Господарський суд
Житомирської області
__________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" жовтня 2015 р. Справа № 906/1250/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді: Машевської О.П.

розглянувши справу за позовом: Публічного акціонерног товариства акціонерного банку "Укргазбанк" (м. Київ)

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю завод "Перспектива" (с. Краснопіль, Чуднівського р-ну, Житомирської обл.)

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Металоконструкція" (с. Краснопіль, Чуднівського р-ну, Житомирської обл.)

про звернення стягнення 552381,04 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

третя особа: ОСОБА_2І . - дов. №30/12-14 від 30.12.2014р.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ АБ "Укргазбанк" просить звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ТОВ Завод "Перспектива" в рахунок стягнення заборгованості ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Металоконструкція" за кредитним договором від 29.09.2008р. № 78 на загальну суму 552381,04 грн.

Відповідач просить відмовити позивачу у позові з підстав пропуску строку позовної давності за позовними вимогами для звернення стягнення на предмет іпотеки.

В засіданні суду 13.10.15р. представник позивача повторно заявив клопотання відмовити у позові з підстав пропуску строку позовної давності. Позивач не подав жодних спростувань доводам відповідача в цій частині.

Окрім того, поданими доказами позивач підтвердив чинність свого права іпотеки на предмет обтяження станом на 08.10.15р., а також відсутність факту його оцінки станом на це число.

В засіданні суду суд ознайомився також з матеріалами справи №11/1087.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу сторін спору на таке.

Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14) та від 3 червня 2015 ( 6-31цс15) висловив наступну правову позицію:

- відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу;

- сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України);

- цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну;

- загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України);

- для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність; зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);

- за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України);

- так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України);

- для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України;

- при цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України);

- за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд;

- аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів;

-отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як свідчать матеріали справи у Договорі іпотеки від 29.09.2008року відповідач зобов'язався за боржника задовольнити вимоги позивача в частині нарахованих процентів за користування кредитом за рахунок свого нерухомого майна, оціненого сторонами в сумі 844 000,00 грн.

За умовою п.7.10. Договору іпотеки від 29.09.2008року строк позовної давності за цим договором становить три роки, а до вимог про стягнення неустойки - один рік.

За умовою п. 1.4.4. Кредитного договору від 29.09.2008 року проценти сплачуються один раз на місяць, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом .

Позивач за цим позовом вимагає за рахунок майна відповідача задовольнити вимоги за нарахованими процентами за період червня 2010 року по червень 2015року включно, які за період червня 2010року по 28.09.2010року включно нараховані за процентною ставкою в розмірі 21% річних, а з 29.09.2010року по 30.06.15року - в розмірі 31 % річних.

Оскільки у Договорі іпотеки від 29.09.2008року відповідач зобов'язався за боржника задовольнити вимоги позивача в частині нарахованих процентів за простроченим кредитом, виходячи із 31% річних, то у п.1.42. Кредитного договору від 29.09.2008року передбачено, що відсоткова ставка в розмірі 31% річних встановлюється у разі користування кредитними коштами понад термін, визначений в п.1.3 цього Договору , тобто, після 28 вересня 2010року. За умовою п.4.1 Кредитного договору позивач має право внести зміни/доповнення до цього Договору в односторонньому порядку , включаючи зміну позичальнику процентної ставки за користування кредитом та встановлення її на рівні 31% річних. Про внесення відповідних односторонніх змін , позивач попереджає позичальника не менше , ніж за сім календарних днів із зазначенням, які саме зміни до кредитного договору будуть внесені банком шляхом надіслання банком позичальнику письмового попередження, доказом чому є поштова квитанція (касовий/фінансовий чек) поштового відділення про прийняття від банку поштових відправлень - рекомендованих листів з описом вкладення на адресу позичальника.

Однак до матеріалів позовної заяви позивачем не додано докази правомірності застосування з 29.09.2010року процентної ставки в розмірі 31 % річних.

У Договорі іпотеки від 29.09.2008року відповідач зобов'язався за боржника задовольнити також вимоги позивача в частині застосованої пені у розмірах і випадках, передбачених кредитним договором.

