КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Справа№ 910/11443/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Гуринець В.О. за довіреністю;

від третьої особи: Залевський В.В. за довіреністю;

Розглянувши апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015

у справі №910/11443/15 (М.О. Любченко)

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Інформаційні комп'ютерні системи"

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної фінансової інспекції України

про стягнення 48 719,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 у справі №910/11443/15 в задоволенні позовних вимог Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до відповідача Приватного акціонерного товариства "Інформаційні комп'ютерні системи", за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної фінансової інспекції України про стягнення 48719,30 грн. відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державна фінансова інспекція України, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 скасувати та прийняти нове рішенням, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу №910/11443/15 за апеляційною скаргою Державної фінансової інспекції України передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Смірновій Л.Г., судді Кропивній Л.В., Чорній Л.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2015, у зв'язку з перебуванням судді ЧорноїЛ.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., судді Кропивної Л.В., Пашкіної С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2015 апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 30.09.2015.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного Господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2015, у зв'язку з перебуванням судді ЧорноїЛ.В. та Кропивної Л.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційних скарг колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Руденко М.А., Дідиченко М.А.

У судове засідання 30.09.2015 з'явились представники відповідача та третьої особи. Представника позивача у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте представники позивача не скористалися своїми правами, передбаченими ст. 22 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та виходячи з того, що явка учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалася, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

27.06.2012 між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (замовник) та Приватним акціонерним товариством "Інформаційні комп'ютерні системи" (підрядник) було укладено договір, відповідно до п.1.1 якого підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик, власними і залученими силами виконати додаткові будівельно-монтажні роботи з будівництва об'єкту "Центр керування повітряним рухом РДЦ Львівського РСП Украероруху на вул.Любінській, 217 у м.Львові", а замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі роботи.

Ціна договору становить 29112663,44 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 5822532,69 грн., всього з урахуванням податку на додану вартість 34935196,13 грн. Ціна договору є динамічною і визначається згідно ДБН Д.1.1-1-2000 (п.п.3.2, 3.3 договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012р.).

У додатковій угоді №3 від 24.05.2013 до договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012 сторонами було зменшено розмір договірної ціни до 34934996,93грн.

Додатковою угодою №5 від 29.12.2013 ціну договору було зменшено до 25011275,93грн з урахуванням податку на додану вартість.

За умовами п.п.18.1, 18.2 укладеного між сторонами правочину договір №7.1-483/2012 від 27.06.2012 набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання контрагентами своїх обов'язків.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №7.1-483/2012 від 27.06.2012р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з виконання робіт.

Суд зазначає, що за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам правочин є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст.837-864 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За умовами п.1.2 договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012 склад та обсяги робіт визначаються в локальних кошторисах у відповідності до відкоригованої проектної документації.

Згідно п.5.1 договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012 в редакції додаткової угоди №4 від 30.09.2013 роботи за правочином виконуються в строк до 30.12.2013 з правом дострокового виконання, а датою початку робіт є дата отримання попередньої оплати відповідно до умов договору.

Місцем виконання робіт є Україна, м.Львів, вул.Любінська, 217 (п.5.2 договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012).

У п.15.1 укладеного між сторонами правочину визначено, що здача-приймання виконаних будівельно-монтажних робіт оформлюється довідками за формою КБ-3 та актами виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, а інших робіт - актами приймання-передачі. Дані документи складає підрядник та надає їх замовнику.

Акт підписується замовником та повертається у одному примірнику підряднику протягом десяти робочих днів після їх отримання від підрядника. У разі надання підряднику протягом десяти робочих днів після закінчення строків підписання, підписаного замовником акту або мотивованої відмови від його підписання, підрядник має право припинити виконання робіт до отримання підписаного акту або відмови від його підписання (п.15.7 договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012).

Пунктом 15.8 спірного правочину передбачено, що закінченням виконання робіт є дата підписання замовником останнього акту за формою КБ-2в.

У п.4.1 договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012 зазначено, що оплата за правочином здійснюється в національній валюті України, у безготівковій формі, шляхом перерахування замовником відповідної грошової суми на поточний рахунок підрядника.

Остаточний розрахунок у розмірі не менше ніж 5% від ціни договору замовник здійснює після прийняття об'єкта в експлуатацію, протягом двадцяти робочих днів з дня одержання від підрядника рахунку-фактури, оформленого належним чином.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, сторонами свої обов'язки за договором №7.1-483/2012 від 27.06.2012 було виконано, зокрема, Приватним акціонерним товариством "Інформаційні комп'ютерні системи" було виконано будівельно монтажні роботи з будівництва об'єкту "Центр керування повітряним рухом РДЦ Львівського РСП Украероруху на вул.Любінській, 217 у м.Львові" на загальну суму 25011275,93грн., про що сторонами складено відповідні акти.

На підтвердження факту виконання робіт відповідачем було представлено до матеріалів справи акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ2-в та підсумкові відомості ресурсів до актів приймання-передачі. Вказані акти підписано представниками обох сторін та скріплено печатками суб'єктів господарювання без жодних зауважень та заперечень.

Одночасно, сторонами також підтверджено, що умови договору стосовно внесення плати за будівельно-монтажні роботи з будівництва об'єкту "Центр керування повітряним рухом РДЦ Львівського РСП Украероруху на вул.Любінській, 217 у м.Львові" Державним підприємством з обслуговування повітряного руху України виконано, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями за період з серпня 2012р. по липень 2013р.

Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за період з 01.09.2013 по 01.05.2014 та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2010 по 31.08.2013, якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в акті №06-21/113 від 18.08.2014.

За наслідками проведення означеної ревізії 23.09.2014 Фінансовою Інспекцією України направлено Державному підприємству обслуговування повітряного руху України вимогу №06-14/1169 від 23.09.2014 про усунення порушень, в якій зобов'язано позивача стягнути з відповідача, в тому числі 48719,30грн, які було зайво сплачено за прийняті у межах договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012 роботи з завищеною вартістю. Одночасно, в означеній вимозі контролюючим органом зазначено, що при визначенні ціни договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012 та загальної вартості виконаних підрядником робіт було невірно застосовано вимоги Державних будівельних норм Д.1.1-2000 "Правила визначення вартості будівництва" та безпідставно включено до актів виконаних робіт зайвих транспортних та зоготівельно-складських витрат, вартість роботи бортових автомобілів, а також встановлено розбіжності між вартістю та кількістю списання будівельних матеріалів.

Доказів оскарження Державним підприємством обслуговування повітряного руху України вимоги №06-14/1169 від 23.09.2014 та акту №06-21/113 від 18.08.2014 Державної фінансової інспекції України матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи наведені вище висновки Державної фінансової інспекції України заявник звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 48719,30грн, які було отримано останнім на підставі договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012 підряду.

Частиною 3 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У ст.629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 180 ГК України встановлено, що при укладанні господарських договорів сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

У ст.632 ЦК України закріплено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вказано вище, загальну вартість робіт сторонами погоджено у п.3.1 договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012 з урахуванням додаткових угод до нього.

Сторонами під час укладення договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012 на основі вільного волевиявлення було погоджено умови щодо ціни. При цьому, така ціна була визначена спільною волею сторін, а не самостійно відповідачем.

Доказів укладання будь-яких додаткових угод щодо зміни ціни на підставі вимог Державної фінансової інспекції України за спірним правочином сторонами до матеріалів справи представлено не було, як і не представлено доказів звернення позивача до відповідача з пропозицією стосовно внесення змін до договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012 в частині визначення вартості додаткових будівельно-монтажних робіт з будівництва об'єкту "Центр керування повітряним рухом РДЦ Львівського РСП Украероруху на вул.Любінській, 217 у м.Львові".

Крім того, судом враховано, що фактично зобов'язання з виконання наведених вище робіт відповідачем виконано, а позивачем прийнято без жодних зауважень та заперечень про що складено, підписано та скріплено печаткою суб'єктів господарювання відповідні акти.

Одночасно, умовами спірного правочину також не передбачено випадків, в яких змінювалась би вартість робіт після підписання актів, а передбачено лише можливість зміни ціни правочину шляхом укладання сторонами відповідної додаткової угоди. Зокрема, вказаним договором контрагентами не погоджено, що ціна послуг залежить від результатів перевірок Державної фінансової інспекції України.

До того ж, зміна вартості робіт після їх фактичного виконання суперечить приписам ст.632 ЦК України стосовно того, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Таким чином, за висновками суду, посилання позивача на результати перевірки, яку було проведено Державною фінансовою інспекцією України, як на підставу позовних вимог, є неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами правочину та не можуть ніяким чином їх змінювати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

При цьому, господарський суд зауважує, що твердження заявника про те, що фактично Державною фінансовою інспекцією України було встановлено завдання збитків Державному підприємству обслуговування повітряного руху України шляхом завищення вартості робіт суд до уваги не приймає, як такі, що є доказово необґрунтованими. При цьому, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одночасно, відповідно до ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов'язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Проте, на теперішній час заявником не представлено до матеріалів справи жодних належних та допустимих у розумінні ст.34 ГПК України доказів наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення. При цьому, слід зауважити, що фактично шляхом підписання договору №7.1-483/2012 від 27.06.2012 та прийняття виконаних на підставі означеного правочину робіт за актами приймання-передачі форми КБ-2в позивач погоджувався з визначеною ціною, а у разі ж наявності у замовника певних зауважень щодо вартості робіт, останній міг представити підряднику відповідну претензію у порядку, визначеному укладеним між сторонами правочином, та відмовитись від підписання актів. Наведене виключає обставини неправомірної поведінки саме відповідача, оскільки всі дії щодо визначення ціни робіт за договором №7.1-483/2012 від 27.06.2012 є результатом волевиявлення обох контрагентів.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтями 32, 33 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 у справі №910/11443/15.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 у справі №910/11443/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 у справі №910/11443/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11443/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко