ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2015 р. Справа № 922/2650/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 14.05.2015 р.

відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "ОСОБА_2ЕМ.ДЖІ" (вх.№ 4052Х/3-11) на рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2015 р. у справі № 922/2650/15

за позовом ТОВ "ОСОБА_2ЕМ.ДЖІ", м. Жмеринка

до ПП "Фурбі-Транс", м. Харків

про стягнення 16375,23 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 р. ТОВ "ОСОБА_2ЕМ.ДЖІ.", м. Жмеринка Вінницької області (позивач), звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до ПП "Фурбі-Транс", м. Харків (відповідач), про стягнення заборгованості у розмірі 16375,23 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором-заявкою транспортно-експедиційного обслуговування №3 від 21.03.2014 в частині оплати послуг перевезення.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.07.2015 р. (суддя Калантай М.В.) в позові відмовлено повністю.

Позивач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що застосування скороченого строку позовної давності, передбаченого ч. 5 ст. 315 ГК України, є неправомірним, оскільки відповідач не є вантажовідправником або вантажоодержувачем, а виконував функції перевізника у правовідносинах з своїми контрагентами, для чого скористався послугами позивача. Крім того, відповідачем вчинено дії щодо визнання боргу, що свідчить про переривання позовної давності.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.09.2015 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 28.09.2015 р.

25.09.2015 р. позивачем надані уточнення та додаткові пояснення до апеляційної скарги.

В судове засідання, призначене на 28.09.2015 р. представник відповідача не зявився, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) представником відповідача не заявлялось.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та поясненнях до неї доводи сторін, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 21.03.2014 року між позивачем, як перевізником, та відповідачем, як експедитором, укладено договір-заявку № 3 транспортно-експедиційного обслуговування (далі за текстом - Договір).

За умовами Договору позивач зобовязався здійснити перевезення вантажу (сої насипом) автомобільним транспортом (зерновоз) за маршрутом с. Йосипівка Козятинського району Вінницької області - м. Херсон (пункти 3-5 Договору).

Датою завантаження сторони узгодили 21.03.2014 р., а датою вивантаження 22.03.2014 р. (пункти 6, 7 Договору).

Відповідно до пункту 8 Договору вартість перевезення складає 297,00 грн. за тонну. ПП «ФУРБІ-ТРАНС» повинен в повному обсязі оплатити перевізнику вартість перевезення протягом 10 банківських днів з моменту падання оригіналів документів: рахунку, акту виконаних робіт, товарно-транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу (пункт 8 Договору).

24.03.2014 року сторони підписали акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 263, яким підтвердили, що позивач виконав послуги перевезення по маршруту с. Йосипівка (Козятинський р-н. Вінницька обл.) - м. Херсон вартістю 12444,30 грн., а відповідач претензій по обєму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

08.04.2014 року позивач направив відповідачу оригінали документів, зазначених у п.8 Договору, що підтверджується експрес-накладною №4706.

Як зазначає відповідач, дані документи отримані ним 09.04.2014 р.

Таким чином, відповідач був зобов'язаний в повному обсязі погасити заборгованість за отримані послуги перевезення протягом 10 банківських днів після отримання вказаних документів, тобто до 23.04.2014 включно.

30.04.2014 року позивач, враховуючи не виконання відповідачем своїх зобов'язань у встановлений строк, направив відповідачу претензію про сплату заборгованості в сумі 12444,30грн.

Наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунках позивача підтверджується здійснення відповідачем часткового погашення заборгованості на загальну суму 1444,30 грн. Так, відповідач 14.07.2014 р. сплатив 1000,00 грн. та 18.02.2015 р. сплатив 444,30 грн.

Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем за виконане перевезення вантажу становить 11000,00 грн.

У зв'язку із непогашенням заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 11000,00 грн. Заборгованості за надані послуги, 5038,00 грн. інфляційних втрат, а також 337,23грн. - 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 11000,00грн.

Відповідач доказів погашення заборгованості у повному обсязі ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надав, наявність боргу у відзиві не заперечував.

В той же час, частиною 5 статті 315 ГК України встановлено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Колегія суддів зазначає, що між сторонами у справі укладено саме договір перевезення, в якому позивач є перевізником. Відповідно, до його позовних вимог застосовується строк позовної давності передбачений частиною 5 статті 315 ГК України.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку перебіг строку позовної давності починається з 24.04.2014 р., тобто з наступної дати після закінчення передбаченого пунктом 8 Договору строку на здійснення оплати послуг перевезення, та закінчується 24.10.2014 р.

В подальшому, 14.07.2014, відповідач сплатив частину заборгованості в розмірі 1000,00 грн.

Враховуючи приписи статті 264 ЦК України строк позовної давності перервався та почався заново. У звязку із цим, строк позовної давності закінчився через 6 місяців після вчинення відповідачем дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, тобто здійснення 14.07.2014 р. часткової оплати заборгованості. Тому, починаючи з 15.01.2015 р., строк позовної давності є пропущеним.

Позивач звернувся з даним позовом 22.04.2015 р., що підтверджується конвертом, в якому надійшла позовна заява.

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності.

Частина 4 статті 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як свідчать матеріали справи, відповідач надав до суду першої інстанції заяву № б/н від 25.05.2015 про застосування позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову у звязку із пропуском позивачем позовної давності.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що твердження позивача про те, що відповідач є експедитором у відносинах із своїми контрагентами, а тому не може бути вантажовідправником або вантажоодержувачем за договором перевезення, позбавлені належної переконливості, виходячи з наступного.

Статтею 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Отже, чинне законодавство дозволяє експедитору укладати договори перевезення вантажу від власного імені в інтересах клієнта, що мало місце в даному випадку. При цьому, безпосередньо в договорі перевезення вантажу експедитор, виходячи з визначення договору перевезення (ст. 909 ЦК України), може виступати виключно як відправник або одержувач вантажу.

Таким чином, виконання відповідачем функцій експедирування щодо третіх осіб не впливає на характер договірних зобовязань перевезення між позивачем та відповідачем у даній справі та, відповідно, на правовідносини сторін поширюються положення частини 5 статті 315 ГК України щодо 6-місячного строку позовної давності.

Надаючи оцінку, наданим позивачем копії листа №1302-15 від 13.02.2015, в якому відповідач гарантував погашення заборгованості за Договором-заявкою №2103Л від 23.03.2014 та факту здійснення відповідачем часткової оплати 18.02.2015 на суму 444,30грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно абзацу 6 пункту 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

У звязку з цим, вищевказані документи не свідчать про переривання позовної давності, оскільки вказані дії щодо визнання боргу вчинені відповідачем після спливу позовної давності.

Крім того, вищевказаний лист №1302-15 від 13.02.2015 містить посилання на інший договір (№2103Л від 23.03.2014), ніж той на підставі якого позивач звернувся з позовом у даній справі.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "ОСОБА_2ЕМ.ДЖІ" на рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2015 р. у справі № 922/2650/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2015 р. у справі № 922/2650/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 02.10.2015 року

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.