РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/18453/15

За позовомДержавного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів»
До Державної спеціалізованої бюджетної установи "Аграрний фонд"
Простягнення 274 540,32 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача не з'явився;

Від відповідача Підтинна О.І., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості за договором складського зберігання зерна від 08.04.2011р. №92/11 в сумі 274 540,32 грн., з яких: 230 472,02 грн. основний борг, 25 812,86 грн. пеня, 16 133,04 грн. штраф, 2 122,40 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання Відповідачем своїх зобов'язань з оплати наданих послуг за договором складського зберігання зерна від 08.04.2011р. №92/11.

Відповідач у відзиві на позов підтвердив факт наявності основної заборгованості перед Позивачем у сумі 230 472,02 грн., проте послався на відсутність бюджетного фінансування з оплати послуг за договором. Проти нарахування пені, штрафу та 3% річних заперечив повністю.

Поданими 24.09.2015р., та 01.10.2015р. заявами Позивач відмовився від стягнення з Відповідача пені, штрафу та 3% річних. В судовому засіданні 17.09.2015р. Позивач пояснив суду, що фактично зменшив позовні вимоги в частині нарахування і стягнення пені, штрафу та 3% річних повністю в загальній сумі 44 068,30 грн. Підтримав заявлені вимоги про стягнення основної суми боргу в розмірі 230 472,02 грн.

Відповідно до ст. 22, 55 ГПК України вказані заяві прийняті судом до розгляду, а відтак має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір по суті.

Ухвалою суду від 17.09.2015р. за клопотанням відповідача на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2011р. між Позивачем (Зерновий склад) та Аграрним фондом (Поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна №92/11 (надалі - "Договір").

Відповідно до п. 1.1 Договору Поклажодавець зобов'язується передати на зберігання Зерновому складу зерно пшениці, ячменю, кукурудзи, жита, гречки (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку Поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а Зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його Поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Згідно з п. 3.3.2 Договору Поклажодавець зобов'язаний відшкодувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку визначеному підпунктом 3.1.4 цього договору.

Ціна договору становить 178 630,00 грн. (п. 4.7 Договору).

Відповідно до п. 4.3 Договору встановлено розмір відшкодування витрат, так за зберігання, за тонну за 30 календарних днів встановлено 17,50 грн. за тонну (ПДВ).

Факт передачі зерна на зберігання Поклажодавцем Зерновому складу, підтверджується Актами наявності зерна, закупленого до державного інтервенційного фонду та відповідності його кількісним та якісним показникам, які наявні в матеріалах справи.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у 230 472,02 грн.

Договір є договором зберігання зерна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 66 Цивільного кодексу України, Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з пунктами 10, 24 статті 1 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" зберігання зерна - це комплекс заходів, що включають приймання доробку, зберігання і відвантаження зерна; складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Статтею 43 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" передбачено, що якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

За змістом п. 4.4 Договору Поклажодавець відшкодовує витрати зі зберігання зерна з моменту передачі зерна Поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

Відповідно до п. 4.4 в редакції додаткового договору Поклажодавець сплачує вартість послуг із зберігання зерна з дати передачі зерна Поклажодавця на зберігання Зерновому складу згідно Актів передавання - приймання до договору складського зберігання зерна на підставі актів виконаних робіт, за умови надходження на рахунок Поклажодавця коштів з Державного бюджету на зазначені цілі.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору Підприємством у період з січня 2014 року по червень 2015 року були надані Аграрному фонду послуги зі зберігання зерна, про що свідчать акти наявності зерна, закупленого до державного інтервенційного фонду та відповідності його кількісним та якісним показникам, які наявні в матеріалах справи.

Відповідачем частково були оплачені надані послуги, у зв'язку з чим станом на 22.06.2015р. за Відповідачем рахується борг у сумі 230 472,02 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки в договорі строк оплати не встановлено, строк оплати визначається на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Судом встановлено, що позивачем 23.02.2015р. №5/132 направлено Відповідачу вимогу про оплату боргу, які Відповідач отримав 26.02.2015р., відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, відповідач зобов'язаний оплатити борг у строк до 06.03.2015р.

Відповідачем визнаний борг перед Позивачем на суму 230 472,02 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Аграрного фонду заборгованості у розмірі 230 472,02 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в повному обсязі.

Щодо послань Відповідача на відсутність бюджетного фінансування з оплати послуг за договором, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" Аграрний фонд є державною спеціалізованою установою, уповноваженою Кабінетом Міністрів України проводити цінову політику в агропромисловій галузі економіки України. Аграрний фонд є бюджетною організацією, має свій кошторис, рахунки та здійснює неприбуткову діяльність в межах, визначених цим Законом. Аграрний фонд підпорядковується, є підзвітним та підконтрольним центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну аграрну політику, політики у сфері сільського господарства.

Підпунктом 9.3.4. пункту 9.3. статті 9 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" встановлено, що утримання Аграрного фонду здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в межах кошторису, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, політики у сфері сільського господарства.

Пунктом 15 Положення про Аграрний фонд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2005 № 543 передбачено, що Аграрний фонд утримується за рахунок коштів державного бюджету у межах кошторису, затвердженого Міністром аграрної політики та продовольства та погоджено з Мінфіном.

Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг.

Також, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446 вказується на те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи яка фінансується з державного бюджету, і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, в порушення умов договору та чинного законодавства України Відповідач не оплатив послуги зберігання товару і станом на день розгляду справи основна заборгованість Відповідача перед Позивачем за договором становить 230 472,02 грн.

Позов визнаний судом обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню на суму 230 472,02 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної спеціалізованої бюджетної установи "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ідентифікаційний код 33642855) на користь Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат Хлібопродуктів» (76495, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, село Микитинці, вул. Юності, буд. 2В, ідентифікаційний код 05513715) 230 472 (двісті тридцять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 02 коп. основного боргу, 4 609 (чотири тисячі шістсот дев'ять) грн. 44 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.10.2015р.

Суддя І.І. Борисенко