Як вже судом звернуто увагу, за умовою п.7.10. Договору іпотеки від 29.09.2008року строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки встановлено в один рік.

У п.5.3 Кредитного договору від 29.09.2008 року передбачене право позивача за порушення строків сплати позивальником процентів за користування кредитом вимагати сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період існування заборгованості, обчисленої від суми простроченого платежу за кожен день прострочення виконання зобов'язань від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості.

Окрім того, у відповідності до ч.6 ст. 232 ГК України сторони погодили, що нарахування пені припиняється через один рік від дня , коли зобов'язання мало бути виконано, а не через шість місяців.

Верховний Суд України у постанові від 19.11.2014 ( 6-160цс14) виклав наступну правову позицію про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені:

- відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік;

- статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок;

- за правилами статті 549 ЦК України пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення;

- правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо; право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

- стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо);

- за таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону;

- отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Оскільки до спірних відносин підлягає застосуванню умова п.5.3 Кредитного договору від 29.09.2008 року, то слід враховувати, що нарахування пені за прострочення кожного місячного платежу за процентами припиняється через один рік від дня , коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач за цим позовом вимагає за рахунок майна відповідача задовольнити вимоги за нарахованою пенею за несвоєчасну сплату процентів за період з 01.07.14р. по 30.06.15року. При цьому пеню нараховує , наприклад, за період з 01.07.2014року по 16.07.1214р. із суми заборгованості по процентах - 126 014,70 грн. , яка складається із заборгованості по процентах за декілька місяців, а не за кожен місяць окремо, що не відповідає закону.

Окрім того, відповідно до статті 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, в ході вирішення спору позивач повинен довести , що має право, по-перше, вимагати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки після рішення суду у справі № 11/1087, по-друге, що вимоги заявлені в межах строку позовної давності та, по-третє, що розмір вимог ґрунтується на договірних умовах.

Відповідно, відповідач вправі заперечувати доводи позивача за цими підставами.

Окрім того, згідно статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки обов'язково зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації ( постанова ВСУ від 13.05.2015 р. № 6-63цс15, від 30.09.2015р. № 6-1465цс15).

Посилання у рішенні на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження, суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону «Про іпотеку» (постанова ВСУ від 27.05.2015, № 6-61цс15).

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку» судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону (ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна).

Враховуючи вищенаведене, господарський суд прийшов до висновку відкласти розгляд справи, у зв'язку з необхідністю витребування у сторін неподаних та додаткових доказів , необхідних для правильного вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 77, 86 ГПК України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Розгляд справи відкласти.

2.Наступне судове засідання призначити на "22" жовтня 2015 р. о 12:00 год. в приміщенні господарського суду Житомирської області, кім. № 109

3. Позивачу надати в наступне засідання суду:

- докази правомірності застосування з 29.09.2010року процентної ставки в розмірі 31 % річних;

- обґрунтований розрахунок позовних вимог з врахуванням умов договору іпотеки, кредитного договору , вимог закону про позовну давність та відповідно до правових позицій ВСУ.

4. Відповідачу надати в наступне засідання суду:

- докази на підтвердження права власності на предмет іпотеки;

- обґрунтований контррозрахунок позовних вимог з врахуванням умов договору іпотеки, кредитного договору , вимог закону про позовну давність та відповідно до правових позицій ВСУ.

5. Сторонам спору викласти також письмово власну правову позицію стосовно досягнення згоди щодо ціни продажу предмета іпотеки за цим позовом; у разі відсутності такої згоди, викласти власну правову позицію про визначення ціни продажу предмета іпотеки на підставі оцінки майна, виконаної у формі судової будівельно-оціночної експертизи.

6. Третій особі ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Металоконструкція" виконати вимоги ухвали суду від 13.08.2015р.

7. Викликати в засідання суду уповноважених представників сторін та третьої особи з документами, що посвідчують особу та підтверджують повноваження.

Суддя Машевська О.П.

Друк. :

1- в справу

2- позивачу (рек. з пов.)

3- відповідачу (рек.)

4- третій особі- рек. з пов.