РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015Справа №910/19609/15

За первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»

про стягнення 955 019 936,55 грн.

За зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про визнання відсутнім права

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»: Конопка І.І. - дов. № 3-131100/16572 від 26.08.2015

від ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ»: Козуб Б.Ю. - дов. № б/н від 05.01.2015

Ткаченко К.В. - дов. № б/н від 04.02.2015

Повар О.М. за довіреністю № б/н від 05.01.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передано позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення 955 019 936,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/19609/15, призначено справу до розгляду на 09.09.2015 р.; зобов'язано сторін надати певні документи.

04.09.2015 р. через службу діловодства господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» надійшла зустрічна позовна заява у даній справі.

06.08.2015 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача за первісним позовом надійшла заява про повернення позовної заяви без розгляду на підставі ст. 63 ГПК України, яку залучено до матеріалів справи.

Розглянувши зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про визнання відсутнім у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права дострокового вимагання повернення Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» кредитних коштів за договором про відновлювальну кредитну лінію № 598v-01-05 від 23.12.2005 р. з наступними змінами та доповненнями, на підставах, вказаних у листах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 24.12.2014 р. № 11-071332/18894 та від 13.01.2015 р. № 11-071332/298, суд визнав подані матеріали достатніми для прийняття зустрічного позову до розгляду з первісним позовом та керуючись ст. ст. 60, 61 ГПК України, ухвалою від 07.09.2015 р. прийняв зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про визнання відсутнім у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права дострокового вимагання повернення Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» кредитних коштів за договором про відновлювальну кредитну лінію № 598v-01-05 від 23.12.2005 р. з наступними змінами та доповненнями, на підставах, вказаних у листах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 24.12.2014 р. № 11-071332/18894 та від 13.01.2015 р. № 11-071332/298, до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/19609/15; зобов'язав Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» надати суду: належні докази у підтвердження заборгованості договором про відновлювальну кредитну лінію № 598v-01-05 від 23.12.2005 р. з всіма додатками та додатковими угодами до нього у розмірі 955 019 936,55 грн. (банківську виписку за спірний період); письмовий відзив на зустрічну позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 59 ГПК України, з поясненнями по суті заявлених зустрічних вимог та докази якими вони обґрунтовуються, докази його надіслання позивачу за зустрічною позовною заявою.

У судовому засіданні 09.09.2015 р. представник позивача за первісним позовом підтримав подану 06.09.2015 р. заяву про повернення позовної заяви без розгляду та просив його задовольнити.

Представники відповідача за первісним позовом в судовому засіданні 09.09.2015 р. подали клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки в провадженні Господарського суду м. Києва вже є справа зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав (справа № 910/19608/15 суддя Пукшин Л.Г.).

Суд, дослідивши матеріали справи, керуючись ст. 77 ГПК України, оголосив перерву в судовому засіданні 09.09.2015 р. до 23.09.2015 р. о 14:40 для вирішення вищезазначених клопотань.

21.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про залишення первісного позову без розгляду та 23.09.2015 р. надійшли додаткові пояснення до клопотання про залишення позову без розгляду, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні 23.09.2015 р. підтримав клопотання про повернення позовної заяви без розгляду відповідно до ст. 63 ГПК України, просив його задовольнити.

Представник позивача за зустрічним позовом заперечив проти даного клопотання та підтримав клопотання про залишення первісного позову без розгляду, відповідно до ст. 81 ГПК України.

Господарський суд встановив, що одночасно з подачею позову, за яким було порушено провадження у даній справі (№910/19609/15), позивачем також було подано ще чотири ідентичних позови, з яких два було повернуто без розгляду на підставі ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, а два - прийнято до розгляду з порушенням провадження за ними (справи №910/19608/15 та №910/19596/15), у зв'язку з чим Господарський суд міста Києва ухвалив залишити первісний позов у даній справі без розгляду.

З огляду на викладене, розгляду по суті в межах даної справи підлягає зустрічний позов.

Представник відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні 23.09.2015 р. заявив клопотання про колегіальний розгляд справи № 910/19609/15.

Представники позивача за зустрічним позовом заперечили проти задоволення клопотання про колегіальний розгляд справи.

