донецький апеляційний господарський суд

П о с т а н о в а

Іменем України

30.09.2015 справа № 24/25-908/5753/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю представників сторін
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю № 85/16 від 12.08.2015,
від відповідача: від прокуратури:ОСОБА_5 за довіреністю № 31/02-15 від 02.03.2015, ОСОБА_6 за службовим посвідченням № 016182 від 12.04.2013,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м. Горлівка Донецької області,
на рішення господарського судуЗапорізької області
від16.06.2015
у справі№ 24/25-908/5753/14
за позовомДочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ,
до Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м. Горлівка Донецької області,
простягнення 1 441 938 919 грн.
У судовому засіданні 23.09.2015

оголошено перерву до 30.09.2015 об 11:00

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 у справі № 24/25-908/5753/14 (суддя Азізбекян Т. А.) позов Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі ДК «Газ України» «НАК «Нафтогаз України», Постачальник) задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Концерт Стирол» (далі ПАТ «Концерт Стирол», Покупець) на користь Позивача основний борг за поставлений природний газ у розмірі 934 521 527, 38 грн., пеню у розмірі 76 750 888, 70 грн., інфляційні втрати у сумі 396 438 952, 03 грн., 3% річних у сумі 34 227 550, 90 грн. та 73 080, 00 грн. судового збору.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати. Апелянт вважає рішення місцевого господарського суду необґрунтованим і таким, що прийнято з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права. Зокрема, заявник зазначає, що у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей ПАТ «Концерн Стирол» наразі не може здійснювати господарську діяльність, отримувати прибуток та не має доступу до документації, тому вважає, що виконання зобовязання є неможливим. Виходячи з цього, на думку Відповідача, зобовязання за Договором від 27.12.2010 № 06/10-2891 слід вважати припиненим на підставі ст. 607 ЦК України.

Позивач у наданому відзиві вважає рішення місцевого господарського суду законним і обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування зазначених вимог, заявник посилається на укладення між сторонами ОСОБА_7 угоди в частині суми основного боргу 934 521 527, 38 грн., витрат зі сплати судового збору в сумі 73 080, 00 грн. та суми витрат на забезпечення судового процесу 236, 00 грн.; загальновідомий факт проведення на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції, наявність форс-мажорних обставин, що підтверджуються Сертифікатом Торгово-промислової палати № 4969 від 02.09.2015, за отриманням якого Відповідач не міг звернутись раніше; висновок експертно-економічного дослідження № 9/1 від 08.09.2015, проведеного ТОВ "Гільдія оцінювачів України".

Представник Позивача у судовому засіданні 23.09.2015 підтримав свої заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, та заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надсилання Відповідачу заяви про збільшення позовних вимог № 31/13-1546 від 24.04.2015. Колегія суддів апеляційного суду заявлене клопотання задовольнила.

Представник Відповідача у судовому засіданні 23.09.2015 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копії ОСОБА_7 угоди від 16.09.2015, копії сертифікату Торгово-промислової палати України № 4649 від 02.09.2015 та копії експертного висновку № 9/1 від 08.09.2015 .

Прокурор та представник Позивача проти зазначеного клопотання заперечили в частині Сертифікату Торгово-промислової палати та експертного висновку.

Розглянувши клопотання Відповідача, судова колегія вважає, що воно підлягає частковому задоволенню. Зокрема, колегія суддів відмовляє у долученні до матеріалів справи експертно-економічного висновку, оскільки визначення суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат є правовим питанням і не може бути предметом експертного дослідження, та Сертифікату Торгово-промислової палати України, оскільки Відповідачем не надано доказів неможливості його отримання під час слухання справи в суді першої інстанції. ОСОБА_7 угоди долучено до матеріалів справи.

Прокурор прокуратури Харківської області у судовому засіданні 23.09.2015 просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

До канцелярії Донецького апеляційного господарського суду 29.09.2015 надійшло уточнення до апеляційної скарги, в якому Відповідач рішення господарського суду Запорізької області просить скасувати в частині нарахування пені, 3% річних та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, та прийняти нове, яким у стягненні цих нарахувань (пені у розмірі 70 823 815, 66 грн., 3% річних у сумі 25 741 111, 24 грн. та інфляційних втрат у розмірі 391 484 496, 08 грн.) відмовити, судові витрати покласти на Позивача.

Розпорядженнями секретаря другої судової палати від 01.09.2015 та 22.09.2015 було змінено склад колегії суддів, тому розгляд апеляційної скарги розпочато заново.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст. 101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецький апеляційний господарський суд,

В С Т А Н О В И В :

Як свідчать матеріали справи, провадження у справі № 24/25 за позовом ДК «Газ України «НАК «Нафтогаз України» порушено ухвалою господарського суду Донецької області від 05.05.2011.

Ухвалою від 10.06.2013 провадження у справі було зупинено у зв`язку з тим, що ДК «Газ України «НАК «Нафтогаз України» відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії АБ № 195735 знаходиться у стані припинення підприємницької діяльності за рішенням засновників.

24.09.2014 Позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з клопотанням про поновлення провадження у справі у звязку з усуненням обставин, що зумовили його зупинення, а 15.12.2014 із заявою про прийняття справи до провадження.

Господарський суд Запорізької області ухвалою від 15.12.2014 порушив провадження у справі відповідно до розпорядження Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2015 № 28-р про "Зміну територіальної підсудності господарських справ".

Між ДК «Газ України «НАК «Нафтогаз України» та ВАТ «Концерт Стирол» 27.12.2010 було укладено Договір поставки природного газу № 06/10-2891 (далі Договір), за умовами якого Постачальник зобовязується поставити Покупцеві імпортований природний газ, а Покупець зобовязується прийняти й оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 Договору (т. 1, а. с. 11).

Відповідно до п. 1.2 Договору Постачальник передає Покупцю в період з 01.01.2011 до 31.12.2011 природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі 1 848 000 тис. куб. м. За розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр, приведений до стандартних умов (t-20 град. за Цельсієм, Р=760 мм рт. ст.).

У п. 3.1 Договору сторони визначили ціну за 1 000 куб. м природного газу.

Загальна вартість Договору, як встановлено п. 3.1.1 Договору, складається із сум вартості місячних поставок.

У п. 3.2 Договору сторони погодили, що ціна за 1 000, 0 куб. м газу встановлюється на рівні граничної ціни на газ та/або тарифів, затверджених уповноваженим державним органом. У разі зміни уповноваженим державним органом граничної ціни на газ та/або тарифів, сторонами в обовязковому порядку застосовується нова ціна на газ та/або тарифи.

Згідно з п. 4.1 Договору оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі по 34% від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплати в розмірі по 33% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5-го числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 4.2 Договору при невиконанні Покупцем вимог, передбачених п. 4.1 Договору, Постачальник має право обмежити або припинити постачання газу Покупцеві.

За п. 5.1 Договору строк поставки газу: з 01.01.2011 до 31.12.2011 включно.

Згідно з пп. 6.1.1 Покупець зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений газ.

Відповідно до пп. 6.3.1 Постачальник зобовязаний забезпечити поставку газу у строки, встановлені Договором.

У п. 10.1 Договору встановлено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін, поширює дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2011 і діє у частині поставки газу до 31.12.2011 включно, а у частині розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 2.2 Додатку № 1 до Договору приймання-передача газу, поставленого Постачальником Покупцеві у відповідному місяці поставки, оформлюється Актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість. Акт приймання-передачі газу складається на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газотранспортним підприємством та Покупцем з урахуванням планового обсягу поставки, наданого Постачальником. Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, Покупець зобов'язується надати Постачальнику для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою Покупця і погоджені газотранспортним підприємством технічних актів приймання-передачі газу.

