ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

06 жовтня 2015 р. Справа № 902/1035/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Одеська залізниця", м.Одеса

до: Управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації, смт.Томашпіль, Вінницька область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби у Вінницькій області, ОСОБА_1 фінансове управління Вінницької обласної державної адміністрації та Томашпільська районна рада.

про стягнення 205 451,91 грн. збитків

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

Представники сторін та третіх осіб не з'явились.

ВСТАНОВИВ :

Державним підприємством "Одеська залізниця" подано позов до Управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації про стягнення 277 082 грн 65 коп. збитків в зв'язку з неоплатою вартості проїзду пільгових категорій громадян в 2014 році.

Ухвалою суду від 21.07.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1035/15 та призначено до розгляду на 16.09.2015 р.

Цією ж ухвалою до розгляду справи залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби у Вінницькій області, ОСОБА_1 фінансове управління Вінницької обласної державної адміністрації та Томашпільську районну раду.

11.09.2015 р. від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, якими останній заперечує щодо задоволення позову мотивуючим, що даної заборгованості, яка виставлена позивачем немає, оскільки бюджетними асигнуваннями не передбачено виділення більшої кількості коштів на перевезення пільгових категорій пасажирів, а кошти передбачені бюджетними асигнування на 2014 рік були, хоча і з затримкою, виділені у повній сумі (а.с. 30-31, т.1).

Ухвалою від 16.09.2015 р. розгляд справи відкладено до 30.09.2015 р. в зв'язку з неподанням витребуваних доказів та неявкою третьої особи - Томашпільської районної ради. Цією ж ухвалою продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

З метою надання сторонами додаткових документів в засіданні суду 30.09.2015 р. оголошено перерву до 06.10.2015 р. про що представники сторін повідомлені в засіданні суду під розписку.

30.09.2015 р. позивачем надано письмові пояснення щодо заперечень відповідача про задоволення позову, якими позивач стверджує, що станом на день розгляду справи в суді в межах бюджетних призначень на 2014 рік залишається невідшкодованою відповідачем сума 205 451,91 грн.

Представники сторін та третіх осіб в засідання суду не з'явились, причин неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином - під розписку в засіданні суду 30.09.2015 р.

06.10.2015 р. засобами поштового зв'язку від відповідача надійшли докази, які вимагались судом в попередньому судовому засіданні: докази проведених розрахунків за отримані послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів та належним чином завірена копія бюджетного запиту на 2015-2017 роки, а також реєстр бюджетних зобов'язань розпорядника (одержувача) бюджетних коштів.

За відсутності представників сторін та третій осіб справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши письмові пояснення позивача № ДНЮ-1/809 від 28.09.2015 р., розцінює її, як заяву про зменшення розміру позовних вимог, що відповідає приписам ст. 22 ГПК України та не суперечить нормам чинному законодавства, а тому приймається судом до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

30.04.2014 р. між Управлінням праці та соціального захисту населення Томашпільського району Вінницької області (Платник) та Одеською залізницею (ОСОБА_2) укладено договір № 15 про компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом разом з протоколом розбіжностей до договору (а.с. 12-15, а.с 74-75 т.1).

За умовами договору ОСОБА_2 зобов'язується надати послуги з перевезення окремих категорій громадян. які відповідно до чинного законодавства мають право на пільговий проїзд (Пільгові категорії громадян), а Платник здійснює компенсаційні виплати за перевезення Пільгових категорій громадян, які оформили пільгові проїзні документи, в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисними призначеннями на 2014 рік (п.1.1 Договору).

Сторони домовились, що при здійсненні компенсаційних виплат за перевезення Пільгових категорій громадян сторони керуються Законом України про Державний бюджет на відповідний рік з урахуванням ст. 46,102 Бюджетного кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 р. № 1359 "Про затвердження порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян" та постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету" (п.1.2 Договору з протоколом розбіжностей).

За умовами Договору з протоколом розбіжностей Платник зобов'язаний щомісячно в повному обсязі здійснювати компенсаційні виплати за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян згідно з поданими ОСОБА_2 рахунків та на суму, яка підлягає компенсації та обліковими формами, а також здійснювати реєстрацію додаткових зобов'язань, які виникли за надані послуги з пільгових перевезень понад передбачені у відповідних бюджетах суми, відповідно до порядку встановленого чинним законодавством (2.3.1 Договору з протоколом розбіжностей).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що ціну договору складають фактичні збитки ОСОБА_2 від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, але не перевищує кошторисних призначень Платника. Платник протягом 5 банківських днів з дня надходження коштів для компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом перераховує кошти на рахунок ОСОБА_2 на підставі отриманих від нього рахунків на суму, яка підлягає компенсації та згідно кошторисних призначень на 2014 рік.

За твердженням позивача ОСОБА_2 у 2014 році по станціям віднесеним до території Томашпільського району перевезено 84 004 пасажирів пільгових категорій на загальну суму 1 526 256,59 грн, збитки залізниці компенсовано на суму 447 164,05 грн, з яких борги минулих років - 266 097,69 грн, тож за 2014 рік залишаються, на думку позивача, невідшкодованими збитки на суму 205 451,91 грн.

Тому на думку позивача борг відповідача станом на день звернення з позовом до суду складає 205 451,91 грн (а.с.16-18, 137-138 т.1)

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано суду належних та допустимих доказів (а саме: облікових форм за січень - грудень 2014 року, розрахунків витрат на відшкодування збитків пов'язаних з наданням пільг перевезення залізничним транспортом за січень - грудень 2014 року, відомостей звіту проїзду пільгових категорій пасажирів по областям та районам по ДН-1 з накопичуванням за 2014 рік) в підтвердження збитків завданих відповідачем позивачу за перевезення пасажирів пільгових категорій в 2014 році.

Як зазначалось судом раніше, в матеріалах справи містяться письмові пояснення позивача від 28.09.2015 р. за № ДНЮ-1/809, надані на заперечення відповідача щодо заявленого позову.

З даних пояснень вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача 205 451,91 грн, які були виділені останньому та витрачені на погашення заборгованості перед позивачем за минулі роки.

Відповідно до документів наданих відповідачем та третіми особами, судом встановлено, що рішенням Томашпільської районної ради Вінницької області № 435 від 30.01.2014 р., яким затверджено районний бюджет на 2014 рік Управлінню праці та соціального захисту населення на компенсацію виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті на 2014 рік виділено 291 594,00 грн.

В подальшому до даного рішення було внесено декілька змін, яким збільшено суму бюджетних коштів виділених на компенсацію виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті на 2014 рік та які загалом склали 447 164,05 грн , що стверджується витягом з рішення 26 сесії 6 скликання Томашпільської районної ради Вінницької області від 30.01.2014 р., витягом з рішення № 515 32 сесії 6 скликання від 20.08.2014 р. та витягом з рішення № 535 34 сесії 6 скликання від 25.12.2014 р. (а.с. 33-42, 92-106 т.1).

З письмових пояснень третіх осіб Головного фінансового управління Вінницької ОДА № 03-1-26/988 від 16.09.2015 р. та Головного управління ДКС України у Вінницькій області від 16.09.2015 р., а також поданих сторонами документів вбачається, що відповідачу на компенсацію виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті на 2014 рік за затвердженими бюджетними кошторисами виділено 447 164,05 грн, надійшло на рахунки та використано 434 609,04 грн, заборгованість в зв'язку із недофінансуванням станом на 01.01.2015 р. склала 12 554,96 грн (а.с 81-90, 108-124, т.1).

Судом встановлено, що 06.10.2015 р. від відповідача до суду надійшли докази здійснення перерахування останнім позивачу коштів в сумі 16 253,21 грн, що стверджується платіжним дорученням № 136 від 29.01.2015 р., № 150 від 05.02.2015 р. та № 434 від 30.03.2015 р. з призначенням платежу "компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті за 2014 рік" , що свідчить про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем по виплатам за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті на 2014 рік в межах наданих бюджетних асигнуваннях та виділених бюджетних коштах.

Таким чином судом встановлено, що на момент заявлення даного позову заборгованість відповідача за 2014 рік перед позивачем була повністю ним погашена.

Щодо виконання відповідачем обов'язку по реєстрації додаткових зобов'язань, які виникли за надані послуги з пільгових перевезень понад передбачені у відповідних бюджетах суми, відповідно до порядку встановленого чинним законодавством, то суд зазначає, що матеріали справи містять докази вчинення відповідачем дій спрямованих на збільшення асигнувань на компенсацію виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті на 2014 рік, що стверджується листами № 06-3033 від 26.12.2014 р., № 1700 від 05.08.2015 р., № 1280 від 10.06.2015 р., № 2561 від 07.07.2014 р. , № 1279 від 10.06.2015 р., № 9393 від 03.12.2014 р. (а.с 53-62, т.1).

З урахуванням встановлених обставин суд, розглядаючи вказаний спір, враховує наступні приписи законодавства.

Порядок компенсації витрат по пільгових перевезеннях визначено у Бюджетному кодексі України, Законі України "Про залізничний транспорт", Законі України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Положенні про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" та постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2002 р. № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Відповідно до ч.5 ст.9 Закону України "Про залізничний транспорт" для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ін. визначені категорії громадян, що мають пільги на проїзд, на підставі документів, що посвідчують це право.

Обслуговуючи дану категорію громадян України, залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення пільговиків.

У рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. вказано, що з положень Конституції України та Бюджетного кодексу України вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України, стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема, і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Відповідно до Бюджетного кодексу України:

- субвенції - міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному тим органом, який прийняв рішення про надання субвенції (пункт 48 частини 1 статті 2);

- розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України (частина 1 статті 48);

- зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов'язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов'язань, у судовому порядку (частина 4 статті 48).

Згідно з п.п."б" п.4 ч.1 ст.89 та ст.102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 2-5, 8, 12 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державним казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

ОСОБА_1 розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій. Фінансові органи районних держадміністрацій, на підставі актів звіряння, щомісяця готують реєстри нарахованих сум щодо компенсаційних виплат на пільговий проїзд окремих категорій громадян та направляють їх фінансовим органам обласних державних адміністрацій, які після отримання коштів субвенцій, надають органам Державного казначейства платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів. Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються на рахунки постачальників відповідних соціальних послуг.

Погашення кредиторської заборгованості за зазначеними державними програмами соціального захисту населення, яка утворилась станом на початок року, провадиться першочергово.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільговий проїзд, який здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, визначається "Порядком розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1359 від 16.12.2009 р.

Відповідно до п.9 даного Порядку, на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком.

Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

У п. 10 цього Порядку зазначено, що залізниці, не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду, подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

ОСОБА_1 розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п'ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці (п.11 Порядку).

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч.7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на те, що загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій, для правильного вирішення спору у даній справі необхідним є встановлення того, чи передбачено у державному бюджеті на відповідний спірний період достатня кількість коштів на фінансування державних програм соціального захисту (п-п. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 БК України).

Із наявних у справі доказів судом встановлено, що загальна сума кошторисних призначень відповідачу по КФК 170302 "Компенсація за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом" на 2014 рік становить 447 164,05 грн, які останній перерахував позивачу в сумі 434 609,04 грн, а заборгованість за 2014 рік в зв'язку із недофінансуванням яка станом на 01.01.2015 р. склала 12 554,96 грн було ним погашено в 2015 році.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвал суду позивач не подав до суду належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог щодо стягнення заявленої суми збитків.

Враховуючи, що наявними в матеріалах справи доказами позивачем не доведено завдання відповідачем позивачу збитків в сумі 205 451,91 грн, суд дійшов висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позову, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 205 451,91 грн слід відмовити повністю.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача у відповідності до приписів ст.49 ГПК України.

Разом з тим, при розподілі судових витрат, судом враховано положення норм чинного законодавства щодо повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України " Про судовий збір" в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Представником позивача в засіданні суду не подано заяви про повернення з Державного бюджету України зайво сплаченої суми судового збору в зв'язку з поданням заяви про зменшення розміру позовних вимог, з огляду на що дане питання не вирішується судом в даному судовому засіданні.

Крім того при прийнятті рішення судом враховано п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в якому вказано, що у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

06.10.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. В задоволенні позову Державного підприємства "Одеська залізниця" до Управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації; за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби у Вінницькій області, ОСОБА_1 фінансове управління Вінницької обласної державної адміністрації та Томашпільська районна рада про стягнення 205 451 грн 91 коп. збитків відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати сторонам та третім особам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 12 жовтня 2015 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 6 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012.

3 - відповідачу - пл. Ленінського Комсомолу, 2, смт. Томашпіль, Вінницка область, 24200.

4 - третій особі - ГУДКСУ у Вінницькій області - вул.Пирогова, 29, м.Вінниця, 21018.

5 - третій особі - ОСОБА_1 фінансове управління Вінницької обласної державної адміністрації, вул.Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, 21036.

6 - третій особі - Томашпільській районній раді - площа Ленінського комсомолу, 4, смт.Томашпіль, Вінницька область, 24200.