КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа№ 911/155/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

За участю секретаря судового засідання Вінницької О.В.

представників сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Колесник Т.А., дов. № 5 від 06.01.15 р.;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Комунального підприємства Білоцерківської міської ради

«Білоцерківтепломережа»

на рішення Господарського суду Київської області

від 23.04.2015 року

у справі № 911/155/14 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна

акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради

«Білоцерківтепломережа»

про стягнення 18 119 102,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.03.2014 року у справі № 911/155/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 14 789 189,97 грн. боргу, 1 181 627,65 грн. пені, 1 559 681,81 грн. штрафу, 55 555,90 грн. інфляційних втрат, 533 046,72 грн. 3% річних, 68 820,00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2014 року у справі № 911/155/14 скасовано частково, викладено його резолютивну частину в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 14 789 189,97 грн. заборгованості, 1 175 243,30 грн. штрафу, 533 046,72 грн. 3 % річних, 25 977,52 грн. інфляційних втрат, 66 641,65 грн. судового збору за подання позовної заяви.

3. В іншій частині позову відмовити.»

Постановою Вищого господарського суду України від 11.03.2015 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року скасовано в частині задоволення вимог про стягнення пені та штрафу, справу № 911/155/14 в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області в іншому складі суду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.04.2015 року у справі № 911/155/14 стосовно стягнення пені та штрафу позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1 144 871,44 грн. пені, 1 175 243,30 грн. штрафу, 4 617,62 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» 15 660,66 грн. судового збору за подання та розгляд касаційної скарги.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2015 року по справі № 911/155/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 року апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.05.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 року розгляд справи № 911/155/14 відкладено на 24.06.2015 року.

24.06.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу задовольнити лише в частині стягнення з відповідача судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 15 660,66 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 24.06.2015 року в розгляді справи було оголошено перерву до 01.07.2015 року.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015 року справу № 911/155/14 прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду.

У судовому засіданні 01.07.2015 року в розгляді справи було оголошено перерву до 22.07.2015 року.

22.07.2015 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, розгляд справи не відбувся.

Після виходу головуючого судді з лікарняного, розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Буравльов С.І., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 року розгляд справи призначено на 02.09.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Буравльова С.І. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 року справу № 911/155/14 прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду.

У судовому засіданні 02.09.2015 року в розгляді справи було оголошено перерву до 09.09.2015 року.

У судовому засіданні 09.09.2015 року в розгляді справи було оголошено перерву до 22.09.2015 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2015 року по справі № 911/155/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у поясненнях, наданих у судовому засіданні 09.09.2015 року, погодився з доводами апелянта в частині скасування рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача судового збору за розгляд касаційної скарги у сумі 15 660,66 грн., в іншій частині заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

30.09.2011 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», правонаступником, якого є Публічне акціонере товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець, позивач, ПАТ «НАК «Нафтогаз України») та Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (далі - покупець, відповідач, КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа») було укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 14/2402/11 (далі - Договір).

За умовами Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», далі - газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Згідно п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11.1 Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.10.2011 року до 31.12.2012 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості.

У подальшому між позивачем і відповідачем укладалися додаткові угоди від 11.10.2011 року № 1 до Договору, від 01.21.2012 року № 2 до Договору.

Факт передачі позивачем відповідачу в період з жовтня 2011 року по грудень 2012 року природного газу на суму 39 216 707,65 грн. підтверджується наступними актами передачі-приймання природного газу, підписаними сторонами:

- від 31.10.2011 року на суму 6 687 274,47 грн.;

- від 27.11.2012 року на суму 5 491 978,79 грн.;

- від 30.11.2012 року на суму 10 248 264,42 грн.;

- від 31.12.2012 року на суму 16 789 189,97 грн.

Відповідач у встановлений п. 6.1 Договору строк не оплачував переданий позивачем газ, а остаточний розрахунок здійснив з простроченням, що підтверджується реєстром прийнятих платежів та інформацією про надходження коштів, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання за Договором з передання відповідачу газу з жовтня 2011 року по грудень 2012 року, а відповідач не виконував в повному обсязі та належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого у цей період газу.

Вказані обставини встановленні рішенням Господарського суду Київської області від 05.03.2014 року, постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 11.03.2015 року при попередньому розгляді даної справи № 911/155/14.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищий господарський суд України у своїй постанові від 11.03.2015 року зазначив, що суди попередніх інстанцій всупереч положень ст. 230, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» дійшли передчасних та необґрунтованих висновків про застосування строку позовної давності та задоволення вимог про стягнення пені та штрафу, у зв'язку з чим були скасовані прийняті у справі рішення з направленням справи на новий розгляд в частині вимог про стягнення пені та штрафу.

Під час нового розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 1 144 871,44 грн. та штрафу в розмірі 1 175 243,30 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі п. 7.2 Договору нарахував та просив стягнути з відповідача 1 181 627,65 грн. пені:

- за актом від 27.11.2012 року, за період з 23.12.2012 року по 27.12.2012 року в сумі 11 254,05 грн.,

- за актом від 30.11.2012 року, за період з 23.12.2012 року по 29.12.2012 року, в сумі 25 502,16 грн.,

- за актом від 31.12.2012 року за період з 15.01.2013 року по 14.07.2013 року в сумі 1 144 871,44 грн.,

та 1 559 681,81 грн. 7 % штрафу за прострочення платежу понад 30 днів:

- за актом від 27.11.2012 року 384 438,52 грн.,

- за актом від 31.12.2012 року 1 175 243,30 грн.

Враховуючи, що постановою Вищого господарського суду України від 11.03.2015 року при попередньому розгляді даної справи було встановлено прострочення виконання відповідачем зобов'язань за Договором, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 даного Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що у разі невиконання покупцем п. 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

На підставі зазначених норм позивачем були нараховані пеня в сумі 1 181 627,65 грн. та штраф в сумі 1 559 681,81 грн. за вказаний вище період.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011.

03.01.2014 року відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на безпідставність нарахування пені та штрафу за Договором та враховуючи, що позов про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором було подано 17.01.2014 року (згідно відбитку поштового штемпелю) просив суд застосувати строк позовної давності щодо стягнення неустойки за актом від 27.11.2012 року, який сплив 15.11.2013 року, за актом від 30.11.2012 року, який сплив 15.12.2013 року та за актом від 31.12.2012 року, який сплив 15.01.2013 року.

Відповідно до вимог ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно абз. 7 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 року № 10 (далі - постанова пленуму ВГСУ № 10) законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81-1 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи.

Пунктом 4.3 постанови пленуму ВГСУ № 10 передбачено, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

З огляду на наявність підстав для застосування строку позовної давності, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого природного газу за договором підлягають стягненню лише за актом від 31.12.2012 року за період з 17.01.2013 року по 14.07.2013 року, за яким заявлено до стягнення 1 144 871,44 грн. пені.

Колегія суддів, провівши повторний арифметичний розрахунок, зазначає, що фактичний розмір пені за актом від 31.12.2012 року не перевищує заявленого позивачем, та погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого природного газу за Договором, а саме за актом від 31.12.2012 року за період з 17.01.2013 року по 14.07.2013 року у сумі 1 144 871,44 грн.

Штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу в даному випадку пов'язаний з простроченням оплати понад 30 днів від дати виникнення зобов'язання щодо оплати, й відповідно нарахування штрафу може здійснюватись у випадку прострочення понад 30 днів, тобто за актом приймання-передачі від 27.11.2012 року з 15.11.2012 року + 30 днів та за актом приймання-передачі від 31.12.2012 року з 15.01.2013 року + 30 днів.

Оскільки позивач з даним позовом звернувся до суду 17.01.2014 року, а строк прострочення грошових зобов'язань за спожитий у жовтні 2012 року газ згідно акту приймання-передачі від 27.11.2012 року розпочався 15.11.2012 року та за спожитий в грудні 2012 року газ згідно акту приймання-передачі від 31.12.2012 року розпочався 15.01.2012 року, то строк позовної давності в один рік для звернення з вимогою про стягнення штрафу за актом приймання-передачі від 27.11.2012 року на момент звернення з позовом до суду сплив.

З огляду на вказане, провівши повторний арифметичний розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 1 175 243, 30 грн. штрафу, нарахованого на суму простроченої понад 30 днів заборгованості в розмірі 16 789 189,97 грн. за актом приймання-передачі від 31.12.2012 року.

Стосовно іншої частини вимог, то в їх задоволенні слід відмовити з огляду на пропущення позивачем позовної давності.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції було помилково стягнуто з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на користь КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» 15 660,66 грн. судового збору за подання та розгляд касаційної скарги.

Вказане не заперечувалося представниками сторін під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Касаційна скарга була подана ПАТ «НАК «Нафтогаз України», яке сплатило судовий збір згідно платіжного доручення № 3000010 від 31.01.2015 року у сумі 15 660,66 грн.

Вказану касаційну скаргу було задоволено частково, в частині стягнення пені та штрафу справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на вказане, суд першої інстанції повинен був стягнути з КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 15 660,66 грн. судового збору за подання та розгляд касаційної скарги.

В частині розподілу судового збору рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2015 року по справі № 911/155/14 підлягає зміні.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, знайшли частково своє підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2015 року по справі № 911/155/14, прийнято з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню, з постановленням в цій частині нового рішення про стягнення судового збору з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33-34, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.04.2015 року по справі № 911/155/14 скасувати в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» 15 660,66 грн., судового збору.

3. Постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Мережна, буд. 3, код 04654336) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 15 660,66 грн. судового збору за подання та розгляд касаційної скарги.

4. В іншій частині рішення залишити без змін.

5. Доручити видачу відповідних наказів Господарському суду Київської області.

6. Матеріали справи № 911/155/14 повернути до Господарського суду Київської області.

7. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко

Повний текст постанови підписано 08.10.2015