донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

07.10.2015 справа №905/39/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів При секретарі судового засідання За участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 (за довіреністю), ОСОБА_6 (за довіреністю) ОСОБА_7 головний лікар, ОСОБА_8 (за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Установи охорони здоровя санаторій «Святі гори» заснованої на власності Донецької обласної ради профспілок, м. Святогірськ Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від16.07.2015року (повний текст рішення складений та підписаний 21.07.2015року)
у справі№905/39/15 (ОСОБА_9)
за позовомВиконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, м.Київ
до відповідача за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаУстанови охорони здоровя санаторій «Святі гори» заснованої на власності Донецької обласної ради профспілок, м. Святогірськ Донецької області Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», м.Київ
простягнення 1697698,22грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.07.2015р. у справі №905/39/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Установи охорони здоровя санаторій Святі гори заснованої на власності Донецької обласної ради профспілок на користь Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності суму заборгованості у розмірі 1289400 грн. 00коп., пеню в розмірі 150418 грн. 22коп., штраф в розмірі 257880 грн. 00коп.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем грошових зобовязань по договору №413/07/13. Відповідачем за весь час розгляду справи не надано доказів здійснення платежу на суму 1289400,00грн. за повернуті позивачем путівки. На підставі вищевикладеного, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості у розмірі 1289400,00грн. є обґрунтованими та задовольнив їх. Посилання відповідача на відсутність його вини у невиконанні грошового зобовязання, судом не прийняті до уваги, оскільки відповідач не виконав його у строки передбачені договором, а саме у строк до 23.01.2015, платіжне доручення датоване тільки 03.02.2015. Окрім того, ПАТ Енергобанк віднесений до неплатоспроможних тільки 12.02.2015. Також слід зазначити, що відповідачем не надано доказів того, що рахунок відкритий у ПАТ Енергобанк є єдиним рахунком відповідача. Отже, не виконання ПАТ Енергобанк зобовязань перед відповідачем не є, в силу положень ст. 617 Цивільного кодексу України, тим випадком, який звільняє відповідача від відповідальності та належного виконання своїх зобовязань.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.7.2.5 договору просить стягнути з відповідача пеню, що нарахована на суму 1289400,00грн., за період з 24.01.2015 по 20.04.2015 у розмірі 150418,22грн., та штраф в розмірі 257880,00грн. Перевіривши розрахунок позивача про нарахування пені та штрафу, господарський суд Донецької області визнав його вірним, вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 150418,22грн. та штрафу в розмірі 257880,00грн. підлягають задовольнив.

Відповідач Установи охорони здоровя санаторій «Свіяті гори» заснованої на власності Донецької обласної ради профспілок, м. Святогірськ Донецької області не погодився із прийнятим рішенням та звернувся до Донецького апеляційного суду із апеляційною скаргою у якій просить частково скасувати рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2015року в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені та штрафу, крім того, апелянт просить розстрочити виконання рішення на 24 місяці шляхом сплати суми заборгованості рівними частинами по 53725,00грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що вина відповідача у виникненні боргу перед позивачем відсутня, оскільки виникла через сукупність подій, а саме: наявність воєнного конфлікту та проведення АТО; повернення санаторно-курортних путівок як невикористаних з непідконтрольних Україні міст; невиконання відділенням №1 у м. Слов»янську ПАТ «Енергобанк» платіжного доручення на суму 1289400,00грн., поданого Установою охорони здоровя санаторій «Святі гори» на користь Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності. Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції застосовано подвійну відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення. Також судом першої інстанції не враховано тяжкий фінансовий стан відповідача та необґрунтовано відмовив у розстрочці викнання рішення.

