ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.09.15р. Справа № 904/7551/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за угодою про порядок погашення боргових зобов'язань в сумі 26 962 676 грн. 43 коп.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1 дов. від 13.08.15р.

від відповідача - ОСОБА_2 дов. №29 від 16.06.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "СОКАР Україна" (надалі Позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "ЕНЕРГО-ІНВЕСТ" (надалі Відповідач), в я кому просить суд стягнути з Відповідача суму грошових коштів у розмірі 26 962 676 грн. 43 коп., в тому числі 13 869 811,73 грн. основного боргу, 8 927 863,75 грн. інфляційних втрат, 607 865,51 грн. три проценти річних. 3 557 135,44 коп. процентів за користування чужими коштами.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач посилається на неналежне виконанням з боку Відповідача своїх договірних зобов'язань, встановлених умовами угоди про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013 року.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що заявлена до стягнення в рамках даного спору сума основного боргу, вже була стягнута з Відповідача під час вирішення судом справі № 904/936/13-г. Щодо вимог про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами, заперечення Відповідача ґрунтуються на тому, що укладена сторонами угода про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013 року не є позиковим зобов'язанням, що виключає підстави для нарахування відсотків, передбачених ст. 1048 ЦК України. Заперечення в частині стягнення трьох процентів річних, Відповідач обґрунтовує тим, що в складі суми заборгованості на яку здійснено нарахування відповідної суми відсотків, є зобов'язання зі сплати неустойки (пені), при цьому, в силу положень ч. 2 ст. 550 ЦК України, проценти на неустойку не нараховуються. Відносно заявленої до стягнення суми інфляційних збитків, заперечення ґрунтуються на невірному визначенні Позивачем сукупного індексу інфляції за спірний період.

09.09.2015 року Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках Відповідача, перелік яких наведений в заяві, та накладення арешту на рухоме та нерухоме майно Відповідача з оголошенням заборони на його відчуження.

Заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що значна сума заборгованості, що заявлена до стягнення, та відсутність належним чином документально підтверджених відомостей про вжиття з боку Відповідача будь-яких дій, спрямованих на її погашення, надають підстави допускати ймовірність настання обставин, за яких належне відповідачу майна (грошові кошти) можуть зменшитися або взагалі зникнути.

В засіданні суду 28.09.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення. згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи, 12.10.2012 року між ТОВ „Торговий дім "СОКАР Україна" (Постачальник) та ТОВ „ПІК „Енерго-Івест (Покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів № 511-2012, відповідно до якого Постачальник зобовязався поставити Покупцеві нафтопродукти, а останній зобовязався прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору.

В зв'язку з неналежним виконанням Покупцем своїх зобов'язань за договором поставки нафтопродуктів, Постачальник звернувся до господарського суду Дніпропетровської області за захистом свого порушеного права.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2013 року у справі № 904/936/13-г позовні вимоги задоволено частково, з ТОВ „ПІК „Енерго-Івест на користь ТОВ „Торговий дім „СОКАР Україна" стягнуто 18 256 529,09 грн. основного боргу, 389 231,46 грн. додаткових витрат, повязаних із транспортуванням вантажу. Провадження у справі в частині стягнення заборгованості в розмірі 5 000 000,0 грн. припинено на підставі п. 11ст. 80 ГПК України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 18 256 529,09 грн. основного боргу, 1 207 752,29 грн. пені, 241 550,46 грн. 3% річних, 30 022,03 грн. інфляційних втрат та 389 231 грн. 46 коп. додаткових витрат, пов'язаних із транспортування вантажу. В решті позову відмовлено, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

07.05.2013 року на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2013 року та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року видано наказ.

12.06.2013 року відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду дніпропетровської області № 904/936/13-г від 07.05.2013 року.

15.11.2013 року між ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" (кредитором) та ТОВ "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" (боржником) укладено угоду про порядок погашення боргових зобовязань, згідно якої останній зобов'язався у строк до 31.05.2014 року погасити перед кредитором в повному обсязі наявний борг за договором поставки нафтопродуктів № 511-012 від 12.10.2012 року, а також грошові кошти, стягнуті на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року у справі № 904/936/13-г.

В пунктах 1.2., 1.3. угоди сторони домовились, що загальна сума боргу станом на 15.11.2013 року складає 15 925 085,33 грн. Боржник зобовязався погасити борг достроково або за графіком:

- 01.12.2013-31.12.2013 року - 2 654 181,16 грн.;

- 01.01.2014-31.01.2014 року - 2 654 180,83 грн.;

- 01.02.2014-28.02.2014 року - 2 654 180,83 грн.;

- 01.03.2014-31.03.2014 року - 2 654 180,83 грн.;

- 01.04.2014-30.04.2014 року - 2 654 180,83 грн.;

- 01.05.2014-31.05.2014 року - 2 654 180,83 грн.

Як убачається зі змісту наданих Позивачем пояснень, погоджена сторонами в п. 1.2. Угоди від 15.11.2013 року сума боргу (15 925 085,33 грн.), становить залишок непогашеної Відповідачем заборгованості, стягнутої з Відповідача за рішенням суду у справи № 904/936/13-г.

Як зазначає Позивач в своєму позові, в супереч взятих на себе зобов'язань за Угодою про порядок погашення боргових зобов'язань, Відповідач здійснив лише часткове погашення суми боргу, сплативши на користь Позивача 2 055 273,60 грн., в зв'язку з чим, станом на час звернення до суду, непогашення заборгованість згідно Угоди склала 13 869 811,73 грн.

Аналізуючи зміст Угоди про порядок погашення боргових зобов'язань, Позивач робить висновок, що оскільки укладаючи зазначену Угоду, сторони зафіксували наявність боргового зобов'язання з оплати заборгованості по поставці, та інші грошові зобов'язання Боржника, встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року, та змінили зазначене зобов'язання позиковим зобов'язанням з його подальшою розстрочкою, в результаті укладення вказаної угоди відбулося припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація) (ст.ст. 604, 1053 ЦК України).

З огляду на вказані висновки, Позивач вимагає стягнення з Відповідача залишку встановленої Угодою про порядок погашення боргових зобов'язань суми боргу, а також нарахованих згідно ст. 1048 ЦК України відсотків від суми позики, та трьох процентів річних і інфляційних збитків, розрахованих від суми простроченого грошового зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявлених до стягнення сум в зв'язку з невиконанням Відповідачем умов Угоди про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013 року, виходячи з наступного.

Одним з різновидів домовленості сторін, як підставою припинення зобовязання є новація зобовязання - заміна первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (ч. 2 ст. 604 ЦК України).

Характерними особливостями новації, є: а) припинення в повному обсязі раніш існуючого первісного зобов'язання; б) дійсність первісного договірного зобов'язання; в) наявність домовленості сторін про заміну зобов'язання новим, при цьому, намір замінити одне зобов'язання іншим, повинен бути прямо і недвозначно виражений в тексті договору або ж має випливати із сутності нового зобов'язання; г) наявність безпосереднього юридичного зв'язку між зобов'язанням, що припинилося та новим зобов'язанням, яке прийшло йому на зміну; д) відсутність встановленої договором або законом заборони новації.

Виходячи зі змісту укладеної сторонами Угоди про порядок погашення боргових зобов'язань, зазначена угода не містить умов стосовно намірів сторін, спрямованих на заміну одного зобов'язання іншим, її предметом є визначення порядку погашення стягнутої за рішенням суду у справі № 904/936/13-г заборгнованості, яка становить основний боргу за договором поставки нафтопродуктів, а також пеню, три проценти річних, інфляційні втрати та додаткових витрати, пов'язаних із транспортування вантажу.

При цьому, слід звернути увагу, що зміна порядку розрахунку за первісним зобов'язанням не є новацією, оскільки в цьому випадку первісне зобов'язання не припиняється, а продовжується в зміненому вигляді, Тобто включення умови про надання відстрочки, розстрочки платежу не відноситься до новації.

Отже, дана угода, яка фактично визначає порядок виконання судового рішення, за своєю правовою природою є мировою угодою, що укладена сторонами в процесі виконання судового рішення, та спрямована на домовленість сторін стосовно розстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки виконання судового рішення є невід'ємною стадією судового процесу, то і домовленості сторін щодо зміни способу виконання судового рішення, відстрочки або розстрочки його виконання, повинні відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом. Визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання, є підставою для закінчення виконавчого провадження (п. 2, ч. 1 ст. 49 Закону).

Питання затвердження мирової угоди, укладеної сторонами в процесі виконання судового рішення, як і питання надання відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання судового рішення, вирішується виключно судом в порядку, передбаченому ст. 121 ГПК України.

Як убачається з матеріалів справи, сторони не зверталися до суду із заявою про затвердження укладеної ними в процесі виконання рішення суду угоди про порядок погашення боргових зобов'язань, яка по суті є мировою угодою, і така угода судом не затверджувалася, а отже, зазначена угода до її затвердження судом не породжує для сторін жодних юридичних наслідків.

З урахуванням наведених вище обставин, слід дійти висновку про безпідставність вимог Позивача, які ґрунтуються на неналежному виконанні Відповідачем зобов'язань за Угодою про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013 року.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, заявлені позовні вимоги, підлягають відхиленню в повному обсязі.

В зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, заява Позивача про вжиття заходів забезпечення позову, підлягає відхиленню.

Згідно приписів ст. 49 ГПК України, судові витрати у справі покладаються на Позивача.

Керуючись, ст.ст. 4, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 05.10.2015

Суддя ОСОБА_3