки умовами Кредитного договору № 255/1/13-KL від 23.09.2013 сторони визначили, що позичальник має право у будь-який час без повідомлення банку здійснювати погашення поточної заборгованості по кредиту (п. 1.2 Договору); здійснювати повне чи часткове повернення отриманих кредитних коштів в межах строку, встановлено у п. 1.4 цього Кредитного договору (п. 3.3.1 Договору).

Таким чином, строк повернення кредиту, визначений у п. 1.4 Кредитного договору, - не пізніше 22.09.2015, є кінцевим строком, до настання якого позичальник повинен виконати свої зобов'язання за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013, тоді як, погодивши умови Кредитного договору в частині права позичальника у будь-який час повернути кредит до 22.09.2015 (включно), позивач надав відповідачу право, по суті, самостійно (на власний розсуд) встановлювати проміжні строки повернення кредиту, в тому числі і у повному обсязі, з огляду на що необґрунтованим є твердження позивача, що строк виконання відповідачем свого зобов'язання за Кредитним договором виникає лише 22.09.2015 або у випадках, передбачених розділом 3.4 Кредитного договору (достроково на вимогу банку).

Тобто, по суті, враховуючи правову природу кредитного договору (відповідно до положень Цивільного кодексу України) та умови Кредитного договору № 255/1/13-KL від 23.09.2013 про право позичальника у будь-який час повернути кредит, суд дійшов висновку, що подана відповідачем заява про зарахування зустрічних однорідних вимог до дати кінцевого повернення кредиту, є способом реалізації права позичальника достроково повернути кредит. І таке право не обмежене ані нормами чинного законодавства України, ані умовами Кредитного договору № 255/1/13-KL від 23.09.2013.

Що стосується тверджень позивача про те, що він належним чином виконав свій обов'язок за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 на загальну суму 1450650 грн. 00 коп., повернувши вказані кошти вкладнику до дати подання відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (до 12.02.2015), у зв'язку з чим зобов'язання позивача за вказаними договорами припинились, суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Так, судом встановлено, що 04.02.2015 (відповідно до вхідного реєстраційного штампу) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» звернулось до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» із листом вих. № 68/1 від 04.02.2015, в якому просило повернути вклад у розмірі 500000 грн. 00 коп., розміщений на вкладному рахунку № 5450 на підставі Договору депозиту № 1/1 від 08.02.2013, у термін до 09.02.2015 включно.

При цьому, згідно з п. 3.7 Договору депозиту № 1/1, дострокове повернення (зняття) вкладу або його частини можливе лише за погодженням з банком.

Як вбачається із вказаного листа про дострокове повернення вкладу за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 (копія знаходиться в матеріалах справи), на ньому міститься відмітка позивача - «отримано та погоджено 04.02.2015» (відповідно до вимог, погоджених сторонами у п. 3.7 Договору).

Як встановлено судом, позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» із листом вих. № 2/1 від 14.01.2015, в якому зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Морівськ» достроково погасило заборгованість за кредитом згідно з Кредитним договором № 37/14/5/51/1/GKMB від 13.10.2014 (копія листа знаходиться в матеріалах справи), у зв'язку з чим Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» звернулось до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» із листом вих. № 20 від 14.01.2015 про дострокове повернення у повному обсязі грошових коштів з депозитного рахунку на рахунок № 5450 (відповідно до п. 3.6 Договору депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014).

Таким чином, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» скористалося своїм правом на дострокове повернення банківського вкладу (депозиту) у розмірі 500000 грн. 00 коп., відкритому у Публічного акціонерного товариства «Златобанк», повідомивши про це банк письмово про свої наміри не пізніше ніж за 2 робочих дні до бажаної дати отримання коштів, зазначеної у відповідному письмовому повідомленні вкладника, що відповідає положенням п. 3.7 Договору депозиту № 1/1 від 08.02.2013, та правом на дострокове повернення залишку банківського вкладу (депозиту), розміщеного у позивача на підставі Договору депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014.

Однак, позивачем не надано суду доказів повернення грошових коштів у загальному розмірі 1450650 грн. 00 коп. (вклад) Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Грандвіс», про що також неодноразово зазначала третя особа-5 під час розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, суд вважає необґрунтованими твердження позивача про повернення вкладу за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 на загальну суму 1450650 грн. 00 коп., у зв'язку з чим зобов'язання позивача за вказаними договорами припинились.

Таким чином, з огляду на відсутність доказів повернення позивачем банківського вкладу у загальному розмірі 1450650 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що як станом на дату підписання між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» договорів про відступлення права вимоги (цесії) від 10.02.2015, так і станом на дату подання відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (12.02.2015), строк виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 на загальну суму 1450650 грн. 00 коп. настав, однак позивач вказану суму вкладу не повернув.

При цьому, суд вважає необґрунтованими твердження позивача, викладені у позові, щодо спірності суми зарахованих зустрічних однорідних вимог у розмірі 1450650 грн. 00 коп., оскільки вказана сума є виключно вкладом за Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 у розмірі 500000 грн. 00 коп. та виключно залишком Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 у розмірі 950650 грн. 00 коп. без нарахованих процентів за користування банком грошовими коштами Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс», що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не було спростовано позивачем, зокрема, позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що на рахунках Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс», відкритих у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк», станом на дату укладення договорів відступлення прав вимоги з відповідачем існувала інша (зокрема, менша) сума вкладних коштів (депозиту), аніж та, право вимоги на яку отримав відповідач.

Також, суд зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 № 105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 № 30 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк», згідно з яким з 14.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.02.2015 була подана ним до запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Златобанк».

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами існування тих обставин, на підставі яких односторонній правочин, вчинений Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» заявою від 12.02.2015, щодо припинення зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за Кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013, Договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та Договором депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1450650 грн. 00 коп., що за курсом НБУ на дату 12.02.2015 становить 57796 дол. США 80 центів, може бути визнаний недійсним, у зв'язку з чим суд відмовляє у позові Публічного акціонерного товариства «Златобанк».

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 29.09.2015

Суддя І.О. Андреїшина