Розпорядженням Донецького апеляційного господарського суду від 07.10.2015року №04-08/741/15 у звязку із перебуванням у відпустці визначеного за результатами автоматичного розподілу справи №905/39/15 члена судової колегії - судді Агапова О.Л., замінено відсутнього суддю на суддю постійно діючої колегії №2 першої палати ОСОБА_2

Позивач у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідач у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.ст.42, 43 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Між Виконавчою дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, як виконавцем (позивач) та Установою охорони здоровя санаторій Святі гори заснованої на власності Донецької обласної ради профспілок, як замовником (відповідач) 14.12.2013року укладений договір про закупівлю за державні кошти №413/07/13 (договір), відповідно до умов п.1.1. якого виконавець зобовязується надати протягом строку дії договору послуги з санітарно-курортного та відновлювального лікування застрахованим особам і членам їх сімей (послуги) на підставі санаторно-курортних путівок (далі - путівка) у кількості, за видами та ціною, що визначені в додатку №1 до цього договору та за профілями лікування, зазначеними у додатку №2 до цього договору, а замовник прийняти та оплатити такі послуги.

Ціна договору становить 34052844,00грн., що еквівалентна 4501 путівкам (п.3.1 договору).

За умовами п.4.1 договору авансовий платіж у розмірі 30% від вартості послуг за квартал замовник здійснює до 20 числа першого місяця відповідного кварталу. Остаточний розрахунок за квартал здійснюється до 10 числа другого місяця кварталу, наступного за звітним.

Відповідно до п.4.3 договору отримані путівки в окремих випадках (зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків на санаторно-курортне лікування; відсутності коштів на оплату послуг; відмови страхувальників, застрахованих осіб, або лікувально-профілактичних закладів від путівок; порушення виконавцем строку відправлення путівок; дій, що виникли з вини виконавця, результатом яких стала неможливість надання послуг) можуть бути повернуті виконавцю.

У разі повернення замовником путівок, а також запізнення та/або дострокового вибуття застрахованих осіб та/або членів їх сімей оплата вартості ненаданих виконавцем послуг замовником не проводиться, а перераховані за такі послуги кошти повертаються замовнику. Повернення зазначених коштів виконавець здійснює не пізніше 10 календарних днів від дати отримання від замовника невикористаних путівок та/або подання замовнику даних у порядку, передбаченому п.6.3.14 договору (п.4.4 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін і діє по 31.12.2014 включно (п.10.1 договору).

Договір про закупівлю за державні кошти №413/07/13 від 14.12.2013 підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств.

Між тими ж сторонами підписаний додаток №1 до договору, в якому погоджено кількість, ціна та загальна сума путівок.

Позивачем повернуто відповідачу частину путівок на загальну суму 20980512,00грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними на повернення путівок.

На виконання умов п.4.1 договору, позивачем на підставі платіжних доручень №276 від 16.01.2014 на суму 1933394,40грн., №2508 від 04.04.2014 на суму 2647814,40грн., №5143 від 15.07.2014 на суму 3661711,20грн. здійснено платежі на загальну суму 8242920,00грн.

Відповідачем на виконання умов договору за 9 місяців 2014 року надано послуги з санітарно-курортного та відновлювального лікування на загальну суму 6826344,00грн., що еквівалентно 872 путівкам.

Перерахування позивачем відповідачу коштів на суму 8242920,00 грн. та надання відповідачем послуг на суму 6826344,00 грн. підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Матеріалами справи підтверджується факт повернення путівок відповідачу 13.01.2015року, (а саме відбитком календарного штемпеля відділу поштового звязку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення відповідачу) та відповідно до умов п. 4.4. договору, відповідач в десятиденний строк повинен був перерахувати грошові кошти в сумі 1289400,00грн. на рахунок позивача (до 23.01.2015 включно).

У матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем зазначених коштів на користь позивача.

Відповідач 03.02.2015року звернувся до ПАТ «Енергобанк» з платіжним дорученням №435 про сплату на користь Виконавчої дирекції ФСС з ТВП кредиторської заборгованості за невикористані санаторно-курортні путівки загальною сумою 1289400,00грн. (т.1,а.с.161)

У матеріалах справи наявна копія договору про надання банківської гарантії №БГ-05-2013 від 07.08.2013року укладеного між ПАТ «Енергобанк» (гарант) та відповідачем (принципал), за умовами зазначеного договору гарант приймає на себе грошове зобовязання перед Бенефіціаром сплатити кошти за принципиала в разі невиконання останнім своїх зобов»язань у повному обсязі або в їх частині. Строк дії договору встановлений з 08 серпня 2013року по 25.01.2014року (включно)

