КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа№ 910/11277/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

За участю секретаря судового засідання Атаращікової А.М.

представників сторін:

від позивача - Герасимчук І.А. довіреність № 62 від 01.09.2015 р.;

від відповідача - Дейнеко П.В. довіреність б/н від 03.03.2015 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмарк»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.07.2015 року

у справі № 910/11277/15 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ

БІЗНЕС БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації

Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ

БІЗНЕС БАНК» Білої Ірини Володимирівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмарк»

про стягнення 87 242,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року по справі № 910/11277/15 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмарк» на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» 74 970,00 грн. основного боргу, 9 717,23 грн. відсотків, 2 127,19 грн. пені, 428,40 грн. штрафу.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмарк» в доход Державного бюджету України 1 827,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енмарк» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року по справі № 910/11277/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмарк» було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.09.2015 року.

23.09.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмарк» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року по справі № 910/11277/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

04.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» (далі - позивач, банк, кредитор, ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енмарк» (далі - відповідач, позичальник, ТОВ «Енмарк») укладено Кредитний договір № 92/ю (далі - Кредитний договір).

За умовами Кредитного договору банк за наявності вільних грошових коштів надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 192 780,00 грн. на придбання транспортного засобу для передання в лізинг на строк з 04.02.2013 року по 27.01.2016 року зі сплатою 28 % річних.

Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору банк зобов'язується відкрити відповідачу рахунок для заборгованості за кредитом № 7333.980.1 та рахунок для обліку нарахованих процентів № 7333.980.1.

Пунктом 4.2 Кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язується щомісячно, не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок № 7333 суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору.

Як визначено п. 4.5 Кредитного договору, позичальник зобов'язується погасити наданий банком кредит до 27.01.2016 року включно згідно з графіком погашення.

Згідно з п. 4.6 Кредитного договору у разі невиконання зобов'язань відповідно до пункту 4.5 цього договору позичальник сплачує банку проценти у розмірі 56 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Відповідно до п. 4.7 Кредитного договору позичальник зобов'язується кошти у погашення заборгованості в першу чергу направляти для сплати процентів комісій за користування кредитом, строк сплати яких настав, потім простроченої заборгованості за кредитом, сума, що залишається, направляється на погашення основної суми кредиту.

Пунктом 5.3 Кредитного договору визначено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків у разі:

- непогашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком впродовж двох місяців;

- ухилення від банківського контролю;

- недотримання позичальником умов цього договору;

- несплати позичальником комісій, передбачених кредитним договором;

- виявлення фактів використання кредиту не за цільовим призначенням;

- якщо виданий кредит виявиться з будь-яких причин незабезпеченим;

- відмови позичальника застрахувати заставне майно по закінченні строку дії договору страхування або у разі відмови застрахувати заставне майно у страховій компанії рекомендованій банком.

Про намір достроково розірвати кредитний договір та/або вимогу достроково погасити суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків банк письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов'язаний впродовж 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банка достроково повернути кредит, проценти, комісії, неустойку, передбачені даним Договором.

У відповідності до п. 8.12 Кредитного договору, строк його дії встановлюється з дня підписання цього договору і до повного погашення позичальником усіх зобов'язань за цим договором.

Позивач стверджує, що ним умови кредитного договору з надання кредиту в загальній сумі 192 780,00 грн. виконані належним чином, проте відповідач свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та процентів річних належним чином не виконує, на вимоги позивача не реагує.

На підставі вказаного позивач звернувся з даним позовом та просить стягнути з відповідача 87 242,82 грн., а саме: 74 970,00 грн. основного боргу, 9 717,23 грн. відсотків, 2 127,19 грн. пені та 428,40 грн. штрафу.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач надав відповідачу кредит в загальній сумі 192 780,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 260_7 від 04.02.2013 року (а.с. 101).

03.04.2015 року позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу № 14/502/2198 в якій позивач вимагав сплатити заборгованість за Кредитним договором.

Доказів погашення відповідачем заборгованості за Кредитним договором суду не надано, як і не надано доказів відповіді на зазначену вимогу.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вказане, враховуючи відсутність доказів погашення відповідачем кредиту, колегія суддів, провівши повторний арифметичний розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з повернення кредитних коштів у розмірі 74 970,00 грн. та відсотків річних за користування вказаними коштами у розмірі 9 717,23 грн.

При цьому доводи відповідача про відсутність даних про рахунок позивача, на який слід перераховувати кошти, оскільки відповідач перебуває в процесі ліквідації, колегією не приймається, з огляду на те, що вказані дані є публічними та містяться зокрема на сайті відповідача, що підтверджується роздруківкою з сайту відповідача.

З урахуванням прострочення повернення кредитних коштів, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача за період з 06.01.2015 року по 26.04.2015 року 2 127,19 грн. пені та 428,40 грн. штрафу.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України, передбачено, зокрема, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 даного Закону.

Відповідно до п. 5.4 Кредитного договору, у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, вказані у пункті 4.5 цього Договору банк має право вимагати від позичальника сплатити банку штраф у розмірі 2 % від суми заборгованості.

Згідно з п. 5.10 Договору при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій банк має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів, провівши повторний арифметичний розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача 2 127,19 грн. пені та 428,40 грн. штрафу за період прострочення основного зобов'язання з 06.01.2015 року по 26.04.2015 року.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Енмарк» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року по справі № 910/11277/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмарк» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Енмарк» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енмарк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року по справі № 910/11277/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/11277/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко

Повний текст постанови підписано 08.10.2015