РІШЕННЯ

"29" вересня 2015 р.Справа № 921/836/15-г/11

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М. розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМАТ ЛТД" вул. Харківське шосе, 201/203, м. Київ

до відповідача: Тернопільського обласного виробничо-торгового аптечного об'єднання, вул. Бродівська, 5, м. Тернопіль

про стягнення заборгованості в сумі 485 690 грн. 33 коп..

За участю представників сторін

Позивача: ОСОБА_1 - представник;

Відповідача: ОСОБА_2 представник.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМАТ ЛТД", вул. Харківське шосе, 201/203, м. Київ звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільського обласного виробничо-торгового аптечного об'єднання, вул. Бродівська, 5, м. Тернопіль про стягнення заборгованості в сумі 597 690 грн. 33 коп..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору купівлі-продажу № ТА 067/10 від 04 січня 2010 року, а саме не здійснив повної оплати за отриманий товар, в наслідок чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 402 000 грн. 00 коп., на яку нараховано інфляційні нарахування в сумі 185 744 грн. 96 коп. та 3 % річних в сумі 9 945 грн. 37 коп..

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 19 серпня 2015 року порушено провадження у справі та розгляд даної справи призначено на 15 вересня 2015 року. В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 29 вересня 2015 року. Зобов"язано відповідача до дня розгляду справи надати суду документально обґрунтований відзив на позовну заяву.

14 вересня 2015 року на адресу господарського суду Тернопільської області від позивача надійшла заява № 166 від 11 вересня 2015 року про зменшення розміру позовних вимог, оскільки відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості в сумі 87 000 грн. 00 коп..

28 вересня 2015 року на адресу господарського суду Тернопільської області від відповідача надійшов відзив на позов № 360 від 28 вересня 2015 року, в якому останній зазначає, що за період з 11.09.2015 р. по 28.09.2015 р. здійснено часткове погашення суми заборгованості в розмірі 112 000 грн. 00 коп., в підтвердження надано копії платіжних доручень.

29 вересня 2015 року на адресу господарського суду Тернопільської області від позивача надійшла заява № 169 від 28 вересня 2015 року в порядку ч. 4 ст. 22 ГПК України про зменшення розміру позовних вимог. Як вбачається із змісту даної заяви позивач просить суд стягнути із відповідача 290 000 грн. 00 коп. суму основного боргу, 9 945 грн. 37 коп. 3 % річних та 185 744 грн. 96 коп. інфляційні нарахування, оскільки відповідачем частково погашено суму основного боргу в розмірі 112 000 грн. 00 коп..

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Проте, у разі зменшення позовних вимог має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Враховуючи наведене, суд приймає дані заяви в порядку ст. 22 ГПК України та розглядає спір, виходячи з нової ціни позову, яка становить 485 690 грн. 33 коп., з яких: 290 000 грн. 00 коп. сума основного боргу, 185 744 грн. 96 коп. - інфляційні нарахув ання та 9 945 грн. 37 коп. - 3 % річних.

Представник позивача в судовому засіданні 29 вересня 2015 року підтримав позовні вимоги із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та просить суд позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні 29 вересня 2015 року не заперечив щодо позовних вимог та зазначив, що підприємством здійснено часткову оплату основного боргу в сумі 112 000 грн. 00 коп..

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши доводи представників сторін, судом встановлено наступне.

04 січня 2010 року між приватним акціонерним товариством "Альба Україна" та Тернопільським обласним виробничо-торговим аптечним об"єднанням було укладено договір купівлі-продажу № ТА 067/10, відповідно до умов якого продавець зобов"язується передавати (поставляти) лікарські засоби та вироби медичного призначення у власність покупця, а покупець зобов"язується прийняти товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору товар передається по найменуванню та в кількості, з зазначенням ціни митної і ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних. Постачання товару здійснюється товарними партіями. Термін поставки кожної товарної партії визначається сторонами шляхом узгодження замовлення покупця. (п. 2.1. договору).

Згідно п. 2.4. договору ціни за одиницю товару, а також загальна сума товарної партії визначається відповідно до відпускних цін продавця та згідно з узгодженим сторонами замовленням і зазначається у видаткових накладних. Сума даного договору складає загальну суму товару, поставленого відповідно до умов даного договору, і визначається шляхом складання сум товарних партій визначених у видаткових накладних (п. 2.5. договору).

Відповідно до 5.1. договору покупець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточних рахунок покупця. Оплата кожної товарної партії проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються в видатковій накладній на поставку товарної партії (5.2. договору).

Згідно п. 7.1. договору у випадку порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує заподіяну з її вини шкоду та сплачує штрафні санкції, передбачені даним розділом договору та чинним законодавством.

Судом встановлено, що ТзОВ "Альба Україна" взяті на себе зобовязання виконало, поставивши Тернопільському обласному виробничо-торговому аптечному об'єднанню товар, про що свідчать видаткові накладні, які находяться в матеріалах справи.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписами відповідальної особи на накладних, котрі скріплено відтиском штампу /печатки/ юридичної особи та не заперечено сторонами у встановленому законом порядку. Також наявні у справі видаткові накладні оформлені у відповідності до вимог, що ставляться до первинних бухгалтерських документів та відображають проведення господарських операцій відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідачем у строк, встановлений п.5.2 договору купівлі-продажу, не проведено розрахунки за отриманий товар, внаслідок чого станом на 14 серпня 2015 року /дата формування позовної заяви/ заборгованість відповідача становить 402 000 грн. 00 коп..

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобовязання щодо оплати поставленого йому товару в повній мірі та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

Отже, матеріалами справи доведено порушення майнових прав Тернопільським обладнанням виробничо-торговим аптечним об'єднанням на суму 402 000 грн. 00 коп. боргу.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, 18 серпня 2014 року, між товариством з обмеженою відповідальністю "Альба Україна" /надалі Первинний кредитор/ та товариством з обмеженою відповідальністю "Фармат ЛТД" /надалі ОСОБА_3 кредитор/ укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Первинний кредитор відступає ОСОБА_3 кредитора, а ОСОБА_3 кредитор набуває право вимоги, належне Первісному кредиторові, і стає кредитором за договором купівлі-продажу № ТА 067/10 від 04.01.2010 р. між Первинним кредитором і Тернопільським обласним виробничо-торговим об"єднанням (п. 1. Договору відступлення права вимоги).

В свою чергу, згідно п. 2 договору відступлення права вимоги за цим договором ОСОБА_3 кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання грошового зобов"язання по погашенню боргу що витікає із умов по договору вказаному в п. 1 цього договору. До ОСОБА_3 кредитора переходить зазначене вище право вимоги Первинного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент укладення цього договору, а саме передається право вимоги на суму 431 920 грн. 57 коп.. Право вимоги, що відпускається ОСОБА_3 кредитору, засвідчуються договором купівлі-продажу № ТА 067/10 від 04.01.2010 р. та засновано на таких документах, договорі купівлі-продажу № ТА 067/10 від 04.01.2010 р., видаткових накладних (п. 2.1. та п. 3. договору).

В силу положень п. 11 договору відступлення права вимоги, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, встановлений п. 11 цього договору та визначається часом, достатнім для належного виконання цього договору сторонами (п. 13. договору).

З тексту договору відступлення права вимоги слідує, що боржник повідомлений про передачу права вимоги боргу в сумі 431 920 грн. 57 коп. від Первинного кредитора ОСОБА_3 кредитору (п. 8. договору). Відповідно до вимог ст. ст. 512-516 ЦК України Первісним кредиторм надіслано на адресу боржника /відповідача у даній справі/ повідомлення № 2838а від 18 серпня 2015 року про відступлення права вимоги.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладення між ними відповідного правочину (договору).

Статтею 510 ЦК України унормовано, що сторонами у зобов'язанні є божник і кредитор. У зобовязанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Такий статус сторін у правовідносинах існує до моменту виконання боржником зобовязань перед кредитором (кредиторами).

Отже, зміна кредитора у зобовязанні допускається шляхом відступлення права вимоги на підставі правочину протягом усього часу існування зобовязання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Тобто чинне законодавство не обмежує право кредитора щодо вибору часу здійснення уступки вимоги іншій особі. Тому, кредитор має право уступити свою вимогу до боржника відповідача і після звернення з позовом до суду, але до прийняття рішення по суті.

Предметом позовних вимог у даній справі визначено як стягнення з Тернопільського обласного виробничо-торгово аптечного об'єднання 597 690 грн. 33 коп. заборгованості, з яких 402 000 грн. 00 коп. основного боргу, 9 945 грн. 37 коп. - 3 % річних та 185 744 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань, нарахованої за неналежне виконання зобов'язання з оплати вартості товару, отриманого на підставі договору купівлі-продажу № ТА 067/10 від 04.01.2010 р..

Отже, ТзОВ "Альба Україна" за правочином від 18 серпня 2014 року відступлено право вимоги ТзОВ "Фармат ЛТД" в частині стягнення суми основного боргу (431 920 грн. 57 коп.), що виник на підставі договору купівлі-продажу №ТА 067/10 від 04.01.2010 р..

З метою досудового врегулювання спору, ТзОВ "Фармат ЛТД" надіслано на адресу Тернопільського обласного виробничо-торгово аптечного об'єднання вимогу № 71 від 27 жовтня 2014 року щодо виконання грошового зобов"язання та вимагало в останнього протягом семи календарних днів з моменту одержання даної вимоги сплатити заборгованість в сумі 431 920 грн. 57 коп.. Однак, дана вимога відповідачем залишена без відповіді та виконання.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач в порушення п. 5.2. договору не розрахувався за отриманий товар, у зв"язку з чим на момент подачі позовної заяви /14.08.2015 р. дата формування позовної заяви/ за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 402 000 грн. 00 коп., що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, відповідачем проведено часткову оплату за отриманий товар в сумі 112 000 грн. 00 коп., після звернення позивача з позовом до суду, що підтверджується випискою по рахунку ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" за період з 01.08.2015 р. по 28.09.2015 р. та не заперечується представником відповідача.

Таким чином, із врахуванням зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача, 290 000 грн. 00 коп. суму основного боргу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Приймаючи до уваги наведене та беручи до уваги те, що всупереч умов договору купівлі-продажу № ТА 067/10 від 04 жовтня 2010 року та вимог діючого законодавства, свої зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару відповідач не виконав в повному обсязі, а тому суд визнає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар за договором в сумі 290 000 грн. 00 коп. правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Позивач у позовній заяві, із врахуванням зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов"язання 9 945 грн. 37 коп. 3 % річних та 185 744 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань, які нараховані за період з 17 жовтня 2014 року по 13 серпня 2015 року.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши подані позивачем розрахунки, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 33,43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На день розгляду справи докази погашення відповідачем заявлених до стягнення сум в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, а відповідачем в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростовано, господарський суд дійшов висновку, що позов нормативно та документально доведений, та підлягає до задоволення, в сумі 485 690 грн. 33 коп., з яких: 290 000 грн. 00 коп. сума основного боргу, 9 945 грн. 37 коп. що становить 3 % річних та 185 744 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

При поданні позовної заяви позивачем відповідно до платіжного доручення № 2505 від 13.08.2015 р. сплачено судовий збір в сумі 11 953 грн. 82 коп..

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Приймаючи до уваги, що предметом спору із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог є стягнення в сумі 485 690 грн. 33 коп., отже судовий збір з даної позовної заяви становить 9 713 грн. 81 коп., а тому судовий збір в сумі 2 240 грн. 01 коп. підлягає поверненню.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову судовий збір покладається на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2.Стягнути з Тернопільського обласного виробничо-торгово аптечного об'єднання, вул. Бродівська, 5, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 30249871 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМАТ ЛТД" вул. Харківське шосе, 201/203, м. Київ, ідентифікаційний код 38419214 290 000 грн. 00 коп. суму основного боргу, 9 945 грн. 37 коп. 3 % річних, 185 744 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань та 9 713 грн. 81 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ФАРМАТ ЛТД" вул. Харківське шосе, 201/203, м. Київ, ідентифікаційний код 38419214 зайво сплачений платіжним дорученням № 2505 від 13 серпня 2015 року судовий збір в розмірі 2 240 (дві тисячі двісті сорок) грн. 02 коп..

4. На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його прийняття /підписання 07 жовтня 2015 року/ через місцевий господарський суд.

Суддя А.М. Сидорук