РІШЕННЯ

29.09.2015Справа №910/19787/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/19787/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбуд-Компані», м. Київ,

про стягнення 1 905 671,06 грн.,

за участю представників:

позивача - Шило С.М. (довіреність від 12.01.2015 № 21);

відповідача - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (далі - Завод) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбуд-Компані» (далі - Товариство): 997 479,42 грн. основного боргу за договором про виготовлення та поставку товару від 06.03.2013 № 226 (далі - Договір); 69 640,22 грн. пені; 777 350,15 грн. втрат від інфляції; 61 201,27 грн. 3% річних, а всього 1 905 671,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2015 порушено провадження у справі №910/19787/15 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 15.09.2015.

15.09.2015 позивач подав суду письмові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 розгляд справи було відкладено на 29.09.2015, у зв'язку з неявкою представників відповідача.

У судовому засіданні 29.09.2015 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суд не виконав, відзив на позов не подав.

Ухвали господарського суду міста Києва було надіслано відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал.

До матеріалів справи долучено конверти з копіями ухвал, які повернуті з адреси відповідача з відмітками пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 29.09.2015 за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

У судовому засіданні 29.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2013 Заводом (виконавець) та Товариством (замовник) було укладено Договір, за умовами якого:

- виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених Договором, виготовити замовнику замовлений товар (бетон, бетонні вироби і конструкції, інший товар, відповідно до прайс-листа виконавця; далі - товар) по узгодженню сторін виконати його доставку, а замовник зобов'язується своєчасно прийняти замовлений товар, та здійснити його оплату на умовах даного Договору (пункт 1.1 Договору);

- ціна, кількість товару, що підлягають виготовленню по поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, визначаються у заявках замовника, рахунках-фактурах виконавця та накладних (товарно-транспортних, фактичних або видаткових) (пункт 2.1 Договору);

- загальна кількість товару остаточно визначається по фактично прийнятій кількості, згідно видаткової накладної та товарно-транспортних накладних (пункт 2.2 Договору);

- загальна сума Договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних виконавця (пункт 3.1 Договору);

- замовник зобов'язаний оплатити отриманий товар протягом п'яти банківських днів з моменту його поставки, згідно умов розділу 5 Договору (пункт 7.6 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії Договору, жодна із сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію Договору, його дія автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (пункт 10.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - головою правління Головашовим В.П., який діяв на підставі статуту, та від відповідача - директором Глімбовським С.М., який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеними належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, укладений позивачем і відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На виконання умов Договору позивач виготовив та поставив відповідачу товар, що підтверджується накладними, товарно-транспортними накладними, довіреностями (аркуші справи 82-250 том І та аркуші справи 1-44 том ІІ), які підписані сторонами без зауважень, скріплені печатками та приймаються судом як належні докази виконання Заводом зобов'язань за Договором.

Заборгованість Товариства перед Заводом за товар отриманий з квітня 2013 року по липень 2014 року складає 997 479,42 грн.

05.02.2015 позивач надіслав відповідачу претензію від 05.02.2015 № 234, в якій просив погасити заборгованість.

Товариство отримало вказану претензію 09.02.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, належним чином засвідчена копія якого долучена до матеріалів справи.

Відповідач відповідь на лист позивача не надав, належним чином не відреагував і заборгованість не погасив.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення 997 479,42 грн. боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім суми боргу, позивач просить стягнути з відповідача 777 350,15 грн. втрат від інфляції; 61 201,27 грн. 3 % річних та 69 640,22 грн. пені.

Позивач визначає періоди прострочення: з 16.04.2013 по 01.07.2015 для втрат від інфляції та 3% річних; з 16.04.2013 по кожній накладній з урахуванням п'ятиденного строку та обмежуючись шестимісячним строком нарахування - для пені.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за прострочення оплати вже поставленого товару замовник сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше розміру встановленого чинним законодавством.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно із статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбуд-Компані» (03146, м. Київ, вул. Качалова, 5-В; ідентифікаційний код: 25267112) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ідентифікаційний код: 05523398): 997 479 (дев'ятсот дев'яносто сім тисяч чотириста сімдесят дев'ять) грн. 42 коп. основного боргу; 69 640 (шістдесят дев'ять тисяч шістсот сорок) грн. 22 коп. пені; 777 350 (сімсот сімдесят сім тисяч триста п'ятдесят) грн. 15 коп. втрат від інфляції; 61 201 (шістдесят одну тисячу двісті одну) грн. 27 коп. 3% річних і 38 113 (тридцять вісім тисяч сто тринадцять) грн. 42 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 06.10.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук