ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.10.15р. Справа № 904/7110/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОМАШСПЕЦСТАЛЬ" м. Краматорськ, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

про стягнення 1 449 342, 25 грн. за договором поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. № 17/23 від 28.04.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник - дов. б/н від 21.05.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ЕНЕРГОМАШСПЕЦСТАЛЬ" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (з урахування збільшення позовних вимог) 1 440 000,00 грн. - основного боргу, 28 800,00 грн. пені, 3% річних 9 705,21 грн. за договором № 514-08-01 від 28.04.2015р. на придбання технологічного обладнання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що позивач не в повному обсязі виконав свої зобовязання по спірному договору та не надав відповідачеві документи, які зазначені у пункті 6.3. договору, у звязку з чим, відповідач не мав змоги виконати своє зобовязання та зупинив виконання свого зобовязання по договору оплату поставленого обладнання.

У судовому засіданні 15.09.2015р. оголошено перерву до 06.10.2015р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

У судовому засіданні 06.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015р. між Публічним акціонерним товариством "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (далі відповідач, покупець) та Публічним акціонерним товариством "ЕНЕРГОМАШСПЕЦСТАЛЬ" (далі позивач, постачальник) був укладений договір № 514-08-01 на придбання технологічного обладнання (далі Договір), 28.07.2015р. сторонами підписано протокол розбіжностей до договору № 514-08-01 від 27.04.2015р. на придбання технологічного обладнання (далі Протокол розбіжностей).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти та оплати обладнання (далі обладнання) на умовах, передбачених цим договором.

Кількість, номенклатура обладнання вказуються в специфікаціях до цього договору, які є його невідємною частиною (далі специфікації) (п. 2.1. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору поставка обладнання здійснюється видами транспорту вказаними в специфікаціях.

Постачальник зобовязується поставити обладнання на умовах поставки, вказаний в специфікації у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000р. (п. 3.2. Договору).

Пунктом 3.3. Договору строки поставки обладнання вказуються в специфікаціях.

Право власності на обладнання та ризик випадкового знищення або ушкодження обладнання переходить від постачальника до покупця з дати поставки обладнання (п. 3.6. Договору).

У відповідності до п. 4.1. Договору поставка обладнання здійснюється по цінам, які визначені у відповідності з умовами поставки, вказані в специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші видатки постачальника повязані з постачанням обладнання.

Згідно п. 4.4. Договору в редакції Протоколу розбіжностей сума договору на момент укладення складає 1 200 000,00 грн. без урахування ПДВ, ПДВ складає: 240 000,00 грн. Всього з урахуванням НДС - 1 440 000,00 грн.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що оплата покупцем обладнання здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі.

Оплата за поставлене обладнання буде проводитись на протязі строку, вказаного в специфікації, який обчислюється з моменту поставки обладнання (п. 5.2. Договору).

Датою оплати обладнання вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 5.3. Договору).

Покупець має право здійснити оплату обладнання до настання строку оплати (п. 5.4. Договору).

Відповідно п. 6.3. договору, в редакції Протоколу розбіжностей, постачальник зобовязаний надати покупцю до початку приймання обладнання оригінали документів:

- рахунок на оплату обладнання;

- транспортні та супроводжувальні документи; пакувальні документи;

- сертифікат або паспорт якості постачальника або виготовлення (у випадку, якщо постачальник не є виробником);

- сертифікат санітарно-гігієнічного висновку та сертифікат радіологічної безпеки (в передбачених законодавством випадках);

- акт приймання передачі обладнання (в 2-х екземплярах), оформлений зі сторони постачальника;

- оригінали сертифікатів якості та ГТД, або копії, засвідчених належним чином, при умові постачання імпортного обладнання.

Постачальник зобовязаний надати покупцю в електронному вигляді податкову накладну на всю суму, яка виникла у постачальника податкових зобовязань у день виникнення податкових зобовязань по ПДВ, при цьому, у випадку поставки підакцизного або ввезеного на митну територію України покупцю неустойку у розмірі 20% від вартості обладнання неналежної якості. Якщо в строк, узгоджений сторонами постачальник усунути недоліки в обладнанні, даний штраф з постачальника не стягується.

Пунктом 6.4. Договору зобовязання постачальника по постачанню обладнання не вважається виконаним до надання документів, вказаних в п. 6.3. цього договору.

У пункті 10.14 Договору сторони прийшли згоди, що даний договір та/або додатки (додаткові угоди, протоколи розбіжностей, інші додатки до цього договору) до нього вступає та/або вступають в силу при обовязковому скріпленні печатками сторін підписів уповноважених представників сторін. Присутність печатки на підписі повноважного представника є обовязковим та безумовним підтвердженням укладення договору обома сторонами.

На виконання умов договору сторонами підписано Специфікацію № 1 (а.с. 22).

Пунктом 2. Специфікації №1 обумовлені умови поставки: СРТ (склад покупця), у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року.

Термін поставки: на протязі 10 календарних днів з дати заявки покупця (п. 4. Специфікації №1).

Умови оплати: на протязі 30 календарних днів з моменту поставки обладнання (п. 5. Специфікації №1).

Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі здійснив поставку товару на загальну суму 1 440 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 21 від 2+6.06.2015р.(а.с. 24), яка підписана повноважними представниками сторін без зауважень та товарно-транспортною накладною № 21 від 26.05.2015р. (а.с. 25).

Позивачем на оплату відповідачеві виставлено рахунок-фактура № 1-29 від 26.05.2015р. на суму 1 440 000,00 грн. (а.с. 23).

Відповідач за поставлений товар не розрахувався.

Враховуючи, що відповідачем за отриманий товар грошові кошти не оплачено, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про задоволення спору на підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, що склалися між сторонами, є правовідносинами поставки, які регулюються нормами законодавства про поставку товару в тому числі параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як взаємовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З врахуванням викладеного, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем, у звязку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 1 440 000,00 грн.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 28 800,00 грн. за період з 28.07.2015р. по 15.09.2015р. та 3 % річних 9 705,21 грн. за період з 26.06.2015р. по 15.09.2015р.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно п. 7.2. Договору у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив товар 26.05.2015р., за умовами Специфікації, оплата повинна була бути здійснена відповідачем протягом 30 календарних днів з дня поставки, тобто до 25.06.2015 року.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем судом встановлено, що пеня за період прострочення оплати з 28.07.2015р. по 15.09.2015р. складає 28 800,00 грн. та підлягає до стягнення

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума 3% річних за період з 26.06.2015р. по 15.09.2015р. нараховано позивачем вірно, становить 9 705,21 грн. та підлягає до стягнення.

Заперечення відповідача судом не приймаються з наступних підстав.

Щодо неотримання ним від позивача документів, зазначених у пункті 6.3 договору.

Згідно ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що товар відповідачем отримано та прийнято без заперечень.

Згідно п. 6.2. Договору в редакції протоколу розбіжностей сторони встановили, що приймання продукції за якістю здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966р. № П-7 зі змінами та доповненнями, а також у відповідності з вимогами ТУ та ГОСТ для даного виду обладнання.

Пунктом 14 Інструкції № П-7 встановлено, що приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється у відповідності з стандартами, технічними умовами. Основними та особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для строків правилами, а також по супроводжуючим документам, які посвідчують якість та комплектність продукції, що постачається (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація, тощо). Відсутність вказаних супроводжувальних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Таким чином, у разі неотримання відповідачем вищевказаних товарно-супроводжувальних документів останній повинен був скласти акт про фактичну якісну та вказати в ньому, які документи йому постачальником надані не були.

Доказів складання такого ОСОБА_2 відповідач суду не надав.

Крім того, згідно даних, зазначених у графі «супровідні документи на вантаж» товарно-транспортної накладної № 21 від 26.05.2015р. позивач передав відповідачеві разом з продукцією оригінали актів-сертифікатів №515-1495, №515-1510, №515-1507, №515-1506. вказані акти-сертифікати є у розумінні п. 6.3. договору сертифікатами якості продукції та підтверджують те, що продукція була виготовлена позивачем у відповідності з умовами договору. Ця товарно-транспортна накладна була підписана повноважним представником відповідача також без зауважень, тобто сертифікати якості на продукцію останнім отриманні були (а.с 25).

Статтею 11 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" встановлений перелік обєктів, що підлягають державній санітарно-епідеміологічній експертизі. Продукція, що поставлялася позивачем відповідачеві за вищевказаним догвоором, до до вказаного переліку не включена.

Крім того, згідно ст. 319 Митного кодексу України радіологічний контроль здійснюється відносно товарів, що переміщуються через митний контроль України.

Таким чином, з викладеного вище вбачається, що надання позивачем відповідачеві сертифікатів санітарно-гігієнічного висновку та радіологічної безпеки при постачанні вищевказаної продукції не потрібна.

Доказів звернення до позивача з вимогами про надання документів, визначених п.6.3. договору відповідач суду не надав, як і не надав доказів повідомлення позивача про відмову від договору та повернення товару або про зупинення обовязку оплати за поставлений товар.

Більш того, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що товар, отриманий відповідачем по спірному договору використовується в господарській діяльності відповідача.

Відповідно до п. 8. Специфікації до договору, датою поставки вважається дата отримання обладнання покупцем, зазначена у видатковій накладній.

Слід зазначити, що видаткова накладна є первинним документом бухгалтерського обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, які фіксують факти здійснення господарських операцій, тобто факт здійснення операції передачі певного товару від постачальника до покупця.

Отже, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Щодо невірного розрахунку позивача розміру 3% річних.

Відповідач зазначає, що умовами п.7.2. договору сторони визначили, що нарахування пені за прострочення оплати отриманого товару починається у випадку порушення більше ніж 30 календарних днів.

У звязку з цим відповідач вважає, що й 3% річних повинні розраховуватися також з врахуванням умов п.7.2 договору.

Однак, п.7.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність у відповідності до діючого законодавства України.

Враховуючи, що п.7.2 договору стосується лише нарахування пені, а умовами договору та специфікації до нього визначено строк оплати за поставлений товар - протягом 30 календарних днів з дня поставки - до 25.06.2015 року, суд вважає, що позивач вірно визначив період нарахування річних з 26.06.2015 року.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Виходячи з положень ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч цьому, відповідач не довів належними та допустимими доказами своїх заперечень.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 1 440 000,00 грн., пені 28 800,00 грн., 3% річних 9 705,21 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (50066, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Жовтневий район, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОМАШСПЕЦСТАЛЬ" (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ) 1 440 000,00 грн. (один мільйон чотириста сорок тисяч грн. 00 коп.) - основного боргу, 28 800,00 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот грн. 00 коп.) пені, 9 705,21 (дев'ять тисяч сімсот п'ять грн. 21 коп.) - 3% річних, 29 424,29 грн. (двадцять дев'ять тисяч чотириста двадцять чотири грн. 29 коп.) - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 08.10.2015р.

Суддя ОСОБА_3