30.12.2010 сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору (т. 1, а. с. 20), відповідно до якої п. 3.1 Договору щодо ціни на газ викладено у новій редакції.

01.02.2011 сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Договору (т. 1, а. с. 19), якою у тексті договору слова «Відкрите акціонерне товариство «Концерн Стирол» замінено словами «Публічне акціонерне товариство «Концерн Стирол» та актуалізовано реквізити Покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Постачальник передав, а Покупець прийняв імпортований природний газ: за актом приймання-передачі від 31.01.2011 131 030, 030 тис. куб. м газу на суму 396 634 190, 26 грн. (т. 1, а. с. 21); за Актом приймання-передачі від 28.02.2011 120 274, 202 тис. куб. м газу на суму 364 075 782, 61 грн. (т. 1, а. с. 22); за актом приймання-передачі від 31.03.2011 131 418, 978 тис. куб. м газу на суму 397 811 554, 51 грн. (т. 1, а. с. 23).

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався лише частково, загалом сплативши 224 000 000, 00 грн., що підтверджується матеріалами справи (т. 1, а. с. 70-71), у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 934 521 527, 38 грн.

За клопотанням Відповідача до матеріалів справи долучена ОСОБА_7 угода від 26.09.2015, в якій ПАТ «Концерн Стирол» визнає наявність основного боргу у розмірі 934 521 527, 38 грн.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ПАТ «Концерн Стирол» основного боргу за Договором у сумі 934 521 527, 38 грн.

Згідно з п. 7.3.1 Договору у разі порушення Покупцем умов п. 4.1 Договору Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Виходячи з наведеного, Позивач нарахував пеню у розмірі 76 750 888, 70 грн.: за Актом приймання-передачі газу від 31.01.2011 за період з 06.02.2011 до 06.08.2011 17 480 158, 30 грн.; за Актом приймання-передачі газу від 28.02.2011 за період з 06.03.2011 до 06.09.2011 28 403 736, 26 грн.; за Актом приймання-передачі газу від 31.03.2011 за період з 06.04.2011 до 06.10.2011 30 866 994, 14 грн.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок суми пені, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку, що він відповідає положенням чинного законодавства.

Посилання Відповідача в апеляційній скарзі на те, що положення п. 9.3 Договору, яким визначено, що неустойка нараховується протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом, суперечить чинному законодавству, є слушними. Але, як свідчать матеріали справи, Позивачем період нарахування пені за кожним Актом приймання-передачі природного газу, визначений відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме за шість місяців з дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Умовами Договору (пп. 7.3.1) передбачена відповідальність у разі порушення Покупцем умов п. 4.1 цього Договору у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Статтями 83 ГПК України, 233 ГК України, 551 ЦК України суду надано право у виняткових випадках зменшити розмір пені.

Відповідно до ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів враховує, що Позивачем не доведено розмір збитків, заподіяних йому невиконанням ПАТ "Концерн Стирол" зобов`язань з оплати природного газу, розмір нарахованих інфляційних втрат (396 438 952, 03 грн.) та 3% річних (34 227 550, 90 грн.).

До обставин, які мають істотне значеня, на думку колегії суддів, відноситься загальновідома інформація щодо здійснення Відповідачем господарської діяльності в умовах антитерористичної операції. Основні фонди підприємства територіально знаходяться у зоні бойових дій, наслідком чого є утрудення розрахунків, неотримання прибутку, неможливість у повній мірі виконувати зобов`язання з поставки продукції, відсутність доступу до всієї документації.

Про наявність виняткових обставин та їх визнання Позивачем свідчать умови укладеної між сторонами ОСОБА_7 угоди від 26.09.2015, відповідно до якої боржник зобов`язується сплатити основний борг рівними частинами впродовж 24 місяців, починаючи з місяця, наступного за місяцем закінчення антитерористичної операції.

