РІШЕННЯ

01 жовтня 2015 року Справа № 913/633/15

Провадження №16/913/633/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Лисичанська енергосервісна компанія, м. Лисичанськ Луганської області

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Лисичанськтепломережа, м. Лисичанськ Луганської області

про визнання договору недійсним

Суддя Шеліхіна Р.М.,

секретар судового засідання-помічник судді Павлова А.О.,

представники сторін:

від позивача ОСОБА_2, дов. від 20.05.15 №80;

від відповідача ОСОБА_3, дов. від 14.01.15 №50,

ОСОБА_4, дов. від 14.01.15 №49;

В С Т А Н О В И В:

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним договору від 21.10.13 №105, укладеного між сторонами по справі.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 20.08.2015 порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду на 10.09.2015.

Предметом спірного договору сторони встановили виконання робіт по виготовленню теплової енергії на опалювальний сезон 2013-2014 років з власних енергоносіїв виконавця, яким за спірним договором є відповідач, а замовником виготовленої теплової енергії є позивач. Дані правовідносини сторони назвали послугою, яку замовляє позивач і зобовязаний оплатити відповідачеві у відповідному розмірі на підставі предявленого щомісяця виконавцем (відповідачем) замовнику (позивачу) рахунку і акту виконаних робіт. Тобто, за змістом договору послуга це виготовлення теплової енергії.

В позовній заяві позивач вказує, що укладений (спірний) договір не є договором послуги по виготовленню відповідачем теплової енергії для транспортування позивачем кінцевому споживачу, а є договором поставки природного газу (від відповідача позивачу), на що відповідач не має ліцензії.

Позивач вважає укладений договір удаваним та таким, що укладений для приховування іншого правочину, а саме - для приховування правочину по поставці відповідачем газу на котельні позивача для виготовлення ним теплової енергії в період опалювального сезону 2013-2014 років. У звязку з тим, що відповідач Комунальне підприємство Лисичанськтепломережа - не мав на дату укладення і в процесі виконання спірного договору ліцензії на поставку природного газу, позивач просить визнати договір від 21.10.13 №105 недійсним.

Позовні вимоги мотивовано приписами ч.2 ст. 203, ч.1 ст.215, ч.1 ст.227, ст..235 ЦК України, а також нормою ст. 9 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності.

Представник позивача надав до справи додаткові пояснення, в яких він проводить оцінку доказів в підтвердження доводів, викладених в позовній заяві. До письмового пояснення позивач додав укладені та виконані ним договори на поставку теплової енергії, акти виконаних робіт, які позивач вважає доказом поставки газу відповідачем за спірним договором, відповіді на запити позивача з приводу поставки та споживання газу і теплоенергії, а також документи в підтвердження статусу юридичної особи.

У судовому засіданні 01.10.15 представник позивача надав схеми теплотраси та її розмежування від котельних до опалювальних обєктів.

Відповідач відзивом від 09.09.15 №1871 проти позову заперечив, зазначивши про повну відповідність спірного договору вимогам закону, про фактичне виконання відповідачем умов спірного договору як договору послуг, за яким він (відповідач) виготовляв теплову енергію і транспортував її позивачеві, і про відсутність наміру сторін приховати правочин по поставці природного газу позивачеві, адже такого правочину, на думку відповідача, між сторонами не відбувалось.

В підтвердження своїх доводів відповідач надав до справи ті ж самі акти виконаних робіт до спірного договору, що надавав і позивач, листування між сторонами спору в період виконання спірного договору та (у судовому засіданні 01.10.15) завірені копії податкових накладних з нарахованим податковим зобовязанням по виконанню відповідачем спірного договору, аналіз роботи підприємства за 4 квартал 2013 року з відображенням витрат газу по котельних позивача і супровідний лист від 21.02.14 №506, направлений до Національної комісії державного регулювання в сфері комунальних послуг зі звітами форми 1-НКП-тепло і 2-НКП-тепло за січень 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу пріоритету або вищої сили, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» - субєкт господарської діяльності по виробництву, транспортуванню і постачанню теплової на підставі ліцензії серії АЕ від 27.09.13 №198309. Даний вид діяльності також вказано в статуті підприємства (п.18).

На підставі договору оренди майна від 31.12.10 (з додатком від 15.10.11), укладеного між ТОВ «Газтеплоенерго», як орендодавцем, та позивачем, як орендарем, позивач отримав в оренду 4 модульні котельні за адресами: на кварталі 40 років Перемоги,12»а», на проспекті Леніна,134, по вул.. Ломоносова, 9 та вул.. Могилевського, 5 в м. Лисичанську що підтверджено актами прийому-передачі майна, підписаними сторонами договору без доповнень і зауважень (а.с.16,18). Договір укладено строком до 31.12.16 за певну плату і без права суборенди.

Позивач на виконання своїх підприємницьких функцій і в цілях постачання теплоенергії укладає договори на постачання теплоенергії з управлінням охорони здоровя Лисичанської міської ради від 29.11.13 №2/3 (на опалення двох обєктів: на кварталі 40 років Перемоги,12»а» і на проспекті Леніна,134 в м. Лисичанську) та договір від 28.12.12 №220 з відділом освіти Лисичанської міської ради (на опалення двох обєктів: по вул.. Ломоносова,9 та вул.. Могилевського,5 в м. Лисичанську). Договори укладено на період 2013 року. На виконання вказаних договорів позивач виконував постачання теплової енергії в період 2013 і 2014 років у вказані обєкти, використовуючи орендовані котельні, що підтверджено листами отримувачів послуг (а.с. 62-65) та актами про відключення теплової енергії, підписаними сторонами вказаних договорів (а.с.141-144).

Ділянки теплотраси від орендованих позивачем котельних до обєктів опалення належать позивачеві, що підтверджено сторонами при розгляді спору.

Таким чином, протягом опалювального сезону 2013-2014 років позивач постачав теплоенергію, використовуючи орендовані котельні, по власним теплотрасам до обєктів, з якими укладено договори на постачання теплової енергії, що в порядку приписів ст..ст.33,34 ГПК України належними та допустимими доказами підтвердив позивач.

При веденні господарської діяльності позивач використовує енергетичні ресурси, в тому числі і природний газ, на поставку якого укладає договори з НАК «Нафтогаз України». Так на період опалювального сезону 2013-2014 років позивач уклав два договори з НАК «Нафтогазом України» - від 28.12.12 №13/20001-БО-20 та від 18.12.13 №13/81/14-БО-20 (долучені до справи).

Між тим, вказані договори не виконані, газ позивач не отримав в період з вересня 2013 року по травень 2014 року, про що НАК «Нафтогаз України» повідомив у відповіді на адвокатський запит (а.с.42). В підтвердження доводів щодо відсутності поставки природного газу від НАК «Нафтогаз України» позивачеві у вказаний період долучено до справи лист Лисичанського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства ПАТ по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» від 23.07.15 №536 (а.с.19). Також листом «Луганськгаза» від 10.06.15 №419 (а.с.43) підтверджено певну кількість спожитого газу, придбаного КП»Лисичанськтепломережа» для виготовлення теплової енергії для опалення обєктів позивача за період 2013-2014 років.

Так, обидва листа містять інформацію про те, що ліміти газу у вказаний період були про транспортовані Лисичанським міжрайонним управлінням по експлуатації газового господарства ПАТ по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», використовуючи державний газопровід, і надані КП»Лисичанськтепломережа» (відповідачу) для цілей на виробництво теплової енергії на обєкти ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» (позивача), з якими у позивача укладено договори на постачання теплоенергії. Лист на а.с. 43 містить конкретні обєми поставленого газу.

У звязку з тим, що позивач не мав можливості отримати природний газ для опалення своїх обєктів від гарантованого газопостачальника, в даному випадку це НАК «Нафтогаз України», позивач отримував природний газ від відповідача на підставі укладеного сторонами договору від 21.10.13 №105, який є предметом спору.

Договором від 21.10.13 №105 (з додатками №1 і №2) встановлено, що предметом цього договору є виконання робіт по виготовленню теплової енергії на опалювальний сезон 2013-2014 років з власного енергоносія (тобто, газу) виконавця. Сторони за договором: замовник позивач, виконавець відповідач. За текстом договору виконавець надає послугу замовнику за плату - орієнтовно 3000000грн. Підставою для оплати послуги є акт виконаних робіт і рахунок-фактура, предявлені виконавцем послуг (відповідачем).

Розділ 3 спірного договору встановлює права та обвязки замовника (позивача): замовник зобовязаний передати в користування виконавцю (відповідачу) котельні за адресами: на кварталі 40 років Перемоги,12»а», на проспекті Леніна,134, по вул.. Ломоносова, 9 та вул.. Могилевського, 5 в м. Лисичанську саме ті котельні, які позивач орендував на підставі договору оренди майна від 31.12.10 (з додатком від 15.10.11) без права суборенди.

Виконавець (відповідач) по спірному договору приймає від замовника (позивача) вказані котельні згідно опису, який є додатком до договору (а.с.12). Акт приймання-передачі орендованого обладнання в матеріалах справи відсутній.

Сторони також встановили в додатку №1 «Кошторис на виконання робіт на опалювальний сезон 2013-2014 років», в якому вказали кількість та вартість газу, електроенергії і води.

Виконуючи спірний договір, сторони оформлювали свої правовідносини актами надання послуг, в яких вказано про виконання послуги - роботи по виробництву теплової енергії на певну суму грошових коштів (а.с.66-71). При проведенні судом такого розрахунку: кількість спожитого газу (наприклад, в жовтні 2013 року 23196м3,), вказаного в листі «Луганськгаза» від 10.06.15 №419 (а.с.43), умножити на ціну газу, вказану в додатку до спірного договору №1 під назвою «Кошторис…» 3823,78грн. (а.с.11), підсумок буде дорівнюватиме сумі так званих послуг, вказаній в акті надання послуг (наприклад, за жовтень 2013 року це сума 88696,40грн., а.с.66). Тобто, суд дійшов висновку, що акти надання послуг відображують вартість поставленого відповідачем позивачу газу, а не ціну наданої послуги.

Отже,враховуючи вищевикладене, схема виробництва теплової енергії в опалювальний сезон 2013 2014 роках на обєкти, з якими уклав договори на постачання теплоенергії позивач (вказані вище за текстом рішення), має такий вигляд: по газопроводу, який є державною власністю і перебуває в господарському віданні газорозподільного підприємства «Луганськгаз», був поставлений НАК «Нафтогаз» і протранспортований «Луганськгаз» газ для відповідача, як субєкта господарської діяльності, якому було виділено ліміти газу гарантованим газопостачальником на підставі договору, а відповідач, керуючись умовами спірного договору, поставляв отриманий газ в котельні, які були в оренді у позивача, і далі теплоенергія у вигляді нагрітої води поставлялась по тепломережі позивача на обєкти опалення, з яким у позивача було укладено відповідні договори на постачання теплоенергії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірний договір було укладено сторонами для поставки газу відповідачем позивачеві, і відповідач поставляв газ позивачу при виконанні спірного договору. При цьому слід вказати, що вартість електроенергії та води, як передбачено в додатку №1 до договору з назвою «Кошторис…», до вартості послуг, відображених в актах надання послуг, не врахована.

Даний висновок ґрунтується також на відсутності доказів про фактичну передачу позивачем відповідачеві котельних, до яких надходить газ для нагрівання води в системі опалювання. Котельні, які позивач взяв в оренду на підставі вищевказаного договору, передані позивачеві без права передавання в суборенду, у звязку з чим позивач не передав дане обладнання відповідачеві а ні за окремим договором, ані за актом приймання-передачі.

У звязку з вище викладеним, доводи відповідача про те, що за спірним договором надавалась послуга позивачеві по виготовленню теплової енергії, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Доводи відповідача про те, що спірний договір було укладено під тиском представників влади, не мають значення для вирішення спору по суті. Листування між сторонами по справі в період дії спірного договору, додане відповідачем до відзиву, не спростовує висновків про фактичну поставку газу відповідачем позивачу.

Завірені копії податкових накладних з нарахованим податковим зобовязанням при виконанні відповідачем спірного договору, як і аналіз роботи підприємства за 4 квартал 2013 року з відображенням витрат газу по котельних позивача, не спростовують вищевикладених доводів, а свідчать про нарахування відповідачем податкового зобовязання і про особливості ведення обліку енергоносіїв. Правильність і законність таких дій з боку відповідача не є предметом дослідження даного спору і відповідальність за правильність і достовірність таких дій несуть посадові особи підприємства. Супровідний лист від 21.02.14 №506, направлений до Національної комісії державного регулювання в сфері комунальних послуг зі звітами форми 1-НКП-тепло і 2-НКП-тепло за січень 2014 року,не є доказом по справі в розумінні приписів ст..ст.33,34 ГПК України.

Аналізуючи вищевказані матеріали справи у відповідності до приписів ст..43 ГПК України, суд дійшов висновку, що спірний договір є удаваним правочином, укладеним для приховання правочину по поставці газу відповідачем позивачеві (ст.235 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.235 ЦК України відносини сторін цього спору повинні бути врегульовані правилами правочину, який вони насправді вчинили, тобто законодавчими актами, якими врегульовано правовідносини з поставки природного газу.

Фактичні дії при виконанні сторонами спірного правочину, а саме дії по поставці газу відповідачем позивачеві - суперечать актам цивільного законодавства - ст..9 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності. При виконанні договору від 21.10.13 №105, укладеного між сторонами по справі, фактично відбувалась поставка природного газу від відповідача в котельні, які експлуатував позивач, для виробництва теплової енергії на поставку до обєктів опалення в період 2013-2014 років, з якими позивач уклав договори на постачання теплової енергії.

Відповідач не має ліцензії на поставку газу, у звязку з чим спірний договір укладено з порушенням закону - приписів ст..9 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. З огляду на вимоги даної норми права (частини 1 ст.203 ЦК України) і приписи ч.1 статті 215 ЦК України, враховуючи правовідносини сторін у справі, є підстави для визнання договору недійсним.

Згідно правил ч.1 ст..227 ЦК України договір від 21.10.13 №105, укладений між сторонами по справі, має бути визнаний недійсним, оскільки відповідач не мав права його вчиняти.

За таких підстав позов слід задовольнити і слід визнати недійсним договір від 21.10.13 №105, укладений між сторонами по справі, оскільки даний правочин порушує закон.

Відповідно до ст..49 ГПК України судові витрати суд розподіляє між сторонами справи порівну.

На підставі викладеного, ст..ст.203,215,227,235 ЦК України, ст..9 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності», керуючись ст..ст.22,33,34,43,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір від 21.10.13 №105, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Лисичанська енергосервісна компанія, м. Лисичанськ Луганської області та ОСОБА_1 підприємством Лисичанськтепломережа, м. Лисичанськ Луганської області.

3. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Лисичанськтепломережа, м. Лисичанськ Луганської області, вул.. Баумана, 17, ід. Код 13401321 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Лисичанська енергосервісна компанія, м. Лисичанськ Луганської області, вул.. Свердлова, 349, ід. Код 35389334 судовий збір в сумі 609 грн. Видати наказ.

Рішення підписане 06 жовтня 2015 року.

Суддя Р. Шеліхіна