Розглянувши клопотання про колегіальний розгляд справи, господарський суд відмовив у його задоволенні, оскільки дана справа не відноситься до категорії складних.

Представник позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні 23.09.2015 р. надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача за зустрічним позовом у даному судовому засіданні заперечив проти зустрічного позову.

У судовому засіданні 23.09.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.12.2005 між Спільним закритим акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (після зміни назви - Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України", надалі за текстом МАУ) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (надалі за текстом - Банк) було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05, до якого в подальшому сторонами вносилися численні зміни та доповнення (надалі - "Кредитний договір").

Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 25.11.2014, Банк відкриває МАУ відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 36 292 000,00 (тридцять шість мільйонів двісті дев'яносто дві тисячі) доларів США, а МАУ зобов'язується повернути отримані за рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком зниження ліміту (Додаток № 1 до Кредитного договору) з кінцевим терміном погашення до 16 вересня 2016 року, та сплатити за користування кредитними коштами передбачені Кредитним договором проценти.

Згідно із пунктом 2.4 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 25.11.2014, позивач зобов'язаний повернути кредитні кошти відповідачу згідно з Графіком зниження ліміту (Додаток № 1 до Кредитного договору) з кінцевим терміном погашення до 16 вересня 2016 року шляхом перерахування грошових коштів на позиковий рахунок.

На виконання умов Кредитного договору Банком у період з 23.12.2005 по 23.10.2014 було перераховано на рахунки МАУ кредитні кошти у загальному розмірі 150 588 489,02 дол. США, а МАУ у вказаний період було повернути на користь Банку отримані кредитні кошти у загальному розмірі 114 300 489,02 дол. США.

Положеннями п.п. б), ч) п. 6.1 Кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати повернення наданих кредитних коштів та сплатити відсотки за весь період користування кредитом до настання строку, визначеного в п. 2.4 даного договору, а позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти та сплатити всі відсотки на протязі 15 робочих днів з моменту отримання вимоги Банку, у випадку, зокрема: позичальник в період дії цього договору порушив будь-які умови даного договору; невиконання позивальником будь-якого зобов'язання за цим договором, договорами іпотеки і договорами застави, укладеними в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором.

За змістом абз. 2 п. 8.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2013 позичальник зобов'язаний: починаючи з 30.05.2012 забезпечити зарахування щомісячної виручки від реалізації товарів (продукції, робіт, послуг) в національній та іноземній валютах (мультивалютно) на поточні рахунки МАУ, відкриті у Банку, в розмірі, пропорційному заборгованості за кредитами перед банками України; забезпечити зарахування у повному обсязі щомісячної виручки від реалізації товарів (продукції, робіт, послуг) у відповідності до умов договорів, майнові права вимоги на отримання грошових коштів за якими передані в якості забезпечення за кредитом, у національній та іноземній валютах (мультвалютно) на поточні рахунки позичальника, відкриті в Банку, виключивши зарахування таких коштів на рахунки, відкриті в інших банках; щомісячно операції з валютою (купівля-продаж, оплата за контрактами) здійснювати в об'ємах, пропорційно позиковій заборгованості перед Банком в структурі загальної заборгованості позичальника перед банками України; на протязі місяця, що відповідає місяцю надходження коштів, забезпечувати перерахування в повному об'ємі виручки від реалізації в іноземній валюті, що надходить на рахунки в інших банках, на рахунки позичальника, відкриті в Банку, за виключенням частини виручки, що підлягає обов'язковому продажу у відповідності з вимогами чинного законодавства, виручки, для якої встановлено умови витрачання на цілі сплати відсотків та/або комісій, інших платежів, пов'язаних з документарними операціями, здійснюваними в ВТБ Банк та АТ "Укрексімбанк", а також частини виручки, що надходить на рахунки в банках, перед якими у позичальника існує позикова заборгованості; забезпечити зарахування в повному об'ємі заробітної плати всіх співробітників позичальника згідно штатного розпису на пластикові картки, емітовані Банком в рамках діючого зарплатного проекту.

У відповідності до абз. 3 п. 8.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2013 у випадку порушення даного пункту договору позичальник на вимогу Банку зобов'язаний на протязі 10 робочих днів достроково повернути кредитні кошти та виплатити відсотки за користування кредитом.

