КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа№ Б8/180-11

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шипка В.В.

суддів: Верховця А.А.

Остапенка О.М.

при секретарі Сотніковій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу господарського суду Київської області від 29.07.2015р.

у справі № Б8/180-11 (суддя Лопатін А.В.)

за заявою Державної податкової інспекції у м. Славутичі

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Відродження Полісся"

про банкрутство

за участю представників сторін:

від апелянта: не з'явилися,

від заявника: не з'явилися,

від боржника: не з»явились

арбітражний керуючий Патерилов В.В. - посвід. НОМЕР_1 від 02.04.2013р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.07.2015р. у справі № Б8/180-11 заяву гр. ОСОБА_2 від 28.07.2014р. про визнання кредитором банкрута з грошовими вимогами по заробітній платі задоволено частково; припинено провадження щодо розгляду заяви гр. ОСОБА_2 від 28.07.2014 р. у частині розгляду грошових вимог по заробітній платі у розмірі 58 796,80 грн.; визнано гр. ОСОБА_2 кредитором банкрута з грошовими вимогами по заробітній платі у розмірі 89772,22 грн.; у задоволенні решти вимог заяви гр. ОСОБА_2 від 28.07.2014р. про визнання кредитором банкрута з грошовими вимогами по заробітній платі відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 29.07.2015р. по справі № Б8/180-11 в частині відмови суду:

- про визнання боргу по заробітній платі у сумі 32 907, 19 грн.;

- про визнання судовим рішенням фактичного розміру невиконаного банкрутом у встановленому законом порядку грошового зобов'язання страхувальника застрахованої особи зі сплати страхових коштів (єдиного соціального внеску) на загальну суму 100 157, 24 грн., яка персоніфікована та обчислена банкрутом з заробітку застрахованої особи ОСОБА_2 за період трудових відносин банкрута з кредитором 26 (з 01.08.2007 по 06.04.2012р.);

- про встановлення окремої судової ухвали за фактами порушення законодавства, що стали відомі суду під час неодноразової участі судді Лопатіна А.В. у справі № Б8/180-11.

Прийняти нове судове рішення по суті вимог кредитора 26, які були заявлені у суді першої інстанції та з урахуванням раніше визнаних судом сум боргу по заробітній платі, а саме;

- визнати суму боргу банкрута по заробітній платі (оплата часу простою не з вини працівника, інших компенсацій та вихідної допомоги, встановлених законом) перед кредитором 26 у розмірі 32 907, 19 грн., що не виходить за межі загальної суми боргу по заробітній платі - 181 476, 21 грн., заявленої до визначення у суді першої інстанції; визнати судовим рішенням фактичний розмір невиконаного банкрутом на користь застрахованої особи ОСОБА_2 у встановленому законом порядку грошового зобов'язання страхувальника застрахованої особи зі сплати страхових коштів (єдиного соціального внеску) на загальну суму 100 157, 24 грн., розмір якого визнаний та обчислений банкрутом з заробітку застрахованої особи за період з 01.08.2007 до 06.04.2012р. трудових правовідносин, встановлених між кредитором 26 та банкрутом;

- постановити окрему ухвалу суду щодо порушень законодавства з боку арбітражного керуючого-ліквідатора Патерилова В.В. та встановити передбачений процесуальним законом судовий контроль для забезпечення правосуддя у справі № Б8/180-11 достовірними даними про розмір грошових зобов'язань банкрута перед кредитором 26.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 було прийнято до провадження і розгляд справи призначено на 22.09.2015р.

Встановлено, що в судове засідання 22.09.2015р. представники апелянта та заявника не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Через відділ документального забезпечення 21.09.2015р. апелянтом були подані пояснення до апеляційної скарги, в яких він зазначив про неможливість забезпечити свою явку у судове засідання 22.09.2015р. за сімейними обставинами.

У зв'язку з тим, що строк розгляду спору по даній справі закінчується представником ліквідатора банкрута в судовому засіданні 22.09.2015р. подано клопотання про продовження строку розгляду справи на підставі ст.69 ГПК України.

Відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015р. продовжено строк вирішення спору у справі № Б8/180-11 на п'ятнадцять днів. Розгляд справи № Б8/180-11 відкладено на 06.10.2015р.

Встановлено, що в судове засідання 06.10.2015р. представники апелянта, заявника та боржника не з»явились, причини неявки суду не повідомили. Хоча про час та дату судового засідання повідомленні належним чином.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, відповідно до ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п»ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження. По цій справі строк апеляційного розгляду вже продовжувався.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутності представників апелянта, заявника та боржника.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою господарського суду Київської області від 06 грудня 2011 року визнано банкрутом товариство з обмеженою відповідальністю - ФІРМА "ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ" у порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Дорошенка Я.В.; вирішено інші процедурні питання у справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.12.2014 р. (суддя Скутельник П.Ф.) у справі № Б8/180-11 припинено провадження у справі № Б8/180-12 в частині розгляду вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "Відродження Полісся" у вигляді боргу по заробітній платі у сумі 181476,21 грн., заявлених у заяві від 28.07.2014 р. б/н.; у задоволенні вимоги ОСОБА_2, викладеної у п. 1.2 прохальної частини заяви від 28.07.2014 року б/н, відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Київської області від 08.12.2014 р. у справі № Б8/180-11 у частині, що стосується вимог ОСОБА_2 - без змін.

Не погодившись з ухвалою господарського суду Київської області від 08.12.2014 р. в частині п. 2 та 4 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 р. у справі № Б8/180-11, ОСОБА_2 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про їх скасування, з вимогою прийняти нове рішення, яким:

- визнати повну суму заявлених кредиторських вимог ОСОБА_2 щодо заробітної плати (оплати часу простою не з вини працівника, інших компенсацій та вихідної допомоги встановлених законом) на загальну суму - 181 476,21грн, що визнана банкрутом;

- визнати судовим рішенням фактичний розмір невиконаного банкрутом у встановленому законом порядку грошового зобов'язання страхувальника застрахованої особи зі сплати страхових коштів (єдиного соціального внеску) на загальну суму 100157,24грн., що обчислений з заробітку застрахованої особи в період з 01.08.2007 р. до 06.04.2012 р. трудових правовідносин на користь кредитора 26 ОСОБА_2

Постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2015 р. касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу господарського суду Київської області від 08.12.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 р. у справі № Б8/180-11 у частині, що стосується грошових вимог ОСОБА_2 з боргу по заробітній платі, скасовано, справу № Б8/180-11 в скасованій частині передано до господарського суду Київської області на новий розгляд.

У зазначені й вище постанові колегія суддів Вищого господарського суду України зазначила, що припиняючи провадження у справі № Б8/180-12 в частині вимог ОСОБА_2 до ТОВ - фірма "Відродження Полісся" у вигляді боргу по заробітній платі у сумі 181476,21 грн., суди попередніх інстанцій не звернули уваги та не надали належної правової оцінки відмінності сум заявлених грошових вимог за заявою ОСОБА_2, що була предметом розгляду під час прийняття ухвали від 05.08.2013, та за заявою від 28.07.2014. Крім того, суди не надали належної правової оцінки підставам заявлених вимог за означеними заявами. Також, суди не встановили наявність факту відкликання довідок щодо заробітної плати ОСОБА_2 арбітражного керуючого Патерилова В.В. на момент розгляду заяви ОСОБА_2 від 28.07.2014 р.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Місцевим судом заяву гр. ОСОБА_2 від 28.07.2014р. про визнання кредитором банкрута з грошовими вимогами по заробітній платі задоволено частково; припинено провадження щодо розгляду заяви гр. ОСОБА_2 від 28.07.2014 р. у частині розгляду грошових вимог по заробітній платі у розмірі 58 796,80 грн.; визнано гр. ОСОБА_2 кредитором банкрута з грошовими вимогами по заробітній платі у розмірі 89772,22 грн.; у задоволенні решти вимог заяви гр. ОСОБА_2 від 28.07.2014р. про визнання кредитором банкрута з грошовими вимогами по заробітній платі відмовлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, враховуючи наступне.

Визначення терміну "кредитор" надається в ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", згідно якої, кредитором є юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника. Отже, грошові вимоги, що заявляються до боржника, мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відповідно до Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 04 червня 2004 року №05-5/1193 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема, п.п. 3.1.1., кредиторами у справі про банкрутство можуть бути будь-які юридичні або фізичні особи, які мають у встановленому порядку підтверджені відповідними доказами грошові вимоги до боржника, вимоги щодо виплати заробітної плати, а також щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); згідно абз. 2 п.п. 4.3. зазначених Рекомендацій, у вирішенні питання про визначення розміру вимог за грошовими зобов'язаннями господарські суди мають враховувати, що частина 7 статті 1 закону визначає грошове зобов'язання як зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Частиною першою ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Копії зазначених заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майном.

З огляду на вищевказане, кредитори з вимогами щодо виплати заробітної плати можуть до припинення провадження у справі про банкрутство у будь-який час звернутися з кредиторськими вимогами до банкрута.

Гр. ОСОБА_2 уточнив кредиторські вимоги у такій редакції: просив визнати повну суму заявлених кредиторських вимог щодо заробітної плати (оплати часу простою не з вини працівника, інших компенсацій та вихідної допомоги встановлених законом) в розмірі - 181476,21 грн., яка раніше за ухвалою суду від 05.08.2013 р. була частково задоволена.

Свою заяву гр. ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що ліквідатором банкрута було видано гр. ОСОБА_2 довідки про доходи (заробіток) від 20.06.2014 року б/н за період від 23.03.2007 р. по 06.04.2012 р., про середньомісячну заробітну плату та вихідну допомогу від 20.06.2014 року б/н, які містять персоніфіковані відомості про працівника банкрута - ОСОБА_2 з використанням даних бухгалтерського обліку банкрута за весь час трудових правовідносин між заявником та банкрутом (з 23.03.2007 року по 06.04.2012 року). Як вбачається з матеріалів справи, вказані довідки були видані ліквідатором банкрута на виконання вимог виконавчого листа Славутицького міського суду Київської області №1023/1572/12 від 15.05.2014 р. в межах виконавчого провадження ВП №43599471.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.08.2013 р. у справі №Б8/180-11 визнано вимоги гр. ОСОБА_2 до банкрута в сумі 58 796,80 грн. в задоволенні іншої частини вимог гр. ОСОБА_2, відмовлено.

З вказаної ухвали вбачається, що гр. ОСОБА_2 було заявлено грошові вимоги до банкрута: визнати його кредитором банкрута на повну суму заявлених вимог щодо заробітної плати найманого працівника - 192160,03 грн., в тому числі: 58 796,80 грн. - сума боргу боржника за період з 01.08.08 року до 30.09.09 року з оплати праці кредитора, що виникла до відкриття ліквідаційної процедури та не заперечується ліквідатором; 104 619,83 грн. - вимога суми боргу боржника за період з 01.10.09 року до 06.12.11 року з оплати праці кредитора, що виникла до відкриття ліквідаційної процедури та заперечується ліквідатором; 28 743,40 грн. - сума боргу банкрута, що виникла з законних підстав протягом ліквідаційної процедури у період з 07.12.2011 року до 16.07.2012 року та заперечена ліквідатором внаслідок порушення порядку звільнення працівника банкрута.

З зазначеного вище вбачається, що сума розглянута судом у судовому засіданні 05.08.2013 р. та заявлена гр. ОСОБА_2 у заяві від 28.07.2014 р. є відмінними, а підстави заявлення кредитором вказаних грошових вимог - різними, за винятком грошових вимог у розмірі 58 796,80 грн., нарахованих за період з 01.08.08 р. до 30.09.09 р., які визнані судом ухвалою від 05.08.2013 р.

Оскільки, вимоги гр. ОСОБА_2 до банкрута у вигляді заборгованості по виплаті заробітної плати, заявлені останнім у заяві від 28.07.2014 року б/н, у частині 58796,80 грн., нарахованих за період з 01.08.08 р. до 30.09.09 р., вже були предметом судового розгляду, за результатами розгляду яких ухвалою господарського суду Київської області від 05.08.2013 року у справі №Б8/180-11 визнано вимоги гр. ОСОБА_2 до банкрута в сумі 58 796,80 грн., то на думку колегії суддів місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що провадження у справі в частині розгляду вимог гр. ОСОБА_2 до банкрута у вигляді боргу по заробітній платі у сумі 58 796,80 грн., заявлених у заяві від 28.07.2014 року б/н, підлягає припиненню на підставі п. 2 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Факт нарахованого заробітку встановлюється довідками підприємств, установ організацій, записами в трудовій книжці, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р. "Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній").

Як вбачається з виданої ліквідатором банкрута довідки про доходи (заробіток) від 20.06.2014 року б/н за період від 23.03.2007 р. по 06.04.2012 р., яку було видано ліквідатором банкрута на виконання виконавчого листа Славутицького міського суду Київської області №1023/1572/12 від 15.05.2014 р. в межах виконавчого провадження ВП №43599471, загальна сума доходу (заробітку) за час роботи на підприємстві з 23.03.2007 р. по 06.04.2012р. за винятком аліментів становить 263968,26 грн. Загальна сума кредиторської заборгованості ТОВ фірми "Відродження Полісся" перед гр. ОСОБА_2 по заробітній платі, що була накопичена підприємством з 01.08.2008 р. по 06.04.2012 р. становить 181476,21 грн.

Арбітражним керуючим належних доказів, які б спростовували відомості вказані у довідці про доходи (заробіток) від 20.06.2014 року б/н за період від 23.03.2007 р. по 06.04.2012 р. чи доказів, які б підтверджували її не чинність суду не надано.

А тому, судом вірно встановлено, що заборгованість по заробітній платі за банкрутом перед заявником за період з 23.03.2007 р. по 31.12.2007 р. не рахується.

Щодо грошових вимог по заробітній платі за період з 01.01.2008 р. по 06.04.2015 р. у розмірі 122679,41 грн. (за виключенням суми боргу у розмірі 58796,80 грн., які визнані судом ухвалою від 05.08.2013 р.), то вказані грошові вимоги визнаються судом у частині 88772,22 грн., сума боргу по заробітній платі, яка виникла за період з 01.01.2008 р. по 05.12.2011 р., з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено поняття кредитора - це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, у процедурах банкрутства боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу із виготовлення продукції, і підприємницька діяльність банкрута завершується. Строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав. Припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор заявляє в установленому порядку заперечення по заявлених до боржника вимогах поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство, є неоплаченими і заявлені кредитором у межах строку ліквідаційної процедури, передбаченого ч. 2 ст. 22 Закону.

Отже, поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора.

Із заяви гр. ОСОБА_2 про визнання грошових вимог по заробітній платі, вбачається, що заборгованість у частині 32907,19 грн. виникла після визнання боржника банкрутом (за період з 06.12.2011 р. по 06.04.2012 р.), відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора постановою господарського суду Київської області від 06.12.2011 року.

Враховуючи викладене, вимоги гр. ОСОБА_2 у частині 32907,19 грн. не є кредиторськими у розумінні статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про залишення без задоволення вимоги гр. ОСОБА_2 по заробітній платі у частині 32907,19 грн.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законну обґрунтовану ухвалу, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованості своєї апеляційної скарги, доказів на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із ухвалою господарського суду київської області від 29.07.2015р. у справі № Б8/180-11, а отже підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Київської області у справі № Б8/180-11 від 29.07.2015р. залишити без змін.

2. Матеріали справи № Б8/180-11 повернути до господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Шипко

Судді А.А. Верховець

О.М. Остапенко