ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015 р. Справа №917/1263/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційні комп'ютерні системи", вул. Костянтинівська,73, м.Київ, 04080

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Легбудпроект", вул.Ярмаркова,3, м.Кременчук, Полтавська область,39600

про стягнення 326736,56грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дор. №1268 від 28.04.15р.

від відповідача: ОСОБА_2, дор. № 13/07 від 13.07.15р.

У судовому засіданні 01.102.015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за Договором субпідряду №010-12 від 31.08.2012р. у розмірі 326736,56грн., у т.ч. 155195,05грн. - сума основного боргу, 57841,98грн. - пеня, 19259,87грн. - штраф, 82264,55грн. - інфляційні нарахування, 12175,11грн. - 3% річних.

Позивач позолвні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позов від 10.09.2015р. вхід. №13089 та доповненнях до відзиву на позовну заяву від 01.10.2015р. вхід. №14374 позовні вимоги визнає частково та просить суд відмовити у стягненні штрафних санкцій, інфляційних витрат та 3% річних. Також, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності.

Ухвалою від 27.08.2015р. суд замінив первісного позивача - приватне акціонерне товариство "Інформаційні комп'ютерні системи" належним позивачем товариством з обмеженою відповідальністю "Іт-Інтегратор", у зв"язку з укладенння між приватним акціонерним товариством "Інформаційні комп'ютерні системи" та товариством з обмеженою відповідальністю "Іт-Інтегратор" договору про відступлення права вимоги від 18.08.2015р. На виконання умов вищезазначеного договору первісний кредитор - приватне акціонерне товариство "Інформаційні комп'ютерні системи" передав новому кредитору - товариству з обмеженою відповідальністю "Іт-Інтегратор" право вимоги, належне йому за договором субпідряду №101-12 від 31.08.2012р.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

31.08.2012 p. між ПАТ "Інформаційні комп'ютерні системи" (Генпідрядник, Позивач) і ТОВ «Легбудпроект» (Субпідрядник, Відповідач) було укладено Договір субпідряду №010-12 (Договір).

Відповідно до п.1.1 Генпідрядник доручає, а Субпідрядник зобов'язався виконати та здати закінчені роботи з телефонії, автоматичної пожежної сигналізації, відеоспостереження та структурованої кабельної мережі у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Комсомольської міської лікарні, зазначені в проектно-кошторисній документації.

Відповідно до п. 3.1 Договору, ціна Договору складає 217 125,75 грн.

Оплата виконаних робіт проводиться в гривнях на розрахунковий рахунок Субпідрядника на підставі рахунків-фактур та підписаних сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт / та витрат/ (форма №КБ-3), підтверджуючих документів (накладних) (п.4.1 Договору).

Відповідно до п.4.2. Договору, оплата виконаних робіт проводиться в 2 етапи:

1) попередня оплата у розмірі 60 000,00 грн.

2) остаточний розрахунок за фактично виконані роботи згідно акту виконаних робіт та рахунку на протязі десяти банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

За період з 31.08.2012 року до 01.05.2015 року позивачем виконано роботи згідно умов Договору на загальну суму 244626,50 грн., що підтверджує Акт КБ2в №5 за грудень 2012р. на суму 13220,57грн., Акт КБ2в №4за грудень 2012р. на суму 3134,64грн., Акт КБ2в №3 за грудень 2012р. на суму 2866,08грн., Акт КБ2в №2 за грудень 2012р. на суму 37077,14грн., Акт КБ2в №1 за грудень 2012р. на суму 13977,77грн., Акт КБ2в №2 за вересень 2013р. на суму 682,70грн., Акт КБ2в №3 за вересень 2013р. на суму 5299,20грн., Акт КБ2в №5 за вересень 2013р. на суму20946,00грн., накладно СКм-14099 від 27.12.2012р. нап суму 128484,92грн., накладна СКм-15220 від 02.09.2013р. на суму 18937,45грн.

Крім того, за період виконання Договору, відповідач правомірно відмовився, а позивач прийняв відмову від виконаних зобов'язань на загальну суму 9431,45 грн. що підтверджується Актом КБ2в №1 за вересень 2013р. на суму 5363,83грн., Актом КБ2в №4 вересень 2013р. на суму 555,60грн., Довідкою повернення постачальнику №1 від 16.09.2013р. на суму 3512,02грн.

На виконання своїх зобов'язань за Договором, відповідач здійснив оплату авансового платежу платіжним дорученням №512 від 31.08.2012р. у розмірі 60 000,00 грн. та платіжним дорученням №928 від 29.03.2013р. здійснено оплату у розмірі 20000,00грн. за виконані роботи.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором у розмірі 155195,05грн.

Крім того, відповідачем на підставі п. 7.2 договору нараховано відповідачу до стягнення штраф в сумі 19259,87грн. та пеню станом в сумі 57841,98 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 4 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

В силу статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню є вимога про стягнення суми основного боргу у розмірі 155195,02грн., сума у розмірі 0,03грн. заявлена відповідачем не правомірно

За приписами п. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенні є вимоги про стягнення 3% річних у розмірі - 11168,42грн. та інфляційні нарахування у розмірі - 79463,26грн. В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань відхиляються судом як необґрунтовані.

Крім того, позивачем заявлено до сятгнення з відповідача 57841,98грн. - пені, нарахованої за період з 09.01.2013р. по 17.03.2014р. та штраф у розмірі 19259,87грн. за період з 14.01.2013р. по 17.03.2014р.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2. Договору передбачена відповідальність за невиконання зобов'язань у вигляді пені в розмірі 0,1% від суми невиконаних зобов'язань кожний день прострочення, а за прострочення більше 30 днів додатково стягується штраф у промірі 7% вказаної вартості.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені вимоги про стягнення штрафу та пені за прострочення виконання відповідачем зобов'язань термін виконання яких визначений 09.01.2013р., 14.01.2013р., 29.03.2013р., 16.09.2013р.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ( ст. 253 ЦК).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 частини другої ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог по стягненню неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, договором підряду збільшення строку позовної давності щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) не передбачено.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

З огляду на вище викладене та заяву відповідача про застосування строків позовної давності (відзив на позов від 10.09.2015р. вхід. №13089), суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 57841,98 грн. пені та 19259,87грн. штрафу не підлягають задоволенню як такі, що пред'явлені за межами, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, спеціального строку позовної давності в один рік.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 155195,02грн. основного боргу, 11168,42грн. - 3% річних та 79463,26грн. - інфляційних нарахувань обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами і підлягають задоволенню. В іншій частині суд відмовляє у задоволенні позову.

Понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Легбудпроект", вул.Ярмаркова,3, м.Кременчук, Полтавська область,39600 () на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Іт-Інтегратор" (04080, м.Київ, вул.Костянтинівська,73, код 31091208) заборгованість за основним зобов'язанням за Договором в розмірі 155 195,02 грн., 11168,42грн. - 3% річних, 79463,26грн. - інфляційних нарахувань, а також судовий збір у розмірі 4916,53грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Повний текст рішення складено: 05.10.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.