РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/22156/15

За позовом Державної фінансової інспекції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство екології та природних ресурсів України

про стягнення 128 604,71 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники учасників процесу:

від позивача: Босенко Є.Ю. (довіреність № 25/8/117-Д від 11.08.2015)

від відповідача: Дешевий О.А. (директор)

Бойко А.А. (довіреність 2015/01/13-1 від 13.01.2015)

від третьої особи: Черкунов О.В. (довіреність б/н від 17.07.2015)

вільний слухач: ОСОБА_5 (посвідчення 401/2015 від 29.09.2015 видане Міністерством екології та природних ресурсів України)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Державна фінансова інспекція України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" про стягнення 128 604, 71 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України (третя особа), якою встановлено, що відповідачем завищено вартість послуг щодо створення науково-дослідної роботи за вказаним договором на загальну суму 128 604,71 грн., що відображено в акті від 14.11.2014 №31-21/47.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі 910/22156/15, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство екології та природних ресурсів України, розгляд справи призначено на 17.09.2015.

17.09.2015 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові заперечення на позов № 2015/09/16-1 від 16.09.2015 з додатками та довідка № 2015/09/16-2.

У поданих запереченнях відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, з тих підстав, що: послуги за договором № 118/270/12/2 від 21.12.2012 року надані виконавцем у повному обсязі, належним чином, у визначений договором строк та прийняті і оплачені замовником; відсутній факт (подія) нанесення будь-яких збитків з боку виконавця при виконанні договору № 118/270/12/2 від 21.12.2012 року; у позивача відсутні підстави і повноваження для звернення до господарського суду із заявленим позовом, оскільки будь-яких вимог до відповідача позивач не висував.

В судове засідання 17.09.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання 17.09.2015 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 01.10.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

30.09.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення, у яких останній зазначає, що проведеною зустрічною звіркою в ТОВ «Айкюжн» встановлено факт не підтвердження первинними документами витрат, включених Товариством до калькуляцій кошторисної вартості за договором № 118/270/12/2, укладеним з Мінприроди України на загальну суму 128 604,71 грн., внаслідок чого державному бюджету в особі Мінприроди України завдано збитків на суму 128 604,71 грн.

01.10.2015 р. через канцелярію суду від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 01.10.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, надав усні пояснення по справі.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили.

Представники третьої особи надали суду усні пояснення по справі.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 01.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.12.2012 р. між Міністерством екології та природних ресурсів України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙКЮЖН" (далі - виконавець) укладено Договір № 118/270/12/2 про закупівлю послуг за державні кошти (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, виконавець зобов'язується у 2012 році надати послуги з виконання науково-дослідних робіт, проведення досліджень та розробок в галузі фізико-математичних наук (створення, постійне оновлення та функціонування банку даних найкращих доступних технологій та методів керування, що застосовуються для зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин та парникових газів (2 етап), а замовник - прийняти та оплатити такі послуги.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що ціна Договору становить 243 000,00 грн. без ПДВ.

Ціна Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.2 Договору).

Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення виконавцем рахунка на оплату наданих послуг та підписання сторонами Акта здавання-приймання наданих послуг (п. 4.1 Договору).

Згідно з п. 6.3.4 Договору, по закінченню надання послуг виконавець надає замовнику три комплекти наукової технічної продукції (звіт), передбаченої технічним завданням та умовами договору; Акт здавання-приймання наданих послуг, у тому числі кошториси фактичних витрат з розшифруванням за статтями, включаючи кошториси фактичних витрат від співвиконавців. Акти звірки розрахунків, акти здавання-приймання необоротних активів.

Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 28.12.2012 р. (п. 10.1 Договору).

Між сторонами підписано Додаток № 3 до Договору «Калькуляція кошторисної вартості роботи», відповідно до якої договірна ціна становить 243 000,00 грн.

На виконання умов Договору відповідач виконав, а Міністерство екології та природних ресурсів України прийняло обумовлені Договором послуги, що підтверджується Актом № 1 здавання-приймання наданих послуг від 27.12.2012 р., який підписаний уповноваженими представниками сторін Договору без зауважень.

Також 27.12.2012 р. між сторонами Договору підписаний акт приймання необоротних активів.

25.02.2013 року Замовник повністю розрахувався з Виконавцем за надані послуги згідно з Договором № 118/270/12/2.

Державною фінансовою інспекцією України на виконання ухвал Печерського районного суду міста Києва від 13.10.2014 № 757/28762/14-к та від 28.10.2014 № 757/30710/14-к проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України, про що складено акт від 14.11.2014 р. № 31-21/47.

У зазначеному акті встановлено, що з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Мінприроди України, проведено зустрічну звірку в ТОВ "Айкюжн", який був виконавцем науково-дослідних робіт за бюджетною програмою 2401270 "Здійснення природоохоронних заходів". Проведеною зустрічною звіркою з ТОВ "Айкюжн" встановлено факт не підтвердження первинними документами витрат, включених Товариством до калькуляцій кошторисної вартості за договором № 118/270/12/2, укладеним з Мінприроди України на загальну суму 128 604,71 гривні.

Так, під час проведення зустрічної звірки встановлено, що до акту здавання- приймання наданих послуг за Договором № 118/270/12/2 ТОВ 'Айкюжн" включено витрати на оплату праці за грудень 2012 на суму 121 455,30 грн та відрахування внесків на соціальні заходи (36,77% від заробітної плати) на суму 44 659,11 гривень. При цьому, згідно з розрахунково-платіжною відомістю з оплати праці за грудень 2012, сума понесених витрат ТОВ "Айкюжн" на оплату праці працівників за період з 21.12.2012 по 27.12.2012 (7 календарних днів) становить 27 425,39 грн. (121 455,30 грн. * 7/31) та відрахування внесків на соціальні заходи становить 10 084,31 грн. (27 425,39 грн. * 36,77/100).

На думку позивача, відповідачем завищено вартість послуг щодо створення науково - - дослідної роботи за вказаним договором на загальну суму 128 604,71 грн., внаслідок чого державному бюджету в особі Мінприроди України завдано збитків суму 128 604,71 гривень.

За твердженням позивача, третя особа - Міністерство екології та природних ресурсів України, відмовилася від підписання акту від 14.11.2014 р. № 31-21/47 та не усунула встановлених ревізією порушень.

У зв'язку з наведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути суму збитків у розмірі 128 604,71 грн. з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між відповідачем та третьою особою Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Крім того, відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 180 ГК України встановлено, що при укладанні господарських договорів сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Підписавши спірний Договір, сторони Договору погодили всі істотні умови договору та самі визначили і погодили взаємні зобов'язання.

У ст. 632 ЦК України закріплено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як зазначалось вище, у п. 3.1 Договору сторони погодили, що ціна Договору становить 243 000,00 грн. без ПДВ. Сторонами підписано Додаток № 3 до Договору «Калькуляція кошторисної вартості роботи», відповідно до якої договірна ціна становить 243 000,00 грн.

Тобто, під час укладення Договору № 118/270/12/2 від 21.12.2012 р. сторонами на основі вільного волевиявлення було погоджено умови щодо ціни, Договір укладено за результатами проведення конкурсних торгів, результати яких у встановленому законодаством порядку не оскаржувались, доказів протилежного суду надано не було.

Більше того, під час дії Договору № 118/270/12/2 від 21.12.2012 р. сторони не скористались правом, наданим п. 3.2 Договору, щодо зменшення договірної ціни.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Таким чином, посилання позивача на результати перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами правочину та не можуть ніяким чином їх змінювати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку. Аналогічну позицію наведено у постановах від 17.06.2014р., від 10.02.2015р. та від 04.03.2015р. Вищого господарського суду України по справах №910/20699/13, №906/1193/14 і №904/5477/14 відповідно.

Більше того, суд зазначає, що сторона спірного Договору - Міністерство екології та природних ресурсів України, акт ревізії від 14.11.2014 р. № 31-21/47 не підписало, жодних вимог до відповідача щодо завищення вартості наданих послуг не заявляло, відносини, які виникли з № 118/270/12/2 про закупівлю послуг за державні кошти, стосуються тільки сторін Договору, Державна фінансова інспекція України не є стороною спірного Договору.

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, Державна фінансова інспекція України зазначає, що кошти у розмірі 128 604,71 грн. є збитками, що завдані Державному бюджету України в особі Міністерства екології та природних ресурсів України.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між протиправними діями особи, самою шкодою та наявністю вини (умислу або необережності).

Відсутність причинного зв'язку, як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача.

Згідно ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, в силу ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди відображені у статті 1166 ЦК України, у відповідності до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, з огляду на положення статей 22, 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Разом з цим, суд зазначає, що на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем протиправних дій під час виконання умов спірного Договору або доказів наявності вини відповідача.

Сам по собі Акт ревізії не є підставою для безспірного і безумовного визначення наявності порушення в діях відповідача і підставою для стягнення коштів отриманих у виконання договірних відносин.

Водночас обов'язок доведення наявності заподіяної шкоди має бути доведений позивачем з дотриманням вимог ГПК України.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене вище, факт належного виконання відповідачем зобов'язань за спірним Договором, відсутність будь-яких угод щодо зміни умов Договору в частині зменшення/збільшення ціни, а також факт недоведеності у діях відповідача всіх елементів, необхідних для настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 06.10.2015 р.

Суддя С.О. Турчин