Оскільки необхідність використання права на змінешнення розміру штрафних санкцій та визначення розміру, до якого можливе їх зменшення, законодавство відносить на розсуд суду, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що розмір нарахованої Відповідачу пені підлягає зменшенню на 70 %, а рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 відповідній зміні.

Таким чином, стягненню підлягає пеня у сумі 23 025 266, 61 грн.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України Відповідачу були нараховані інфляційні втрати у сумі 396 438 952, 03 грн. та 3% річних у розмірі 34 227 550, 90 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми боргу.

При цьому судова колегія враховує лист Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 та Постанову Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (п.3 п.п.3.2), щодо порядку застосування індексу інфляції.

Виходячи з наведеного та перевіривши розрахунки Позивача і періоди нарахування інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів дійшла висновку, що вони відповідають положенням чинного законодавства, тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 369 438 952, 03 грн. та 3% річних у розмірі 34 227 550, 90 грн.

Щодо доводів Відповідача про неможливість виконання зобовязання у звязку настанням обставин непереборної сили судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

У зазначених правових нормах такої окремої підстави припинення зобовязання, як настання подій, які є надзвичайними і невідворотними обставинами, не передбачено. Разом з тим, оскільки виконання зобов'язання може виявитися неможливим, зокрема, у звязку з дією обставин непереборної сили, за які жодна із сторін не відповідає, то у такому випадку зобовязання може припинитися відповідно до ст. 607 ЦК України.

Однак, зважаючи на те, що грошові кошти є родовими речами і відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦК України є замінними, колегія суддів зауважує, що неможливість виконання грошового зобовязання, навіть внаслідок непереборної сили, не може бути підставою для припинення такого зобовязання відповідно до ст. 607 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, у Відповідача виникло грошове зобовязання, а тому його посилання на те, що належне виконання зобовязання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, що припиняє зобовязання і є підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, є помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Не є такі обставини і підставою для звільнення від обов'язку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Частина 1 ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, встановлює виключення із загального правила про припинення зобовязання у звязку із неможливістю його виконання. Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 229 ГК України, яка встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобовязання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ЦК України та іншими законами.

Таким чином, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, нараховуються незалежно від вини боржника. До них також не застосовуються положення ст. 617 ЦК України, яка передбачає підстави звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, якщо особа доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, оскільки не вважається випадком відповідно до частини другої зазначеної статті, відсутність у боржника необхідних коштів, а відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається і дією непереборної сили.

Таким чином, щодо грошових зобовязань діє загальне правило, яке передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за порушення грошового зобовязання та грошові зобовязання не припиняються неможливістю їх виконання.

Доводи апелянта щодо його необізнаності про збільшення позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Позивачем надані докази направлення відповідної заяви цінним листом за адресою, повідомленою Відповідачем суду: м. Черкаси, вул. Пешотравнева, 72.

Також не враховується заперечення Відповідача щодо вступу у справу прокурора Донецької області на підставі ст. 29 ГПК України, оскільки участь прокурора не впливає на вирішення справи по суті та не порушує процесуальних прав Відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків господарського суду, викладених у рішенні, не спростовують.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 у справі № 24/25-908/5753/14 частковій зміні.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 у справі № 24/25-908/5753/14 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 у справі № 24/25-908/5753/14 частково змінити.

Абзац перший резолютивної частини рішення доповнити словом "частково".

В абзаці другому резолютивної частини словосполучення "пеню в розмірі 76 750 888 (сімдесяти шести мільйонів семиста п`ятдесяти тисяч восьмиста вісімдесяти восьми) грн. 70 коп." замінити на словосполучення "пеню в розмірі 23 025 266 (двадцяти трьох мільйонів двадцяти п`яти тисяч двохста шістдесяти шести) грн. 61 коп."

Доповнити резолютивну частину наступним абзацем:

"В іншій частині позову відмовити".

Суду першої інстанції видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т. М. Колядко

Судді: В. М. Татенко

ОСОБА_3