РІШЕННЯ

24.09.2015Справа №910/20993/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/20993/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Світловодське автотранспортне підприємство 13507», м. Світловодськ,

до публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит», м. Київ,

про стягнення 73 669,77 грн.,

за участю представників:

позивача - Усатенко С.А. (довіреність від 14.04.2015 № 879);

відповідача - Биков О.І. (довіреність від 02.09.2015 № 3).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Світловодське автотранспортне підприємство 13507» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» (далі - Банк) повернути грошові кошти у сумі 73 669,77 грн., що знаходяться на рахунках позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2015 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 24.09.2015.

16.09.2015 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на таке: з 05.06.2015 у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці; постановою Правління Національного банку України від 28.08.2015 № 563 було відкликано банківську ліцензію Банку та розпочато процедуру ліквідації; рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2015 № 159 було розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу на ліквідацію Банку.

24.09.2015 позивач подав суду письмові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 24.09.2015 надав пояснення по суті спору; просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті споруи; проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на ліквідацію Банку.

У судовому засіданні 24.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2010 Товариством (клієнт) і Банком, укладено договір № 09/2011-В18/11 банківського рахунку (далі - Договір), за умовами якого:

- Банк зобов'язується відкрити клієнту поточний рахунок № 76, на якому здійснюються операції як в національній так і в іноземній валюті та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування, відповідно до умов Договору, Правил обслуговування банківських поточних рахунків суб'єктів господарювання, відкритих у Банку, затверджених протоколом засідання тарифного комітету (від 30.12.2009), розміщених на інформаційних стендах, що розташовані в приміщеннях Банку та на сайті www.bnc.com.ua та вимог чинного законодавства України (пункт 1.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - гоовою правління Богдан Ю.І, який діяв на підставі статуту, та від відповідача - начальником Світловодського відділення Банку Гончар О.Ф., який діяв на підставі довіреності від 02.12.2009 № 427, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсними, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частинами першою та третьою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

29.05.2015 Товариство надіслало Банку лист № 932 з вимогою пояснити причини відмови у виплаті лікарняних за квітень 2015 року та затримку перерахування податків з лікарняних.

11.06.2015 відповідач надіслав позивачу відповідь № 06-04/74, в якій зазначив про те, що: станом на 11.06.2015 Банком не виконано платіжні доручення Товариства; постановою Національного банку України від 05.06.2015 № 358 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних» Банк визнано неплатоспроможним; з 08.06.2015 у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію, під час якої не здійснюється задоволення вимог вкладників; запропоновано отримати актуальну інформацію щодо подальших дій на сайті Банку.

Позивач надіслав відповідачу претензії від 26.06.2015 № 2261 та від 27.07.2015 № 978/1 з вимогами перерахувати грошові кошти на рахунок Товариства.

10.09.2015 Банк надіслав Товариству лист № 21-1-01/500, в якому повідомив про ліквідацію Банку та запропонував звернутися в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до довідки від 06.07.2015 № 32-10/139 залишок коштів станом на 25.06.2015 на рахунках позивача складає: 69 960,39 грн. на рахунку № 76 та 3 709,38 грн. на рахунку № 76.

Товариство просить суд зобов'язати Банк повернути грошові кошти у сумі 73 669,77 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що на виконання постанови Правління Національного банку України від 05.06.2015 № 358 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини п'ятої статті 12 та статтею 34 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 № 114 у Банку з 08.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію до 07.09.2015 (включно).

Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2015 № 563 було відкликано банківську ліцензію Банку та розпочато процедуру ліквідації.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2015 було призначено уповноважену особу на ліквідацію Банка Паламарчука Віталія Віталійовича.

Приписами статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) для вжиття ним заходів, передбачених Законом.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначається Законом.

Статтею 1 Закону встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною п'ятою статті 36 Закону встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Згідно з частиною другою статті 45 Закону Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Частиною п'ятою статті 45 Закону встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, після запровадження у Банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 Закону та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 25.03.2015 зі справи № 910/9232/14.

Частинами першою та другою статті 11128 ГПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до пункту 5 4 статті 2 Закону кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Отже, Товариство є кредитором Банку у розумінні Закону та може звернутися з відповідними вимогами в процесі ліквідації відповідача.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не надав суду доказів у розумінні статті 32 ГПК України, які б підтверджували наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

При цьому, суд роз'яснює позивачу про право (необхідність) заявити Фонду про свої вимоги до Банку на суму, яка наявна на банківських рахунках.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи на покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 29.09.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук