ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.09.2015 Справа №905/1323/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа», м.Красноармійськ Донецької області, ,

про стягнення 19 386 934,97 грн.,-

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/2-787 від 15.07.2015р. до Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа», м.Красноармійськ Донецької області, про стягнення 19 386 934,97 грн., у тому числі 11 175 224,98 грн. суми основного боргу, 2 033 661,96 грн. пені, 5 928 505,69 грн. інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 249 542,34 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до п.3.1.11 та п.3.1.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1323/15 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 07.08.2015р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1323/15, судове засідання призначено на 27.08.2015р..

В подальшому розгляд справи відкладався відповідно до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору купівлі-продажу природного газу №611/14-БО-6 від 02.12.2013р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу протягом січня серпня, жовтня грудня 2014р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, інфляційних витрат, 3% річних.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог; у копіях: договір купівлі-продажу природного газу №611/14-БО-6 від 02.12.2013р. разом із додатковими угодами №1 від 28.01.2014р., №2 від 29.04.2014р., №3 від 21.05.2014р., №4 від 13.06.2014р., №5 від 24.09.2014р., №6 від 19.11.2014р., №7 від 02.12.2014р. до нього; акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., 31.05.2014р., від 30.06.2014р., від 31.07.2014р., від 31.08.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р. та від 31.12.2014р., а також витяги сальдо та операцій по підприємству з 01.01.2014р. по 30.04.2015р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.526, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 193, 231 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

26.08.2015р. відповідач електронною поштою надіслав копію супровідного листа №10/937 від 26.08.2015р. з доданими до нього копіями: відзиву на позовну заяву №10-934 від 26.08.2015р., довіреності від 19.08.2015р. на ОСОБА_3, розрахунку нормативів перерахування коштів гарантованому постачальникові за природний газ за грудень 2014 року, за січень-травень 2015 року, за червень 2015 року №02/2-561 від 15.05.2015р., за липень 2015 року №02/2-652 від 17.06.2015р., за серпень 2015 року №02/2-787 від 16.07.2015р., бухгалтерської довідки №б/н від 25.08.2015р. про стан заборгованості за спожитий природний газ за станом на 01.08.2015р., балансу (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2015р., акту звіряння розрахунків від 01.04.2014р. між відповідачем та відділом культури, туризму та охорони культурної спадщини, акту звіряння розрахунків від 01.04.2014р. між відповідачем та квартирно-експлуатаційним відділом м.Луганськ, акту звіряння розрахунків від 01.04.2014р. між відповідачем та Красноармійською ЦРЛ, акту звіряння розрахунків від 01.04.2014р. між відповідачем та ДЗ «Вузлова лікарня ст.Красноармійськ ДП «ДЗ», акту звіряння розрахунків від 27.02.2015р. між відповідачем та ДЗ «Вузлова лікарня ст.Красноармійськ ДП «ДЗ», акту звіряння розрахунків від 01.03.2015р. між відповідачем та Красноармійським відділом освіти, акту звіряння розрахунків від 03.03.2015р. між відповідачем та прокуратурою Донецької області, акту звіряння розрахунків від 02.03.2015р. між відповідачем та Красноармійською ЦРЛ, клопотання №10-935 від 26.08.2015р. про розгляд справи без його участі та про визнання частини суми основного боргу в розмірі 8 056 283,60 грн., клопотання №10-936 від 26.08.2015р. про зменшення пені до 99,9%; а також надіслав копії: витягу з ЄДРЮОФОП №19626990 від 19.11.2014р., розпорядження міського голови Красноармійської міської ради №69рго від 31.12.2014р., свідоцтва про державну реєстрацію серія А00 №530123, довідки АБ №457730 з ЄДРПОУ та статуту підприємства.

Документи долучено до матеріалів справи.

У задоволенні клопотання Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа» про розгляд справи без участі його представника судом відмовлено, про що відображено в ухвалі господарського суду Донецької області від 27.08.2015р. у справі №905/1323/15.

01.09.2015р. через канцелярію господарського суду Донецької області представником відповідача було надано оригінал відзиву на позовну заяву із доданими до нього документами, відповідно до якого визнано вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 8 056 283,60 грн., відносно стягнення сум нарахованих пені, інфляційних витрат та 3% річних просить відмовити у повному обсязі, з огляду на відсутність вини у несплаті спірної суми вчасно, наявність форс-мажорних обставин, а також підкреслює вкрай важке фінансове становище.

Документи долучено до матеріалів справи.

29.09.2015р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області із супровідним листом №б/н від 29.09.2015р. суду представлено довідку управління Державної казначейської служби України у м.Харкові Харьковської області №04-27/3512 від 02.09.2015р., якою підтверджено зарахування сплаченого судового збору в дохід державного бюджету, а також надано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2014р. по 31.08.2015р.

Представник позивача у судовому засіданні 29.09.2015р. підтвердив суму основного боргу за станом на 31.08.2015р. в розмірі 8 056 283,60 грн., позовні вимоги в частині нарахованих сум пені, інфляційних витрат та 3% річних підтримав у повному обсязі, проти зменшення розміру пені заперечив.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.09.2015р. позовні вимоги визнав частково в сумі основного боргу у розмірі 8 056 283,60 грн., щодо 3% річних, інфляційних витрат та пені заперечив з підстав викладених у відзиві, наполягав на зменшенні суми штрафних санкцій до 99,9%.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

02.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Комунальним підприємством «Красноармійськтепломережа» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №611/14-БО-6, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2014р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього правочину (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

За визначеннями п.2.1 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2014р. до нього, Продавець передає Покупцю в період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 3 947,0 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 873,0, лютий 767,0, березень 669,0, квітень 75,0, травень 11,5, червень 11,5, липень 6,0, серпень 11,5, вересень 11,5, жовтень 214,0, листопад 622,0, грудень 675,0.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У розумінні п.3.4 договору, акт приймання-передачі газу містить дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.2 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2014р. до нього, до сплати за 1000 куб.м. природного газу становить 2 783,96 грн., крім того ПДВ 20% - 556,79 грн., що разом становить 3 340,75 грн.

Додатковою угодою №2 від 29.04.2014р. до договору №611/14-БО-6 від 02.12.2013р. з 01.04.2014р. ціна за 1000 куб.м. природного газу визначена у сумі 4 387,40 грн., крім того ПДВ 20% - 877,48 грн., що разом становить 5 264,88 грн.

Додатковою угодою №3 від 21.05.2014р. до договору №611/14-БО-6 від 02.12.2013р. з 01.05.2014р. ціна за 1000 куб.м. природного газу визначена у сумі 5 173,48 грн., крім того ПДВ 20% - 1 034,70 грн., що разом становить 6 208,18 грн.

Додатковою угодою №4 від 13.06.2014р. до договору з 01.06.2014р. ціна за 1000куб.м. природного газу визначена у сумі 5 185,18 грн., крім того ПДВ 20% - 1 037,04грн., що разом становить 6 222,22 грн.

Додатковою угодою №5 від 24.09.2014р. до договору з 01.09.2014р. ціна за 1000куб.м. природного газу визначена у сумі 5 338,18 грн., крім того ПДВ 20% - 1 067,64грн., що разом становить 6 405,82 грн.

Додатковою угодою №6 від 19.11.2014р. до договору №611/14-БО-6 від 02.12.2013р. з 01.11.2014р. ціна за 1000 куб.м. природного газу визначена у сумі 5 568,70 грн., крім того ПДВ 20% - 1 113,74 грн., що разом становить 6 682,44 грн.

Додатковою угодою №7 від 02.12.2014р. до договору №611/14-БО-6 від 02.12.2013р. з 01.12.2014р. ціна за 1000 куб.м. природного газу визначена у сумі 6 384,70 грн., крім того ПДВ 20% - 1 276,94 грн., що разом становить 7 661,64 грн.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 6.3 договору сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (п.11.1 договору).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., 31.05.2014р., від 30.06.2014р., від 31.07.2014р., від 31.08.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р. та від 31.12.2014р. за період січень-грудень 2014р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2014р. 744,753 тис.м.куб. на суму 2 488 035,07 грн;

у лютому 2014р. 613,275 тис.м.куб. на суму 2 048 799,69 грн.;

у березні 2014р. 474,272 тис.м.куб. на суму 1 584 425,12 грн.;

у квітні 2014р. 110,181 тис.м.куб. на суму 580 089,74 грн.;

у травні 2014р. 11,785 тис.м.куб. на суму 73 163,37 грн.;

у червні 2014р. 11,171 тис.м.куб. на суму 69 508,38 грн.;

у липні 2014р. 4,182 тис.м.куб. на суму 26 021,31 грн.;

у серпні 2014р. 2,081 тис.м.куб. на суму 12 948,43 грн.;

у жовтні 2014 року 96,115 тис.м.куб. на суму 615 695,00 грн.;

у листопаді 2014 року 532,383 тис.м.куб. на суму 3 557 617,46 грн.;

у грудні 2014 року 659,669 тис.м.куб. на суму 5 054 146,39 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень-грудень 2014р. у загальному обсязі 3 259,867 тис.куб.м. на загальну суму 16 110 449,96 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий обсяг газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2014р. 14.02.2014р.;

за лютий 2014р. 14.03.2014р.;

за березень 2014р. 14.04.2014р.;

за квітень 2014р. 14.05.2014р.;

за травень 2014р. 14.06.2014р.;

за червень 2014р. 14.07.2014р.;

за липень 2014р. 14.08.2014р.;

за серпень 2014р. 14.09.2014р.;

за жовтень 2014р. 14.11.2014р.;

за листопад 2014 року 14.12.2014р.;

за грудень 2014 року 14.01.2015р.

Разом з тим, зважаючи на дані, які містить розрахунок суми позовних вимог, сальдо та витяг по операціям, а також акт звірки розрахунків за період з 01.01.2014р. по 31.08.2015р. за договором №611/14-БО-6 від 02.12.2013р., відповідач частково розрахувався за природний газ спожитий у січні грудні 2014р. за вищеозначеним правочином у загальній сумі 8 054 166,36грн..

Дані обставини сторонами підтверджено.

Отже, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання Покупця перед Продавцем природного газу в загальній сумі 8 056 283,60 грн. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано.

Зі змісту відзиву №10-934 від 26.08.2015р. на позовну заяву, відповідачем визнано позовні вимоги в розмірі 8 056 283,60 грн.

Відповідно до ч.5 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково. При цьому, згідно ч.6 цієї статті суд не приймає визнання позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ч.5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, визнання позову відповідачем є підставою для прийняття рішення про задоволення позову за умови, якщо дії відповідача не суперечать законодавству і не порушують охоронюваних інтересів інших осіб.

В контексті означених норм, суд зауважує на наступному.

По-перше, визнання позову опосередковано належною письмовою формою, визначеною ч.1 ст.78 Господарського процесуального кодексу України.

По-друге, визнання позову здійснено уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії особою ОСОБА_3 (на підставі довіреності №б/н від 19.08.2015р.).

По-третє, сторонами у розглядуваних правовідносинах є лише позивач та відповідач, отже, судом не вбачається підстав для порушення прав і обовязків інших осіб внаслідок визнання відповідачем грошових вимог позивача за вказаними правовідносинами.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений газ протягом січня-грудня 2014р. відповідно до договору №611/14-БО-6 від 02.12.2013р. підлягають задоволенню частково, в сумі, що становить 8 056 283,60 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення спірного основного зобовязання становить 5 928 505,69 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, за зобовязаннями січня-грудня 2014р., перший день прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки, початок розрахунку у місяць, в який повинен бути здійсненим платіж, із врахуванням у подальшому вже нарахованого інфляційного збільшення, враховано проведені оплати за станом на 30.04.2015р. та кінцевим періодом визначено квітень 2015р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті Бизнес від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах Законодавство і Ліга (п.3.2 означеної Постанови).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), і тому є не вірним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного позивачем періоду, суд дійшов висновку про їх дійсний розмір в загальній сумі 5 025 381,37грн.

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення 3% річних 249 542,34 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, першим днем прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку. Враховано здійснені оплати за станом на 30.04.2015р.).

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 2 033 661,96 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, першим днем прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, враховано здійснені оплати за станом на 30.04.2015р., з дотриманням приписів п.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови пленума Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних та пені, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за зобовязаннями січнягрудня 2014р., суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог. Так, 3% річних становлять суму 249 136,77 грн., пеня 2 033 031,59грн.

Відповідач у відзиві №юр/1221 від 15.06.2015р. просить відмовити у задоволенні 3% річних, пені та інфляційних витрат повністю, з огляду на відсутність вини у несплаті спірної суми вчасно, а також підкреслює вкрай важке фінансове становище.

Заперечення відповідача в частині відсутності вини у невиконанні зобовязань по сплаті за отриманий природний газ протягом січня-грудня 2014р. до уваги судом не прийнято, оскільки ці твердження не підтверджено доказами у розумінні приписів господарського процесуального законодавства.

До того ж слід зауважити на приписах ст.42 Господарського кодексу України, відповідно до яких субєкти господарювання самостійно, на власний ризк здійснюють господарску діяльність, і, з відсиланням на положення п.1 ст.625 Цивільного кодексу України, не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобовязання.

Відтак, позовні вимоги Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у частині стягнення з Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа» інфляційних витрат та 3% річних підлягають задоволенню частково, в сумі встановленої судом.

Щодо вимог у частині стягнення штрафних санкцій, зауважено на стані фінансового становища при розгляді наступного.

Одночасно, як було зазначено вище, відповідач стосовно стягнення пені, просить суд врахувати його складне фінансове становище, наявність значної суми збитків, дебіторської та кредиторської заборгованості, ступень вини, та, як наслідок, зменшити розмір штрафних санкцій, нарахованих позивачем, на 99,9%.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цієї санкції.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем було порушено господарське зобовязання, наслідки чого передбачені п.7.2 договору, а саме застосування позивачем пені стосовно відповідача.

Разом з цим, розмір пені, на стягненні якого наполягає позивач, не відповідає фактичним обставинам справи, а отже перерахований судом та визначений у загальному розмірі 2 033 031,59 грн.

При цьому, за висновками суду, у сукупності із обєктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, період, за який виник борг (2014р.), обставини, на які посилається відповідач у своєму клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, суд знаходить винятковими та такими, що є підставою для задоволення цього клопотання частково, оскільки, за результатми встановленого, зменшення пені на 99,9% є надмірним.

Отже, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності із загальним розміром нарахованих сум у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України, враховуючи положення ст.129 Конституції України, та, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про задоволення вищезазначеного звернення відповідача та зменшує розмір суми пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, а саме від розміру встановленого судом на 50%, тобто до 1 016 515,80грн., скориставшись правом, наданим п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати в цій частині, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача у повному обсязі.

У залишковій частині, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються судом на Комунальне підприємство «Красноармійськтепломережа», пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до відповідача, Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа», м.Красноармійськ Донецької області, про стягнення 19 386 934,97 грн., у тому числі 11 175 224,98 грн. суми основного боргу, 2 033 661,96 грн. пені, 5 928 505,69 грн. інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 249 542,34 грн., задовольнити частково.

2. Зменшити розмір стягуваної суми пені до 1 016 515,80 грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа» (85300, Донецька область, м.Красноармійськ, вул.Дніпропетровська, б.4а, , банківські реквізити не вказано) на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 у АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 14 347 317,54 грн., у тому числі 8 056 283,60 грн. суми основного боргу за поставлений природний газ, 1 016 515,80 грн. пені, 5 025 381,37 грн. інфляційних витрат та 249 136,77 грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 57 914,72 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. В судовому засіданні 29.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

8. Повний текст рішення складено та підписано 05.10.2015р.

Суддя О.В. Кротінова