РІШЕННЯ

22.09.2015Справа №910/17327/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Жулинській О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/17327/15

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м. Київ,

до товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Донець Володимир Володимирович, м. Київ,

про стягнення 19 402,68 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явилися;

відповідача - Мартинюк С.М. (довіреність від 08.01.2015 № 109/15);

третьої особи - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - Товариство) про стягнення 19 402,68 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 порушено провадження у справі № 910/17327/15; призначено до розгляду у судовому засіданні на 04.08.2015; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Донця Володимира Володимировича.

09.07.2015 Господарським судом міста Києва було надіслано судовий запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

23.07.2015 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

04.08.2015 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що:

- вартість ремонту становить 19 912,68 грн.;

- коефіцієнт фізичного зносу 0,39;

- вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 13 305,35 грн.;

- страхове відшкодування з вирахуванням франшизи складає - 12 795,35 грн. (13 305,35 грн. - 510 грн.);

- відповідач 27.05.2015 перерахував позивачу страхове відшкодування у сумі 12 795,35 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 27.05.2015 № 22716;

- отже, підстав для задоволення позовних вимог не має.

Представниками сторін у судовому засіданні 04.08.2015 було подано клопотання про продовження строку розгляду спору.

Суд визнав клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 було продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів; відкладено розгляд справи на 15.09.2015.

05.08.2015 до суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла відповідь від 03.08.2015 № 7/2-28/21591 на судовий запит.

В судовому засіданні 15.09.2015 було оголошено перерву до 22.09.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

15.09.2015 позивач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи на п'ять днів з метою надання витребуваних матеріалів та просив суд продовжити строк розгляду справи за клопотанням позивача.

15.09.2015 відповідач подав суду клопотання про призначення судової експертизи, в якому заявник просив суд поставити таке питання: яка вартість матеріального збитку (відновлювального ремонту автомобіля Toyota Avensis, д/н АА2080ВК з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) в результаті ДТП, що сталася 22.10.2014.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Компанії про відкладення, виходячи з такого.

Клопотання мотивоване тим, що подання витребуваного доказу неможливо у зв'язку з тим, що позивачу не вистачило часу для його пошуку в архіві компанії.

Разом з тим, предметом розгляду даної справи є виплата страхового відшкодування в порядку регресу, яке пов'язане з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 22.10.2014, тобто менше року тому.

Позивач документально не підтвердив вжиття заходів, які були спрямовані на пошук, витребуваного документу та причини, що ускладнюють його подання у судове засідання 22.09.2015.

Крім того, суд витребовував звіт ще ухвалою від 09.07.2015, зокрема, у підпункті 4.1 пункту 4 резолютивної частини ухвали суд зобов'язав учасників процесу надати інформацію про проведення незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту.

Відповідно до статті 42 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі статтею 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до частини першої статті 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Що ж до клопотання відповідача про призначення судової експертизи, то слід вказати таке.

Відповідно до частини першої 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи з огляду на таке.

Матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті, зокрема, наявний висновок від 11.11.2014 № 654/14.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Отже, повторне відкладення судового розгляду в даній справі та призначення судової експертизи є недоцільним і таким, що суперечить принципу розумності строку вирішення спору.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.09.2015 надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання 22.09.2015 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду не виконали.

Ухвали Господарського суду міста Києва були надіслані учасникам процесу на адреси, зазначені у позовних матеріалах та у витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

До матеріалів справи долучено конверти з копіями ухвал, які повернуті з адреси третьої особи з відмітками пошти «за закінченням терміну зберігання».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 22.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

17.07.2014 Компанією (страховик) та Ткаченком Валерієм Васильовичем (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2301711/05/11 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом автомобілем «Toyota Avensis» державний № АА2080ВК.

22.10.2014 о 16 год. 50 хв. у м. Києві по вул. Гончара сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля «Toyota Avensis» та автомобіля «ЗАЗ» (державний № АА9819ОЕ) під керуванням Донця В.В., в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Донцем В.В. вимог пункту 13.3 Правил дорожнього руху України.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.11.2014 зі справи № 761/32365/14-п Донця В.В. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн.

23.10.2014 позивачем від страхувальника отримано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

10.11.2014 позивачем складено страховий акт № 1.001.14.17065/VESKO31466 і розрахунок страхового відшкодування, відповідно до яких сума страхового відшкодування складає 19 912,68 грн.

На підставі зазначеного страхового акта позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив страхове відшкодування у сумі 19 912,68 грн. (що підтверджується платіжним дорученням від 12.11.2014 № 140 754).

Компанія виплатила страхове відшкодування на підставі рахунку-фактури від 23.10.2014 № СМУ00023919.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника «ЗАЗ» як страхувальника на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом № АС/8878863, за якими ліміт по майну становив 50 000 грн., а франшиза - 510 грн.

Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на виплату страхового відшкодування в порядку регресу та відсутності підстав для задоволення позовних вимог у сумі 19 402,68 грн.

30.04.2015 позивач надіслав відповідачу претензію від 17.03.2015 № ЛВ6703 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 19 912,68 грн., яка була отримана Товариством 05.05.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

Разом з тим, Товариство подало суду докази сплати страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 12 795,35 грн., а саме платіжне поручення від 27.05.2015 № 22716 на суму 12 795,35 грн.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач здійснив належну оцінку шкоди відповідно до вимог пункту 22.1 статті 22 Закону та виплатив страхове відшкодування з урахуванням вимог статті 29 Закону.

У свою чергу, відповідач подав суду страховий акт від 27.05.2015 № 4.15.77-1; розрахунок страхового відшкодування; висновок від 11.11.2014 № 654/14 експертного автотоварознавчого дослідження з визначенням розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, з яких вбачається, що розмір страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу та за вирахуванням франшизи (510 грн.) складає 12 795,35 грн.

Отже, відповідач сплатив страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі, визначеному з врахуванням норм Закону, а саме у сумі 12 795,35 грн.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для стягнення заявленої суми.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 28.09.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук