ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 910/7382/15-г

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Палій В.В. і Харченко В.М.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина", м. Луцьк (далі - Товариство),

на рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015

зі справи № 910/7382/15-г

за позовом Товариства

до державного підприємства "Енергоринок", м Київ (далі - Підприємство),

про визнання недійсною додаткової угоди до договору,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ (далі - Національна комісія).

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Шестакова Д.М.,

відповідача - Андишули А.М.,

третьої особи - Новікової О.Г.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.05.2015 (суддя Пукшин Л.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 (колегія суддів у складі: Коршун Н.М. - головуючий, Дикунська С.Я. і Алданова С.О.), у позові відмовлено.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити та визнати недійсною додаткову угоду від 25.06.2014 № 10601/04 (далі - оспорювана додаткова угода) до договору від 25.06.2014 № 10600/04 (далі - Договір), укладену Товариством і Підприємством, а також "здійснити розподіл судових витрат". Скаргу мотивовано прийняттям оскаржуваних судових рішень з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з'ясування всіх обставин справи і недоведеності обставин, що мають значення для справи і які суди визнали встановленими.

У відзиві на касаційну скаргу Підприємство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх безпідставність та необґрунтованість, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Від Національної комісії відзив на касаційну скаргу не надходив.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з урахуванням такого.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

Згідно з умовами Договору:

- Товариство зобов'язується продавати, а Підприємство - купувати електроенергію, вироблену Товариством, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору (пункт 1.1);

- сторони визнають свої зобов'язання згідно з Договором між Членами Оптового ринку електричної енергії України, чинними додатками до нього та керуються його положеннями і положеннями законодавства України при виконанні цього договору (пункт 2.1);

- обсяг фактично проданої та купленої електроенергії визначається згідно з Інструкцією про порядок здійснення розрахунків на ОРЕ України з використанням погодинних даних, отриманих з автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії (далі - АСКОЕ), яка охоплює точки обліку згідно з Інструкцією про порядок комерційного обліку електричної енергії (далі - ІКО) (пункт 3.1);

- облік електроенергії, що Товариство продає Підприємству, та експлуатація АСКОЕ здійснюються згідно з ІКО (пункт 3.2);

- Товариство зобов'язане здійснювати виробництво та продаж Підприємству електроенергії в обсягах, які забезпечуються наявними альтернативними джерелами енергії (пункт 5.2.1);

- Договір вступає в силу з 08.07.204 і діє до 31.12.2014 (пункт 8.6).

Договір було погоджено Національною комісією (протокол засідання від 26.06.2014 № 52).

Згідно з додатковою угодою № 10975/04 до Договору сторони продовжили строк дії останнього до 31.12.2015.

Відповідно до оспорюваної додаткової угоди, яка підписана представниками сторін і скріплена їх печатками:

- Товариство зобов'язується у термін до 15.09.2014 здійснити реєстрацію АСКОЕ у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії згідно з Порядком реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України (пункт 1);

- у випадку порушення Товариством умов пункту 1 цієї додаткової угоди Підприємство має право нарахувати штраф у розмірі 3 000 грн. за кожен день такого порушення, а Товариство в разі нарахування Підприємством штрафу зобов'язується сплатити його на користь Підприємства, на поточний рахунок останнього (пункт 2);

- дана угоди є невід'ємною частиною Договору та набирає чинності з 08.07.2014 (пункти 5, 6).

У Договорі встановлено також, що:

- у Договір та його додатки в разі необхідності можуть бути внесені зміни та доповнення за взаємною домовленістю сторін (пункт 8.1);

- у випадку внесення змін до цього договору вони мають бути оформлені у вигляді додаткової угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб сторін та скріплені їх печатками (пункт 8.3).

На запит Товариства Національна комісія письмово повідомила, що оспорювана додаткова угода є невід'ємною частиною Договору і потребує погодження в названій Комісії.

Договір був погоджений НКРЕ, що підтверджується підписом представника останнього та відбитком печатки.

Згаданим пунктом 8.3 Договору (який узгоджується із статтею 654 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України) встановлено порядок внесення змін до Договору, який не передбачає затвердження (погодження) оспорюваної додаткової угоди Національною комісією.

НКРЕ прийнято постанову від 11.10.2012 № 1314 "Про затвердження Примірних договорів, які укладаються з суб'єктами господарювання, що виробляють електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії", якою затверджено форму примірного договору про купівлю-продаж електричної енергії між Підприємством та суб'єктом господарювання, що виробляє електроенергію з використанням альтернативних джерел енергії. У цьому примірному договорі враховано положення Закону України "Про електроенергетику" щодо погодження договору зі сторони НКРЕ та норми частини чотирнадцятої статті 171 цього Закону щодо гарантій закупівлі всієї електроенергії, виробленої на об'єктах Товариства, за встановленим "зеленим" тарифом, а також щодо розрахунків за таку електроенергію у повному обсязі у встановлені строки та грошовими коштами у порядку, встановленому законом.

У пункті 8.12 Договору закріплена зазначена державна гарантія щодо розрахунків за таку електроенергію у повному обсязі, у встановлені строки та грошовими коштами, яка була погоджена й підтверджена НКРЕ згідно з протоколом засідання від 26.06.2014 № 52, що відображено і в Договорі.

Уклавши оспорювану додаткову угоду до Договору, сторони не змінювали його умов щодо державних гарантій, врахування (закріплення) яких мало необхідність і підставу його попереднього погодження зі сторони Національної комісії, що закріплено в пункті 3 цієї додаткової угоди.

01.04.2015 було прийнято постанову Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 903/1214/14 за позовом Підприємства до Товариства про стягнення штрафу в сумі 45 000 грн. У цій постанові встановлено, що: умови укладеного сторонами Договору з урахуванням оспорюваної додаткової угоди - відповідають вимогам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства; особи, які уклали Договір та оспорювану додаткову угоду, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цих правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі, сторони визначили та погодили на свій розсуд в оспорюваній додатковій угоді умови щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань з реєстрації АСКОЕ до 15.09.2014 та дотрималися вимог статті 203 названого Кодексу і мали на меті реальне настання правових наслідків, про що свідчить той факт, що сторони приступили до їх виконання.

Товариство не подало суду документів, які підтверджували б, що оскаржувана додаткова угода суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; не довело відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутності вільного волевиявлення та невідповідності його внутрішній волі учасника спірного правочину; неспрямованості будь-якої із сторін на реальне настання наслідків, обумовлених спірним правочином. Правові підстави для визнання оспорюваної додаткової угоди недійсною відсутні.

Вищим господарським судом України, в свою чергу, виявлено, що:

- згадана постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 зі справи № 903/1214/14 скасована постановою Вищого господарського суду України від 09.06.2015 у тій же справі;

- зазначеною постановою Вищого господарського суду України залишено без змін рішення господарського суду Волинської області від 14.01.2015 зі справи № 903/1214/14, яким: частково задоволено позовні вимоги Підприємства до Товариства; з останнього стягнуто на користь Підприємства 22 500 грн. штрафу на підставі оспорюваної додаткової угоди; у решті позову відмовлено (у зв'язку із зменшенням судом розміру штрафу на 50%, тобто до 22 500 грн.).

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання оспорюваної додаткової угоди недійсною.

Відповідно до статей 203, 215 ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною третьою статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду у, зокрема, господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони.

У даному разі у справі № 903/1214/14, в якій брали участь ті самі сторони (Підприємство і Товариство), рішенням господарського суду Волинської області, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України, встановлено, що названі сторони діяли на підставі, зокрема, оспорюваної (в даній справі № 910/7382/15-г) додаткової угоди, яка є чинною та відповідає вимогам закону.

Наведене в силу зазначеного положення частини третьої статті 35 ГПК України унеможливлює визнання оспорюваної в даній справі додаткової угоди недійсною.

Водночас посилання скаржника на те, що "спірна Додаткова угода була підписана фактично під тиском ДП "Енергоринок" не знаходить підтвердження за доказами, поданими скаржником до попередніх судових інстанцій у розгляді даної справи. Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відтак визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1117,1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 зі справи № 910/7382/15-г залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" - без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя В. Харченко