ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Справа № 910/2441/15-г

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача,
Чернова Є.В.
розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 22.06.2015
у справі№ 910/2441/15-г Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"
доПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
провизнання недійсним одностороннього правочину,
за участю представників сторін
від позивача: Волощук П.Ю. (довіреність від 09.06.2015 № 2757/18),
від відповідача:Букоємський Р.В. (довіреність від 13.05.2014 № 14-138),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" у лютому 2015 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 26-9668/1.2-14 від 29.12.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 у справі № 910/2441/15-г (суддя Ярмак О.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у справі № 910/2441/15-г (у складі колегії суддів: Зубець Л.П. - головуючого, Мартюк А.І., Новікова М.М.) позов повністю задоволено. Визнано недійсним односторонній правочин - заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 26-9668/1.2-14 від 29.12.2014.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у справі № 910/2441/15-г Господарського суду міста Києва, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у справі № 910/2441/15-г Господарського суду міста Києва, і прийняти нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення та неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Розпорядженням секретаря четвертої судової палати Бондаря С.В. від 10.09.2015 № 05-05/1554а у зв'язку з відпусткою суддів Овечкіна В.Е., Чернова Є.В., сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: Корнілової Ж.О. - головуючого (доповідача), Вовка І.В., Грека Б.М., для вирішення питання про прийняття до провадження або повернення касаційної скарги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у справі № 910/2441/15-г.

Розпорядженням секретаря четвертої судової палати Вищого господарського суду України Бондаря С.В від 22.09.2015 № 05-05/1681 у зв'язку з виходом з відпустки суддів Овечкіна В.Е., Чернова Є.В., сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: Овечкіна В.Е. - головуючого, Корнілової Ж.О. - доповідача, Чернова Є.В., для розгляду касаційної скарги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у справі № 910/2441/15-г.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (орендар) 01.10.2004 укладено договір оренди № 14/1292/04 газопроводів та споруд на них.

Відповідно до пункту 1.1 договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно (далі - майно), перелік якого наведений у додатку, а вартість визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів і становить 1230153,73 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Хмельницької області та отримання на цій основі прибутку.

Згідно з пунктом 3.1 договору оренди, орендна плата визначається на підставі розрахунку орендної плати та протоколу узгодження орендної плати, які є невід'ємною частиною договору, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 2050,26 грн.

На виконання умов договору оренди відповідачем передано, а позивачем прийнято в орендне користування майно, про що сторонами складено і підписано акт приймання-передачі майна.

Судами встановлено, що відповідач 06.01.2014 звернувся до позивача із заявою № 26-9668/1.2-14 від 29.12.2014, в якій повідомляв позивача про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України. Зокрема, в заяві вказано, що за даними бухгалтерського обліку відповідача за позивачем обліковується дебіторська заборгованість за договором оренди в сумі 82062,19 грн. Проте станом на 01.12.2014 у відповідача є кредиторська заборгованість перед позивачем за договором з надання послуг з транспортування природного газу розподільними трубопроводами від 30.01.2014 № 14-108-ТН у сумі 5638273,94 грн. Вказані зобов'язання у сумі 82062,19 грн. є зустрічними, однорідними і строк їх виконання настав.

Позивач відмовився від проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується листом № 284/18 від 26.01.2015, посилаючись на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2014 у справі № 910/4114/14, з урахуванням якого позивач вважає відсутнім обов'язок перед відповідачем щодо внесення орендних платежів.

Суди дійшли до передчасного висновку про задоволення позову, оскільки заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що звертаючись до суду позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Обраний спосіб захисту має вирішувати питання про захист порушеного права та охоронюваного законом інтересу учасників господарських правовідносин, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права.

Судами не встановлено чи порушується у позивача суб'єктивне право або охоронювані законом інтереси, який би захищався поданням даного позову.

Аналіз наведених доводів у їх сукупності свідчить про неповне з'ясування судами фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, і про порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і відповідно до вимог чинного законодавства вирішити спір.

Згідно з частиною 1 статті 11112 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду.

Керуючись статями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у справі № 910/2441/15-г Господарського суду міста Києва частково задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у справі № 910/2441/15-г Господарського суду міста Києва скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О.
Чернов Є.В.