Листами від 24.12.2014 № 11-071332/18894 та від 13.01.2015 № 11-071332/298 (з доданням розрахунків) Банк повідомив позивача за зустрічним позовом про порушення останнім з листопада 2013 року визначених Кредитним договором в редакції додаткової угоди від 19.11.2013 зобов'язань в частині перерахування виручки на рахунки в Банку пропорційно заборгованості за кредитами перед банками України у зв'язку з чим, на підставі п.п. 6.1, 8.3 Кредитного договору вимагав дострокового повернення кредитних коштів.

У відповідь на вказані листи МАУ листом від 16.01.2015 №01-09-7 було повідомлено Банку про відсутність у останнього будь-яких правових підстав для дострокового вимагання повернення кредитних коштів у зв'язку з відсутністю будь-яких визначених абз. 2 п. 8.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2013 зобов'язань зі сторони позичальника.

Спір у справі за зустрічним позовом МАУ до Банку стосується наявності у Банку права на дострокове вимагання повернення отриманих МАУ за Кредитним договором коштів з підстав, визначених в листах від 24.12.2014 № 11-071332/18894 та від 13.01.2015 № 11-071332/298.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення прав є, зокрема, відповідний правочин.

У даному випадку, в листах від 24.12.2014 № 11-071332/18894 та від 13.01.2015 № 11-071332/298, зміст викладених порушень в яких є тотожним викладеним в позові до МАУ підставам, Банк, обґрунтовуючи своє право на дострокове вимагання повернення кредитних коштів, вказував на порушення у грудні 2013 року, жовтні та листопаді 2014 року з боку МАУ взятих на себе згідно п. 8.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2013 зобов'язань щодо: забезпечення зарахування щомісячної виручки від реалізації товарів (продукції, робіт, послуг) в національній та іноземній валютах (мультивалютно) на поточні рахунки МАУ, відкриті у Банку, в розмірі, пропорційному заборгованості за кредитами перед банками України (далі - "зобов'язання 1"); забезпечення на протязі місяця, що відповідає місяцю надходження коштів, перерахування в повному об'ємі виручки від реалізації в іноземній валюті, що надходить на рахунки в інших банках, на рахунки позичальника, відкриті в Банку, за виключенням частини виручки, що підлягає обов'язковому продажу у відповідності з вимогами чинного законодавства, виручки, для якої встановлено умови витрачання на цілі сплати відсотків та/або комісій, інших платежів, пов'язаних з документарними операціями, здійснюваними в ВТБ Банк та АТ "Укрексімбанк", а також частини виручки, що надходить на рахунки в банках, перед якими у позичальника існує позикова заборгованості (далі - "зобов'язання 2"), а саме згідно наданих власноруч виготовлених розрахунків: ненадходження в грудні 2013 року на рахунки МАУ, відкриті в Банку, виручки у розмірі 24 164 514,71 грн.; неперерахування в грудні 2013 року на рахунки МАУ, відкриті в Банку, виручки у розмірі 556 241,47 дол. США та 165 511,43 Євро, що надійшла на рахунки МАУ у АТ "Златобанк".

В той же час з наданих МАУ розрахунків вбачається, що будь-яка заборгованість у наведені Банком періоди щодо перерахунку коштів на виконання взятих МАУ згідно положень п. 8.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2013 зобов'язань відсутня, на підтвердження чого надані відповідні платіжні документи, а відповідна різниця виникла внаслідок не взяття Банком до уваги заборгованості МАУ перед іншими банками за акредитивами та гарантіями, що відносяться до кредитних операцій банків, тобто, мали бути враховані при визначенні розміру загальної заборгованості позивача за зустрічним позовом за кредитами перед банками України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення зустрічного позову МАУ з огляду на наступні обставини.

По-перше, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 36 вказаного кодексу встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

В той же час, як до доданих в листі Банку від 13.01.2015 № 11-071332/298 розрахунків, так і до поданого до МАУ позову про дострокове стягнення кредитних коштів Банком не було додано жодних документів на підтвердження дійсної заборгованості МАУ за визначеними абз. 2 п. 8.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2013 зобов'язаннями (документів, на підставі яких здійснювалися відповідні розрахунки).

Відтак, правові підстави для висновку про правомірність здійсненних Банком розрахунків порушення МАУ взятих на себе зобов'язань, що були долучені до листа Банку від 13.01.2015 № 11-071332/298, відсутні, адже останнім не доведено належними та допустимими в розумінні наведених норм чинного процесуального законодавства України існування таких порушень.

По-друге, за змістом ст.ст. 12, 13 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

З матеріалів справи вбачається, що після 19.11.2013 (погодження умов абз. 2 п. 8.3 Кредитного договору) сторонами до Кредитного договору вносилися зміни та доповнення.

Так, додатковою угодою від 31.10.2014 було продовжено строк погашення кредитних коштів до 16.12.2015, а додатковою угодою від 25.11.2014 (за місяць до направлення вимоги Банку про дострокове повернення кредитних коштів) сторони продовжили строк користування кредитними коштами за Кредитним договором та встановили кінцевою датою їх повернення 16 вересня 2016 року.

При цьому, доказів висування Банком перед МАУ будь-яких претензій стосовно невиконання останнім зобов'язань за Кредитним договором (в т.ч., визначених п. 8.3 Кредитного договору) під час укладення таких додаткових угод матеріали справи не містять, а Банком суду не надано.

Більш того, не надано Банком доказів і висування відповідних претензій з моменту допущення викладеного в листі від 13.01.2015 № 11-071332/298 порушення (жовтня 2013 року) до моменту направлення такого листа на адресу МАУ.

Наведені обставини свідчать про те, що незважаючи на нібито існування порушень з боку МАУ взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором ще в 2013 році, які в силу приписів п. 6.1, абз. 3 п. 8.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2013 надавали Банку право на дострокове вимагання повернення кредитних коштів, останнім не вчинялося будь-яких дій, пов'язаних з його реалізацією, а навпаки - продовжувалося виконання взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором в частині надання кредитних коштів, що підтверджується доданими Банком до свого позову розрахунками заборгованості, та здійснювалися дії, спрямовані на продовження строку користування ними МАУ (укладення 31.10.2014 та 25.11.2014 додаткових угод щодо продовження строку повернення кредитних коштів).

Відтак, якщо і вважати наявним порушення МАУ в 2013 році взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором (не доведено Банком), то в будь-якому випадку реалізація Банком за спливом більше року після можливого порушення права на дострокове вимагання повернення кредитних коштів за Кредитним договором при здійсненні протягом такого часу дій, спрямованих на реалізацію та продовження строку дії Кредитного договору, свідчить про недотримання Банком закріплених в положеннях ст. 13 Цивільного кодексу України принципів та меж реалізації цивільних прав.

По-третє, за змістом абз. 2 п. 8.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2013 суть спірного зобов'язання МАУ полягало в здійсненні зарахування виручки на рахунки в Банку пропорційно заборгованості за кредитами перед іншими банками України, починаючи саме з 30.05.2012.

При цьому, вказана додаткова угода набула чинності з моменту її підписання сторонами (тобто, з 19.11.2013), а встановлення її положеннями обов'язку позивача за зустрічним позовом здійснювати пропорційне перерахування виручки саме з 30.05.2012 в першу чергу свідчить про підтвердження сторонами того факту, що відповідне перерахування коштів здійснювалося МАУ ще в 2012 році, тобто, мало місце відповідної практики розрахунку пропорції таких коштів, які здійснювалися МАУ з урахуванням акредитивів та гарантій, наданих іншими банками, до загальної заборгованості авіакомпанії за кредитами перед банками України.

Тобто, з укладанням сторонами 19.11.2013 додаткової угоди до Кредитного договору, якою було визначено обов'язок виконання спірного зобов'язання з 30.05.2012, сторонами беззаперечно було набуто згоди відносно процедури здійснення відповідного розрахунку (з віднесенням МАУ акредитивів та гарантій, наданих іншими банками, до загальної заборгованості за кредитами перед банками України), адже в іншому випадку така додаткова угода вже б встановлювала існування порушення МАУ взятих на себе зобов'язань з 30.05.2012, оскільки розрахунок з вказаного часу здійснювався саме за вказаним принципом.

Крім того, правомірність віднесення акредитивів та гарантій до кредитних операцій банку підтверджується і чинним законодавством України.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківським кредитом є будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Пунктом 1.10 глави 1 розділу I Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 №23, встановлено, що кредитна операція - вид активних банківських операцій, пов'язаних із розміщенням залучених банком коштів шляхом їх надання в тимчасове користування або прийняттям зобов'язань про надання коштів у тимчасове користування за певних умов, а також надання гарантій, поручительств, акредитивів, акцептів, авалів, розміщення депозитів, проведення факторингових операцій, фінансового лізингу, видача кредитів у формі врахування векселів, у формі операцій репо, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання щодо сплати процентів та інших зборів із такої суми (відстрочення платежу).

Тобто, в розумінні наведених норм акредитиви та гарантії віднесено до кредитних операцій, що свідчить про неправомірність неврахування Банком отриманих МАУ банківських гарантій та акредитивів до кредитних операцій (банківського кредиту), адже саме вказаний показник впливає на визначення загальної заборгованості МАУ перед банками України згідно з п. 8.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2013, що в свою чергу підтверджує невірність здійснених Банком розрахунків, які додані до листа від 13.01.2015 № 11-071332/298.

З огляду на викладені обставини вбачається відсутність визначених п.п. 6.1, 8.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.11.2013 обставин, з настанням яких у Банку виникає право на дострокове вимагання повернення МАУ отриманих за вказаним правочином кредитних коштів, про які вказується останнім в своїх листах від 24.12.2014 № 11-071332/18894 та від 13.01.2015 № 11-071332/298.

Більш того, станом на сьогоднішній день пункт 8.3 статті 8 Кредитного договору виключено з положень Кредитного договору рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2015 у справі № 910/1085/15-г, яке залишено без змін в цій частині постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 08.07.2015, що свідчить про відсутність спірних зобов'язань у МАУ.

У той же час, вчинення Банком дій, спрямованих на дострокове повернення коштів за Кредитним договором за недоведеністю факту дійсного порушення МАУ положень такого правочину має своїм наслідком порушення прав та інтересів вказаної особи, пов'язаних з реалізацією Кредитного договору (позбавляє МАУ того на що вони розраховували при його укладені - користування кредитними коштами протягом погодженого періоду).

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Крім того, встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі №6-20цс11 та від 12.06.2013 у справі № 6-32цс13.

З огляду на викладене, з метою відновлення порушених прав і інтересів МАУ, пов'язаних з реалізацією Кредитного договору, від незаконних дії Банку та враховуючи відсутність обставин, з якими положення Кредитного договору передбачають існування підстав для дострокового вимагання повернення кредитних коштів згідно листів Банку від 24.12.2014 № 11-071332/18894 та від 13.01.2015 № 11-071332/298, суд приходить до висновку про правомірність вимоги МАУ про визнання відсутнім у Банку права вимоги дострокового повернення кредитних коштів за Кредитним договором на підставах, визначених в листах Банку від 24.12.2014 № 11-071332/18894 та від 13.01.2015 № 11-071332/298.

Більш того, в аспекті визначення підстав необхідності захисту порушених прав МАУ слід також звернути увагу на поведінку Банку, пов'язану з пред'явленням до суду позову про дострокове стягнення спірних коштів, що полягає у одночасному поданні Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" до господарського суду міста Києва 5 однакових позовних заяв із допущеними недоліками з послідуючим доповненням однієї із них, що було встановлено ухвалами господарського суду міста Києва від 16.09.2015 у справі №910/19608/15 та від 21.09.2015 у справі №910/19596/15.

Наведене свідчить про обґрунтованість доводів щодо необхідності захисту порушених прав МАУ шляхом визнання відсутнім у Банку права на дострокове вимагання повернення кредитних коштів.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається, та на практиці реалізує ст. 129 Конституції України, де в ч. 2 зазначається, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За таких обставин, позовні вимоги МАУ до Банку підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на Банк.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Зустрічні позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" задовольнити повністю.

2. Визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (ідентифікаційний код 09807856) право дострокового вимагання повернення Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" кредитних коштів за договором про відновлювальну кредитну лінію №598v-01-05 від 23.12.2005 на підставах, вказаних в листах Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" від 24.12.2014 №11-071332/18894 та від 13.01.2015 №11-071332/298.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60; ідентифікаційний код 09807856) на користь Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4; ідентифікаційний код 14348681) судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 28.09.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина