ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
Судді господарського суду Миколаївської області Фролова В.Д. стосовно рішення господарського суду Миколаївської області від 07 жовтня 2015 р. у справі №915/206/15
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
про: зобовязання припинити і заборонити газопостачання абонентам
Рішенням господарського суду Миколаївської області від 07.10.2015 року у справі № 915/206/15 вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач) до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (надалі - відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз ЗБУТ» (надалі відповідач-2) задоволено частково, в задоволенні вимог до відповідача-1 в позові відмовлено; заборонено відповідачу-2 без надання письмового дозволу позивача надавати послуги з газопостачання, використовуючи для надання цих послуг газову мережу, що належить позивачу, 25 споживачам (третім особам 1-25) в смт. Арбузинка, Миколаївської області.
Керуючись статтею 4-7 Господарського процесуального кодексу України висловлюю окрему думку стосовно рішення господарського суду Миколаївської області від 07.10.2015 року у справі № 915/206/15, оскільки, більшість суддів проголосували за часткове задоволення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
Постановою Вищого господарського суду України від 14.04.15 року по справі № 915/1056/14 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» встановлено, що право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Підставою для пред'явлення позову про зобов'язання відповідача-2 припинити газопостачання окремим абонентам стало те, що такі абоненти відмовилися від укладення з позивачем договорів на пайові частки та сплатити витрати на утримання газопроводу (сума яких, як і обов'язок щодо укладання договорів і здійснення відшкодування з боку споживачів, які газифікували своє житло, на користь позивача вартості будівництва газопровідних мереж, визначені у додатковій угоді № 1 до договору від 02.08.2006 р.).
Згідно пп. 1 п. 3.1 Ліцензійних умов при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен провадити ліцензовану діяльність лише на території ліцензованої діяльності, затвердженій НКРЕКП. Територія ліцензованої діяльності визначається як територія адміністративно-територіальної одиниці, де знаходяться споживачі, які включені до абонентської бази споживачів природного газу, враховуючи наявність розподільних газопроводів у власності або користуванні ліцензіата.
Cлід зазначити, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз ЗБУТ» взагалі відсутні договірні відносини, які повинні регулювати користування газовими мережами позивача під час здійснення господарської діяльності відповідачем-2 щодо постачання природного газу споживачам.
Господарський договір виступає одним із головних регуляторів відносин, що виникають між учасниками господарської діяльності у сфері господарювання.
Обставини справи свідчать, що позивач надав згоду відповідачу-2 на користування газовими мережами та постачання газу тим абонентам до яких у нього відсутні майнові претензії. Це підтверджується вимогою позивача до ТОВ «Миколаївгаз ЗБУТ».
Відповідно до ч. 4 ст. 147 Господарського кодексу України право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу.
Статтею 20 ГК України передбачено перелік способів захисту порушених прав. Аналогічні за змістом положення містяться у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Є очевидним та випливає з обставин справи, що між третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору та позивачем є спір про правомірність їх приєднання до газових мереж та сплати грошових внесків за користування ними, власником яких є позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 Зазначений спір носить матеріальний та індивідуальний характер.
З матеріалів справи та пояснень учасників процесу відомо, що правові спори між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та кожним користувачем (третіми особами 1-25 у даній справі) окремо у судовому порядку не вирішувалися.
Обраний позивачем спосіб захисту, такий як зобовязати відповідачів відключити колективно від газової мережі власником якої він є, осіб які знаходяться з ним в спірних відносинах є неналежним та таким, що не передбачений законодавством України, та грубо порушує права фізичних осіб та відповідачів. ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» та ТОВ «Миколаївгаз ЗБУТ» є монополістами, яких вимушено відключати колективно споживачів - фізичних осіб замість позивача, а з тими особами у яких спір з власником ФОП ОСОБА_1, який також є монополістом, відсутній - подавати газ, що ускладнить виконання рішення на правових підставах.
Безперечним є те, що між позивачем та відповідачами є спір за безкоштовне використання газової мережі, яка знаходиться у власності відповідачів (володіння, користування, обмежене розпорядження) та умов компенсації за її використання при подачі газу споживачам.
Способами захисту прав є відповідні заходи, які дають обєктивні підстави постраждалій особі відновити своє становище, яке існувало до порушення її права і отримати тим самим втрачені блага майнового або немайнового характеру.
Крім того, судом встановлено, що позивач вже вибрав інший спосіб захисту своїх прав, у звязку з чим звертався до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовами до споживачів про стягнення боргу по договору про спільне користування неподільними і загальними газопроводами, що підтверджується рішенням від 06.05.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09.07.2015 року (справа № 467/2446/14-ц, провадження № 22-ц/784/1532/15).
Суд заборонив надавати послуги газопостачання абонентам фізичним особам, які не є і не можуть бути відповідачами по справі у господарському процесі з підстав, що вони не мають безстрокового дозволу позивача по причині неуплати йому грошей, суми яких визначені самим позивачем без обґрунтування, без будь-яких договірних відносин з цього питання між позивачем та фізичними особами свідчать про те, що суд фактично вирішив спір між ними в порушення господарського процесуального законодавства. Таке рішення суду має елементи неправосудного, що унеможливлює його виконання.
Відтак, у разі коли обраний спосіб не є таким, що спрямований на поновлення порушених прав, а тим більше веде до непередбачених ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України інших правил встановлених законодавчими актами чи договорами, суд не має права задовольняти відповідні позовні вимоги.
Слід зазначити, що п. 2 ч. 1 ст. 80, п. 2 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України не передбачений розгляд позову, якщо є справа господарського спору між тими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору не є сторонами в судовому процесі та не мають право на зміну підстав і предмету позову ст.ст. 21, 27 ГПК України.

Суддя Фролов В.Д.