ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.10.2015 Справа № 920/847/15

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Лугової Н.П., суддів: Сопяненко О.Ю., Яковенко В.В., при секретарі судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши матеріали справи № 920/847/15:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Комуненергія»,

м. Суми;

до відповідача: Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської

ради, м. Суми;

про стягнення 344 853 грн. 88 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача: директор ОСОБА_1;

Від відповідача: представник ОСОБА_2 (довіреність № 16 від 03.08.2015 року);

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 359 853 грн. 88 коп., в тому числі 240 000 грн. 00 коп. заборгованості за виконані роботи відповідно до умов укладеного між сторонами договору підряду № 02 від 08.01.2014 року, 119 853 грн. 88 коп. інфляційних збитків та судовий збір.

5 жовтня 2015 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог б/н від 05.10.2015 року, в якій у звязку з частковою сплатою відповідачем сум основного боргу просить суд стягнути з відповідача 344 853 грн. 88 коп., в тому числі 225 000 грн. 00 коп. заборгованості за виконані роботи відповідно до умов укладеного між сторонами договору підряду № 02 від 08.01.2014 року, 119 853 грн. 88 коп. інфляційних збитків та судовий збір.

Відповідно до приписів пункту 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її в тому числі як збільшення або зменшення розміру позовних вимог.

Суд розцінює дану заяву як зменшення суми позовних вимог.

Враховуючи передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог суд приймає подану заяву до розгляду.

Представник позивача наполягає на задоволенні зменшених позовних вимог в повному обсязі, вказуючи, що роботи за договором підряду та актами виконаних робіт відповідачем були прийняті жодних заперечень від відповідача щодо обсягу виконаних робіт та їх якості надано не було.

Представник відповідача обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не подав, але надіслав клопотання № б/н/15.01 від 05.10.2015 року, в якому у звязку з заміною представника відповідача по справі та необхідністю новим представником ознайомитись з матеріалами справи та підготувати обгрунтований відзив на позовну заяву просить суд відкласти розгляд справи.

В судовому засіданні 05.10.2015 року представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Приписами пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», встановлено, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Водночас, відповідач не був позбавлений права надати суду письмові пояснення по суті поданого позову.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлені обставини, за яких господарський суд відкладає в межах строків, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Крім того, згідно ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що розгляд справи здійснюється тривалий час, беручи до уваги, що розгляд справи неоднорозово відкладався, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та розглядає справу в даному судовому засіданні за наявними в ній матеріалами згідно приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

8 січня 2014 року між сторонами було укладено договір підряду № 02, за умовами якого відповідач доручає, а позивач бере на себе обовязок проводити роботи по електролабораторних вимірюваннях електрообладнання в житлових будинках, що знаходяться на обслуговуванні відповідача згідно додатку № 1 до договору, а відповідач в свою чергу зобовязується прийняти та оплатити вартість виконаних робіт.

Як вбачається з пункту 3.1. договору, по фактично виконаним роботам позивач, не пізніше ніж в триденний термін з моменту виконання робіт складає та надає відповідачу на підписання акт приймання виконаних робіт.

За умовами пункту 3.2. договору, відповідач протягом трьох робочих днів з моменту отримання від позивача акту приймання виконаних робіт проводить перевірку виконаної роботи згідно з наданим актом та, в разі відсутності зауважень, підписує акт виконаних робіт про, що повідомляє позивача, а у разі, якщо в ході перевірки виконаних робіт у відповідача виникнуть зауваження до якості та обсягу виконаних позивачем робіт, сторони зобовязані протягом цього ж строку спільно скласти акт з переліком необхідних доопрацювань та строк їх виконання, після чого сторони повторно складають та підписують акт виконаних робіт.

Приписами пункту 3.3. договору встановлено, що при неотриманні позивачем протягом 3 днів мотивованої відмови або підписаного Акту прийому-передачі виконаних робіт, роботи вважаються прийнятими замовником і підлягають оплаті в беззаперечному порядку на підставі одностороннього акту виконаних робіт.

Відповідач протягом 20 (двадцяти) календарних днів після підписання актів виконаних робіт оплачує виконанні позивачем роботи шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача (п. 4.5. договору).

Матеріалами справи, зокрема, підписаними сторонами та скріпленим печатками сторін актами приймання виконаних будівельних робіт за період з січня 2014 року по червень 2014 року підтверджується факт виконання позивачем робіт за договором підряду на загальну суму 365 572 грн. 22 коп. ( ОСОБА_2 1: а.с. 90-251, ОСОБА_2 2: а.с. 1-506, ОСОБА_2 3: а.с. 1-501, ОСОБА_2 4: а.с. 1-212).

Відповідно до приписів пункту 4.4. договору, підставою для оплати служить рахунок, виставлений позивачем, згідно підписаного Акту прийому передачі виконаних робіт.

На виконання пункту 4.4. договору позивачем було виставлено відповідачеві рахунки фактури на оплату, а саме № 2014-01-сж2 від 31.01.2014 року, № 2014-02-сж1 від 28.02.2014 року, № 2014-03сж1 від 31.03.2014 року, № 2014-04-сж1 від 30.04.2014 року, № 2014-05-сж1 від 31.05.2014 року, № 2014-06-сж1 від 30.06.2014 року (ОСОБА_2 1: а.с. 77-79).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору своєчасно та в повному обсязі не оплатив вартість виконаних робіт, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 225 000 грн. 00 коп.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 222 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до п. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами частини першої статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Таким чином, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Оскільки відповідач своєчасно та в повному обсязі не здійснив оплату виконаних робіт, позивачем 3 жовтня 2014 року відповідачу була відправлена претензія № 12 з проханням сплатити заборгованість. Проте, відповіді на претензію відповідач не надав, заборгованість не погасив.

Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з січня 2014 року по червень 2014 року підписані та скріплені печатками без будь-яких зауважень.

Відсутність зауважень відповідача до виконаних робіт свідчить про прийняття робіт та, відповідно, виникнення у відповідача обов'язку щодо їх оплати.

Стосовно використання факсимільного відтворення підпису, з боку КП «Сумижитло» Сумської міської ради актів приймання - передачі виконаних робіт суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до абзацу першого пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 N 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 N 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. При цьому пряма заборона про підписання актів за допомогою факсимільного відтворення підпису відсутня. Фактом підтвердження підпису є факт скріплення факсимільного відтворення підпису печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Таким чином, підписання первинних документів для надання їм юридичної сили та доказовості може вчинятися, як особисто, так і з застосуванням факсиміле.

Слід зазначити, що представником відповідача в судовому засіданні не заперечувався факт виконання робіт, а матеріали справи свідчать, що відповідач не подав доказів того, що ним було заявлено про недоліки у виконаних позивачем роботах, обґрунтованих доказів неякісного чи не в повному обсязі виконання підрядних робіт.

Судом встановлено, що факт виконання позивачем відповідно до договору підряду № 02 від 08.01.2014 року робіт загальною вартістю 240 000 грн. 96 коп. з січня 2014 року по червень 2014 року, обсяг і якість вказаних робіт, підтверджується відповідними актами приймання-передачі робіт, які є належними та допустимими доказами. Відповідач не розрахувався за виконані роботи в повному обсязі і доказів того, що ним було заявлено про недоліки у виконаних позивачем роботах не подав. Крім того, відповідач своїми конклюдентними діями, а саме частковою сплатою заборгованості 24.09.2015 року та 28.09.2015 року в загальній сумі 15 000 грн. 00 коп. визнав факт існування договору підряду та виконання позивачем робіт.

Враховуючи, що відповідачем не подано ні доказів сплати боргу в повному обсязі, ні аргументованих заперечень проти вимог позивача, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 225 000 грн. 00 коп. заборгованості за виконані роботи суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, відповідачеві нараховано інфляційні збитки у сумі 119 853 грн. 88 коп.

Передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 225 000 грн. 00 коп. заборгованості, 119 853 грн. 88 коп. інфляційних нарахувань є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 6 897 грн. 07 коп. за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 44, 49, 81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради (40000, м. Суми, вул. Горького, 21, код 37654796) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комуненергія» (40030, м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, буд. 63 Б, кв. 16, код 31787629) 225 000 грн. 00 коп. заборгованості за виконані роботи, 119 853 грн. 88 коп. інфляційних збитків та 6 897 грн. 07 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.10.2015 року.

Головуючий суддя Н.П. Лугова

Судді О.Ю. Сопяненко

ОСОБА_3