ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.10.15 Справа № 904/7270/15
За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" в особі Дніпродзержинського управління по експлуатації газового господарства "Дніпропетровськгаз", м. Дніпродзержинськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОСТОК-РУДА", м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. № 57 від 25.05.15

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" в особі Дніпродзержинського управління по експлуатації газового господарства "Дніпропетровськгаз" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОСТОК-РУДА" про стягнення основного боргу у розмірі 1109, 89 грн., пені у сумі 197, 62 грн., трьох відсотків річних у розмірі 27, 28 грн. та інфляційних втрат у сумі 568, 56 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 14.09.2015.

Ухвалою суду від 14.09.2015 розгляд справи відкладено на 12.10.2015.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву та інші витребуванні судом документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення цінного листа з ухвалою суду (арк. с. 51-52).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 12.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2012 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" в особі відокремленого структурного підрозділу Жовтоводського управління по експлуатації газового господарства (далі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Восток-Руда" (далі - відповідач, замовник) було укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування системи газопостачання № 117/1 (далі - договір).

17.09.14 додатковою угодою № 640 до договору, сторони погодили змінити з 19.08.2014 найменування виконавця на: Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровськгаз" в особі Дніпродзержинського управління по експлуатації газового господарства ПАТ "Дніпропетровськгаз" (арк. с. 17).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт з технічного обслуговування системи газопостачання, в терміни, визначені графіком, затвердженим замовником та узгодженим з виконавцем, на газифікованих об'єктах.

Відповідно до п. 2.1 договору договірна ціна визначається на основі кошторису, складеного згідно з нормативною періодичністю обслуговування та вартості робіт за калькуляцією, який є невід'ємною частиною договору, є приблизною і складає 18794, 20 грн., яку було змінено додатковою угодою № 130 від 01.04.2014 встановлено на рівні 26174, 26 грн. (арк. с. 15).

Пунктом 5.1 договору встановлено, що підставою для розрахунків за виконані роботи з технічного обслуговування систем газопостачання є дійсний акт прийняття виконаних робіт (форма 2) та бухгалтерський рахунок.

Сплата за виконані роботи проводиться замовником протягом 10 робочих днів, з дня підписання акту прийняття виконаних робіт (форма 2) сторонами.

На виконання умов договору, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 1109, 89 грн., що підтверджується актом прийняття виконаних робіт (форма 2) від 30.09.2014 № 220/3/14ЖВ, підписаним обома сторонами та скріпленим печатками підприємств (арк. с. 18).

Відповідач вартість наданих послуг не сплатив, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 1109, 89 грн., про що сторони дійшли згоди, підписавши акт звірки взаєморозрахунків станом на 16.07.2015 (арк. с. 19).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання послуг згідно наданого акту приймання-передачі та не надано доказів їх оплати на суму 1109, 89 грн., а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню в розмірі 1109, 89 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 197, 62 грн. за період з 11.10.2014 по 10.04.2015.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 5.3 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за даним договором замовник або виконавець повинен сплатити іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який нарахована пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування пені, задовольняє дану вимогу повністю у розмірі 197, 62 грн.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 11.10.2014 по 05.08.2015 у розмірі 27, 28 грн. та інфляційні втрати за період з 11.10.2014 по 05.08.2015 у сумі 568, 56 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14) індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних, задовольняє дану вимогу повністю у розмірі 27, 28 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат, господарський суд задовольняє дану вимогу частково у сумі 512, 83 грн., оскільки позивачем при нарахуванні інфляційних втрат не було враховано положення пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14, відповідно до якого індекс інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця помноженої на індекс інфляції з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1773, 51 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Руда" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, провулок Капітальний, 2; ідентифікаційний код 19354901) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, 2; ідентифікаційний код 03340920) в особі Дніпродзержинського управління по експлуатації газового господарства "Дніпропетровськгаз" (51931, м. Дніпродзержинськ, пров. Цегельний, 3; ідентифікаційний код 24607860) основний борг у розмірі 1109, 89 грн., пеню у сумі 197, 62 грн., три відсотки річних у розмірі 27, 28 грн., інфляційні втрати у сумі 512, 83 грн. та 1773, 51 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.10.2015

Суддя ОСОБА_2