КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. справа№ 910/3586/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю

представників: позивача - Селезньова О.О.;

відповідача - Сергієнко С.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р.

у справі № 910/3586/15-г (судді - Чинчин О.В., Морозов С.М., Селівон А.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Житлово-будівельного кооперативу "Шовковик-14"

про стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулося з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Шовковик-14" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 04981/4-14 від 26.12.1997 р. у загальному розмірі 32342,01 грн, у тому числі: 23345,40 грн - основного боргу, 535,25 грн - пені, 4669,08 грн - штрафу, 482,76 грн - 3% річних та 3309,52 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/3586/15-г.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р. у справі № 910/3586/15-г у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати повністю та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а також порушено норми матеріального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник звертає увагу колегії суддів на те, що у зв`язку зі зміною відповідачем своїх банківських реквізитів Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" не мало можливості виконати обов`язок стосовно надсилання дебетово-інформаційних повідомлень про оплату наданих послуг.

Крім того, позивач додатково зазначає, що укладеним договором № 04981/4-14 регулюються відносини сторін стосовно постачання питної води без розподілу її на категорії в залежності від того, для яких потреб ця послуга буде використана відповідачем у своїй господарській діяльності, у тому числі, і для виробництва продукції, яка потребує використання питної води для гарячого водопостачання населенню. Відтак, за твердженням апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги, що спір у даній справі виник з приводу оплати послуг постачання питної води та відведення стоків, а не у зв`язку із оплатою обсягів води, яка йде на підігрів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/3586/15-г та призначено її до розгляду на 15.09.2015 р.

В поданому до суду відзиві відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" - без задоволення.

Ухвалою від 15.09.2015 р. продовжено строк розгляду справи на п`ятнадцять днів, а в судовому засіданні оголошено перерву до 24.09.2015 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено судом першої інстанції, 26.12.1997 р. між Державним комунальним об`єднанням "Київводоканал", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", (постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом "Шовковик-14" (абонент) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 04981/4-14, згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язався забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994 р.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.2 договору абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами постачальника, узгодженими з власником водопровідно-комунальних споруд міста. У разі зміни тарифів оплата послуг абонентом здійснюється згідно нових цін без зміни інших умов договору.

Пунктом 3.1 укладеного правочину передбачено, що кількість води, яка подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Якщо водолічильники тимчасово знято представником постачальника або їх зіпсовано не з вини абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показниками водолічильників. Такий порядок зберігається до установки нового водолічильника і перерахунок за попередній час не здійснюється (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору абонент розраховується за користування водою і послугами каналізації в порядку інкасо платіжних вимог, які оплачуються без акцепту платника, шляхом зняття з його розрахункового рахунку сум, зазначених постачальником у платіжній вимозі. Абонент має право повністю або частково відмовитись від оплати платіжної вимоги, якщо постачальником пред'явлено платіжну вимогу на раніше оплачені послуги (п. 3.7 договору).

Пунктом 3.8 укладеного правочину передбачено, що абонент зобов'язаний письмово повідомити постачальника, якщо він повністю або частково відмовляється оплатити платіжну вимогу, а також додати документи, обґрунтовуючи таку відмову у 3-денний строк.

Зі змісту п. п. 4.2 та 4.3 договору вбачається, що за безпідставну відмову повністю або частково оплатити платіжну вимогу абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% суми, від оплати якої він відмовився. За несвоєчасну оплату платіжної вимоги абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі згідно діючого законодавства від суми платежу за кожен день прострочки.

Договір укладається на строк з 26.12.1997 р. по 26.12.1998 р. і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається переукладеним на новий строк, якщо за місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії (п. п. 5.1, 5.2).

Позивач зазначає, що ним було надано Житлово-будівельному кооперативу "Шовковик-14" послуги з водопостачання і водовідведення за період з 01.05.2013 р. по 30.06.2014 р. на загальну суму 177606,18 грн, зі сплати яких у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 23345,40 грн. Крім того, за несвоєчасне та неповне виконання зобов`язань з оплати послуг, позивачем також нараховано 535,25 грн - пені, 4669,08 грн - штрафу, 482,76 грн - 3% річних та 3309,52 грн - інфляційних втрат.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У якості підтвердження факту надання послуг з постачання питної води та водовідведення позивачем надано суду зведені відомості розщеплення сплат, акти про зняття показань з приладів обліку, підписані уповноваженими представниками сторін, реєстри дебетових повідомлень та розшифровки рахунків абонента, у яких зафіксовані об'єми спожитих відповідачем послуг та тарифи, застосовані при їх нарахуванні.

Як було вказано вище, пунктом 3.6 договору № 04981/4-14 передбачено, що абонент розраховується за користування водою і послугами каналізації в порядку інкасо платіжних вимог, які оплачуються без акцепту платника, шляхом зняття з його розрахункового рахунку сум, зазначених постачальником у платіжній вимозі.

Позивачем надано платіжні вимоги-доручення за період з травня 2013 року по червень 2014 року, які, за твердженням Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", виставлено до оплати в порядку інкасо платіжних вимог до банку одержувача відповідача.

Разом з тим, судом першої інстанції зроблено обгрунтований висновок стосовно того, що вказані платіжні вимоги не були належним чином виставлені відповідачу до оплати з огляду на наступні обставини.

Пунктом 2.2 укладеного між сторонами договору визначено, що абонент при зміні своїх реквізитів повідомляє про це постачальника у 7-ми денний строк.

Згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р., банк отримувача зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку отримувача і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і зараховувати кошти на рахунок отримувача, лише якщо вони збігаються. У разі їх невідповідності банк має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів (у які враховується і день надходження до банку отримувача електронного розрахункового документа) для встановлення належного отримувача цих коштів, яку зараховує на рахунок "Кредитові суми до з'ясування" (п. 2.31).

Відповідно до п. 2.32 вказаної інструкції, якщо немає змоги встановити належного отримувача, або не надійшли уточнені дані від банку платника, банк не пізніше четвертого робочого дня зобов'язаний повернути кошти банку, що обслуговує платника, із зазначенням номера та дати електронного розрахункового документа та причини повернення.

Разом з тим, на платіжних вимогах позивача, що долучені ним до матеріалів справи, відсутні відмітки банку одержувача відповідача про одержання розрахункового документа до виконання. У зв`язку з цим, місцевим господарським судом вказано на неналежне виконання Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" вимог п. 3.6 договору № 04981/4-14 в незалежності від обов`язку відповідача повідомити постачальника про зміну своїх реквізитів.

Отже, з огляду на вищевикладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами настання строку оплати послуг згідно з умовами договору № 04981/4-14 за фактично спожиті обсяги таких послуг.

Також, позивач зазначає, що укладеним договором № 04981/4-14 регулюються відносини сторін стосовно постачання питної води без розподілу її на категорії в залежності від того, для яких потреб ця послуга буде використана відповідачем у своїй господарській діяльності, у тому числі, і для виробництва продукції, яка потребує використання питної води для гарячого водопостачання населенню.

Так, згідно з п. 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 190 від 27.06.2008 р., договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 3.13 вказаних вище правил визначено, що суб'єкти господарювання, в яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, враховується в загальному обсязі стічних вод споживачів та оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

За висновками суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів, розрахунки за спожиту питну воду, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання, повинні проводитися з суб'єктами господарювання, в яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування чи концесію.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 р. у справі № 910/12489/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2014 р., відмовлено Публічному акціонерному товариству ,,Акціонерна компанія ,,Київводоканал" у стягненні з Житлово-будівельного кооперативу ,,Шовковик-14" заборгованості за договором № 04981/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення. При цьому, судом встановлено, що укладений між сторонами правочин не регулює відносин сторін з приводу постачання відповідачеві питної води для виготовлення гарячої води та сплати її вартості, а інші договори, які б регулювали такі відносини між сторонами, в матеріалах справи відсутні.

Також, у вказаній справі встановлено факт, що між відповідачем, як споживачем послуг, та АК ,,Київенерго", як постачальником, укладено договір № 7560601 від 04.01.2000 р. на постачання теплової енергії в гарячій воді. Оскільки договором № 04981/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення від 26.12.1997 р. не передбачений обов'язок відповідача оплачувати обсяги холодної (питної) води, що використовується для виготовлення гарячої води, а доказів постачання води відповідачу на його теплопункти (бойлери) позивач суду не надав, то вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості питної води та відповідних стоків, що використовується для виготовлення гарячої води за кодом 2-50480, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин колегія суддів наголошує на тому, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 р. у справі № 910/12489/13 встановлено преюдиційний факт відсутності обов`язку Житлово-будівельного кооперативу ,,Шовковик-14" сплачувати Публічному акціонерному товариству ,,Акціонерна компанія ,,Київводоканал" вартість послуг за надані обсяги холодної (питної) води, що використовується для виготовлення гарячої води за кодом 2-50480.

Тому, враховуючи усе вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Житлово-будівельного кооперативу "Шовковик-14" про стягнення заборгованості за договором № 04981/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення від 26.12.1997 р. за період з 01.05.2013 р. по 30.06.2014 р. у розмірі 23345,40 грн задоволенню не підлягають.

Також, апеляційний суд погоджується і з висновком Господарського суду м. Києва про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 535,25 грн пені, 4669,08 грн штрафу, 482,76 грн 3% річних та 3309,52 грн інфляційних втрат.

Вказані позовні вимоги є похідними від вимоги по основному зобов`язанню з оплати наданих послуг водопостачання та водовідведення. Тому, оскільки факт невиставлення позивачем платіжних вимог - доручень на виконання умов договору № 04981/4-14 унеможливлює визначення правильного періоду початку прострочки відповідача з оплати послуг водовідведення і водопостачання, місцевим господарським судом правомірно відмовлено позивачу у стягненні з відповідача пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" стосовно стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення у загальному розмірі 32342,01 грн та, з огляду на це, скасування рішення суду першої інстанції.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони. Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" не доведено обставин, наявність яких відповідно до положень чинного законодавства є підставою для стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Шовковик-14" заборгованості за договором № 04981/4-14.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р. у справі № 910/3586/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/3586/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко