РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015Справа № 910/21790/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-промислова фірма "Профешинал Клас"
доПублічного акціонерного товариства "Завод Укркабель"
простягнення 318 245 грн 24 коп.
Представники:
від позивача: Шавгулідзе В.В. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.08.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-промислова фірма "Профешинал Клас" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Завод Укркабель" про стягнення 318 245 грн 24 коп. заборгованості за договором безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 3 від 01.07.2013, у тому числі: 183 900 грн 00 коп. основного боргу, 23 433 грн 39 коп. пені, 6 272 грн 75 коп. 3 % річних, 102 800 грн 00 коп. інфляційних втрат та 1 839 грн 00 коп. штрафу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Публічного акціонерного товариства "Завод Укркабель" в порушення норм чинного законодавства України та договору безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 3 від 01.07.2013, належним чином не виконало взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з повернення позики у розмірі 183 900 грн 00 коп, крім того у зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором позивачем нараховано 23 433 грн 39 коп. пені, 6 272 грн 75 коп. 3 % річних, 102 800 грн 00 коп. інфляційних втрат та 1 839 грн 00 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21790/15 та справу призначено до розгляду на 06.10.2015.

02.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заявка про отримання процесуальних документів в електронному вигляді.

02.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява.

Представник відповідача у судове засідання 06.10.2015 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, зазначеною на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за адресою https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

У судове засідання 06.10.2015 з'явився представник позивача, надав документи на виконання вимог ухвали суду та надав пояснення по суті справи, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 06.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-промислова фірма "Профешинал Клас" (позикодавець за договором) та Публічним акціонерним товариством "Завод Укркабель" (позичальник за договором) укладено договір безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 3, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в розмірі 183 900 грн 00 коп., а позичальник зобов'язується повернути їх позикодавцеві 30.06.2014.

Згідно з пунктом 7.1 договору даний договір набуває чинності з моменту зарахування суми позики на поточний рахунок позичальника та діє до 30.06.2014 включно.

Нормами пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до норм частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов договору безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 3 від 01.07.2013 було надано відповідачу позику на у розмірі 183 900 грн 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з особового рахунку відповідача № 4438 за період з 18.07.2013 по 20.09.2013.

Судом встановлено, що позичальник в порушення умов договору безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 3 від 01.07.2013 та норм чинного законодавства належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання з повернення позики, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 183 900 грн 00 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з повернення коштів, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 183 900 грн 00 коп. визначаються судом обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 3 від 01.07.2013, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 23 433 грн 39 коп. за період прострочення з 01.07.2014 по 31.12.2014, штраф у розмірі 1 839 грн 00 коп., 3 % річних у розмірі 6 272 грн 75 коп. та інфляційні втрати у розмірі 102 800 грн 10 коп., нарахованих за період прострочення з 01.07.2014 по 20.08.2015.

Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Враховуючи вищевикладене, дії відповідача є порушенням грошових зобов'язань, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок інфляційних втрат є неправильним, а тому суд наводить власний розрахунок пені інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду нарахування:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
01.07.2014 - 20.08..001.547100523.74
З огляду на вищенаведене та доведення факту не виконання зобов'язання за договором безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 3 від 01.07.2013 щодо повернення позики, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають задоволенню у розмірі 6 272 грн 75 коп. за розрахунком позивача, а вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 100 523 грн 74 коп. за розрахунком суду.

Щодо заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 23 433 грн 39 коп., нарахованої за період прострочення з 01.07.2014 по 31.12.2014, та штрафу у розмірі 1 839 грн 00 коп. суд зазначає наступне.

Як передбачено нормами частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком

Нормами частини 1 статті 547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо забезпечення викання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

В обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення пені та штрафу позивач посилається на положення пунктів 6.1. та 6.2. договору, відповідно до яких передбачено, що при простроченні повернення позики (її частини) позичальник сплачує штраф у розмірі 0,01 % від неповерненої суми позики, а також додатково до штрафу сплачує пеню у розмірі подвійної обліком ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Строк дії договору безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 3 від 01.07.2013 сторонами чітко визначений у пункті 7.1 договору та становить до 30.06.2014 включно, при цьому сторони не узгодили, що договір в частині нарахування штрафних санкцій діє до повного виконання позичальником зобов'язань за договором. Крім того, суду не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо продовження строку дії договору.

Таким чином, враховуючи те, що строк дії договору безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 3 від 01.07.2013 закінчився 01.07.2014, в тому числі і положень щодо застосування відповідальності за його порушення, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 23 433 грн 39 коп., нарахованої за період прострочення з 01.07.2014 по 31.12.2014, та штрафу у розмірі 1 839 грн 00 коп. визнається судом не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки пеня та штраф нараховані за період, коли умови договору щодо їх застосування вже не діяли. Також, суд зазначає, що під час дії договору було відсутнє порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення позики, оскільки дата повернення позики (30.06.2014) співпадає з датою закінчення строку дії договору (30.06.2014). Крім того, суду не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо забезпечення неустойкою (штрафом, пенею) виконання відповідачем обов'язку після закінчення строку дії договору безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 3 від 01.07.2013.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст. 75 ст. 82, ст. 82-1, ст. 84, ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Завод Укркабель" (04073, м. Київ, Московський пр-т, буд. 15-А, ідентифікаційний код 00214528) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-промислова фірма "Профешинал Клас" (02090, м. Київ, вул. Володимира Сосюри, буд. 6, корпус В, сектор В 4.10.2, ідентифікаційний код 35316486) позику у розмірі 183 900 (сто вісімдесят три тисячі дев'ятсот) грн 00 коп., 3 % річних у розмірі 6 272 (шість тисяч двісті сімдесят дві) грн 75 коп., інфляційні втрати у розмірі 100 523 (сто тисяч п'ятсот двадцять три) грн 74 коп. та судовий збір у розмірі 5 813 (п'ять тисяч вісімсот тринадцять) грн 93 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 07.10.2015

Суддя Н.Б. Плотницька