Позивач надіслав відповідачу претензію, в якій вимагав від відповідача повернення протягом 7 днів коштів, що були отримані відповідачем як оплата за путівки, а також сплати пені та штрафу за порушення строків повернення коштів. (т.1,а.с.80-82)

В матеріалах справи міститься копія відповіді на претензію від 01.04.2015року, в якій відповідач визнав претензію позивача обґрунтованою в частині оплати основної заборгованості в сумі 1289400,00грн. та заперечив проти нарахування пені та штрафу. (т.1,а.с. 83-85)

Відповідач 18.02.2015року звернувся до ПАТ «Енергобанк» та Правління Національного банку України з листом №25 та №26 щодо виконання платіжного доручення №435 від 03.02.2015року.

ПАТ «Енергобанк» у листі від 05.02.2015року повідомив відповідача про те, що не знімає із себе визначених законодавством та договором зобовязань та вживає всіх необхідних заходів для повернення перерахування коштів відповідача в найкоротші строки.

Листом від 31.03.2015року (т.1,а.с.169) №47-605/21388 Національний банк України повідомлено відповідача про те що Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 12.02.2015року №96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних».

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Матеріали справи підтверджується перерахування позивачем коштів на суму 8242920,00 грн. та надання відповідачем послуг на суму 6826344,00 грн., отже різниця між перерахованими коштами та наданими послугами становить 1416576,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, путівки були повернуті відповідачу 13.01.2015р., що підтверджується відбитком календарного штемпеля відділу поштового звязку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення відповідачу.

За умовами п. 4.4. договору, відповідач в десятиденний строк повинен був перерахувати грошові кошти в сумі 1289400,00грн. на рахунок позивача (до 23.01.2015 включно), однак взяті на себе зобовязання за договором виконав не в повному обсязі в результаті чого за останнім утворилася заборгованість в сумі 1289400,00грн.

Наявність заборгованості у розмірі 1289400,00грн. підтверджується матеріалами справи, актом звірки розрахунків між сторонами та не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі.

Відповідач звернувся до ПАТ Енергобанк з платіжним дорученням 03.02.2015р. тобто поза строками встановленими п.4.4. договору №413/07/13, відтак господарським судом Донецької області дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості у 1289400,00грн. та підстав для скасування рішенняс в цій частині відсутні.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується із судом першої інстанції, щодо неприйняття як доказ Сертифікат Торгово-промислової палати України №603 про настання обставин непереборної сили для ВП ВО ОКП Донецьктеплокомуненерго Святогірське багатогалузеве комунальне господарство. Початок дії форс-мажорних обставин, згідно Сертифікату ТПП №603 02.06.2014, оскільки є зазначений Сертифікат є підтвердженням настання обставин непереборної сили для ВП ВО ОКП Донецьктеплокомуненерго Святогірське багатогалузеве комунальне господарство, а не для відповідача.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення пені нарахованої на суму 1289400,00грн., за період з 24.01.2015р. по 20.04.2015р. у розмірі 150418,22грн., та штрафу у розмірі 257880,00грн., колегія суддів Донецького апеляцыйного господарського суду дійшла до наступного.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.7.2.5 договору за порушення строків виконання зобовязання, передбаченого п.4.4 договору, виконавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості несвоєчасно виконаних зобовязань, за кожний день прострочення, а в разі прострочення понад 10 днів додатково стягується штраф в розмірі 20% від вартості невиконаних зобовязань за цим договором.

Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Наказом Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» до таких районів віднесено, зокрема, Донецьку область без будь-яких виключень, тобто факт проведення на території Донецької області в цілому антитерористичної операції є доведеним.

Позивачем здійснено нарахування пені за період з 24.01.2015року по 20.04.2015року, у той час коли відповідач подав платіжне доручення на погашення заборгованості до ПАТ «Енергобанк» 03.02.2015р., тобто фактично більша частка пені нарахована після подання платіжного доручення до банку, який в свою чергу не здійснив перерахування згідно вказаного платіжного доручення.

Беручі до уваги загальну суму пені, штрафу, що нараховані позивачем та здійснення дій відповідачем направлених на погашення боргу, а саме подання платіжного доручення №435 до ПАТ «Енергобанк» для сплати заборгованості на рахунок позивача за невикористані санаторно-курортні путівки та враховуючи, що та той факт, що місцезнаходженням боржника є м. Святогірськ, що знаходиться в Донецькій області де триває проведення антитерористичної операції тягне погіршення становища боржника в силу незалежних від нього обставин, що унеможливлює нормальний, звичайний порядок ведення господарської діяльності, що робить в значній мірі утрудненим належне виконання такими суб»єктами своїх зобов»язань.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливісті зменшення розміру нарахованої пені та штрафу до 1 грн. На підставі вищевикладеного в задоволенні вимог щодо стягнення пені за період з 24.01.2014року по 20.04.2015року у розмірі 150417,22грн. та штрафу у розмірі 257879,00грн.

Щодо вимог апелянта розстрочити виконання рішення на 24 місяці шляхом сплати суми заборгованості рівними частинами по 53725,00грн., колегія суддів відмовляє у їх задоволенні з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. за № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Судова колегія зазначає, що особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, «державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як «виняткові обставини» (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Півень проти України» від 29.06.2004).

Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У відповідності до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Враховуючи викладене судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що відповідачем, не надано доказів існування саме виняткових обставин, які ускладнюють виконання рішення у даній справі або роблять його неможливим. А також беручи до уваги інтереси позивача, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для розстрочення виконання рішення

На підставі вищевикладеного рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2015року по справі №905/39/15 в цій частині є законним та обґрунтованим та підстав для його скасування не вбачається.

Крім того суд першої інстанції не обґрунтовано стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 33953,96грн., як вбачається із матеріалів справи позивач при зверненні до суду судовий збір не сплачував тому, що він був звільнений від сплати судового збору відповідно до п.18 ст.5 Закону України «Про судовий збір», за таких підстав рішення в цій частині підлягає також скасуванню.

Відтак судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга Установи охорони здоровя санаторій «Свіяті гори» заснованої на власності Донецької обласної ради профспілок, м. Святогірськ Донецької області підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2015року (повний текст складений та підписаний 21.07.2015року) у справі №905/39/15 частковому скасуванню.

Результати апеляційного провадження у справі №905/39/15 оголошені в судовому засіданні.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покласти на відповідача відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Установи охорони здоровя санаторій «Святі гори» заснованої на власності Донецької обласної ради профспілок, м. Святогірськ Донецької області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2015року (повний текст складений та підписаний 21.07.2015року) у справі №905/39/15, скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені за період з 24.01.2014року по 20.04.2015року у розмірі 150417,22грн. та штрафу у розмірі 257879,00грн.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2015року у справі №905/39/15 залишити без змін.

Викласти другий абзац рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2015року у справі №905/39/15 у наступній редакції:

Стягнути з Установи охорони здоровя санаторій Святі гори заснованої на власності Донецької обласної ради профспілок (84130, Донецька область, м.Святогірськ, вул. Островського, буд.9; ) на користь Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (04070, м.Київ, вул.Боричів Тік,28; ) суму заборгованості у розмірі 1289400 (один мільйон двісті вісімдесят девять тисяч чотириста) грн. 00коп., пеню в розмірі 1 (одна) грн. 00коп., штраф в розмірі 1 (одна) грн. 00коп.

Доповнити резолютивну частину рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2015року у справі №905/39/15 наступним абзацом:

Стягнути з Установи охорони здоровя санаторій «Святі гори» заснованої на власності Донецької обласної ради профспілок (84130, Донецька область, м. Святогірськ, вул. Островського,9, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 33953,96грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідні накази у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В.Кододова

Судді: С.А.Малашкевич

ОСОБА_3

Надруковано: 6 прим.

1.позивачу;

1. відповідачу;

1. третій особі;

1. у справу;

1. апеляційному суду.

1. ГСДО.