РІШЕННЯ

05 жовтня 2015 року Справа № 913/585/15

Провадження №33/913/585/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, м.Дніпропетровськ

до фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м.Антрацит Луганської області

про стягнення 3230 грн 08 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Мєшкова Д.О.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_2 - провідний юрисконсульт філії Харківське головне регіональне управління ПАТ Комерційний банк ПриватБанк, довіреність №8416-К-О від 04.11.2014;

від відповідача представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (надалі позивач) звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (надалі відповідач) про стягнення коштів за договором банківського обслуговування б/н від 27.02.2012 в розмірі 3230 грн 08 коп., з яких:

- 1000 грн 00 коп. заборгованість за кредитом;

- 955 грн 55 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором;

- 1040 грн 53 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 234 грн 00 коп. заборгованість з комісії за користування кредитом.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 10.08.2015 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 03.09.2015.

Ухвалами господарського суду Луганської області від 03.09.2015, 16.09.2015 розгляд справи двічі відкладався у звязку з неявкою представників сторін та ненаданням всіх документів, необхідних для розгляду спору.

Представник позивача в письмових поясненнях б/н від 03.09.2015 надав нормативне обґрунтування заявлених позовних вимог та докази виділення кредитних коштів, просив позовні вимоги задовольнити (а.с.44-56).

Крім того, 11.09.2015 через відділ документообігу суду представником позивача на підтвердження заявлених позовних вимог надані виписка по рахунку відповідача та копії платіжних документів, що підтверджують користування відповідачем кредитними коштами (а.с.62-90).

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечив участі повноважного представника у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно до п.п.3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, отриманої на сайті https://usr.minjust.gov.ua, місцезнаходженням відповідача станом на 10.08.2015 є: 94613, АДРЕСА_1, тел. (а.с.41).

Відповідно до п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст.17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Згідно ст.18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За інформацією Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта розміщеній на офіційному веб-сайті (http://www.ukrposhta.com/www/upost.nsf/(documents)/05B89C5B88C05079C2257D7E002C3293) пересилання пошти до/з міста обласного значення Антрацит тимчасово не здійснюється.

Господарським судом було розміщено на офіційному веб-порталі Судова влада в Україні в мережі Інтернет: http://lg.arbitr.gov.ua/sud5014/ інформацію про дату, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується відповідними роздруківками (а.с. 6, 60, 95).

Крім того, з метою повідомлення відповідача про час та місце проведення судових засідань суд додатково намагався здійснити повідомлення шляхом надання телефонограм за номером телефону, зазначеному в заяві відповідача, поданій банку на відкриття рахунку, а також в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки. (а.с. 6, 59, 96). Проте через відсутність звязку з абонентом передати телефонограми не вдалося.

Таким чином, судом вжито всі необхідні заходи для належного повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території (аналогічна позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14).

Відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, не забезпечив явку представника у судове засідання, ненадання відзиву на позовну заяву та неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

Згідно положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 05.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

27.02.2012 відповідачем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (а.с.18).

Підписавши цю заяву, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по розрахунковим карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, тарифами банку, які разом з вказаною заявою про відкриття поточного рахунку і картками зі зразками підписів і відбитком печатки складають договір банківського обслуговування.

Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, що діє на підставі Ліцензії НБУ №22 від 05.10.2011 (www.privatbank.ua), останній публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Тобто фактично, зазначені Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг ОСОБА_3.

Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua: https://client-bank.privatbank.ua або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком).

Умови та Правила розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Актуалізуються вони не частіше ніж 1 раз на місяць, з обовязковою публікацією на сайті банку до 25 числа місяця, що передує змінам.

Відповідно до п.1.1.2.1.6 Умов та Правил клієнт зобовязаний у разі незгоди зі змінами Правил та/або ОСОБА_3 звернутися до ОСОБА_3 для розірвання Договору і погасити заборгованість, що виникла перед ОСОБА_3, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів з картрахунку інформувати (також письмово, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність) Банк про це протягом тридцяти пяти днів з моменту списання.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно із частиною 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобовязань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Частиною 1 ст.207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів та відтиску печатки разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та рифами, що розміщені на офіційному сайті ОСОБА_3 (www.privatbank.ua) складають по суті договір банківського обслуговування б/н від 27.02.2012.

Враховуючи викладене позивачем було відкрито фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 поточний рахунок №5147.

Позивачем було встановлено відповідачу кредитний ліміт на поточний рахунок №5147 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку і клієнта, що визначено і врегульовано Умовами та Правилами надання банківських послуг.

ОСОБА_3 при наявності вільних грошових ресурсів здійснює обслуговування кредитного ліміту за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, про розмір якого банк повідомляє клієнту на свій розсуд або у письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір процентної ставки за використання кредитного ліміту регламентується Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які розміщені на сайті www.privatbank.ua.

Згідно з п.1.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у на ціональній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за №1172/8493, (далі - Інструкція) умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Ін струкції.

Пунктом 1.6 Інструкції передбачено, що порядок проведення операцій за рахунками клієнтів, відкритих у національній та іноземних валютах, регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України. Операції за рахунками здійснюються за допомогою платіжних інструментів за формами, установленими банківськими правилами (нормативно-правовими актами Національного банку, внутрішніми положеннями банку тощо).

Так, умови надання, використання та обслуговування кредитного ліміту, а також будь-які операції з ним, визначені в розділі 3.2.1 Умов та Правил.

Пункт 3.2.1.1.1 Умов та Правил визначає, що кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - кредит) надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнту, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). ОСОБА_3 здійснює обслуговування ліміту клієнту, що здійснюється шляхом проведення його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебатування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Відповідно до п. 3.2.1.1.5 Умов та Правил кредитний ліміт представляє собою суму грошових коштів, в межах якої банк здійснює оплату розрахункових документів клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Ліміт розраховується відповідно до затвердженої внутрішньобанківської методикою на підставі даних про рух грошових коштів по поточному рахунку, платоспроможності, кредитної історії та інших показників відповідно до внутрішньобанківських нормативів та нормативів Національного банку України.

Пунктом 3.2.1.1.6 Умов та Правил передбачено, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, визначених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює своє згоду на те, що зміна ліміту здійснюється банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнту на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших).

Обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта, набирає чинності з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобовязань сторонами (п.3.2.1.6.1 Умов та Правил).

Так, відповідачу на поточний рахунок №5147 відповідно до договору про банківське обслуговування від 27.02.2012 позивачем було надано з 28.02.2012 кредитний ліміт у розмірі 1000 грн 00 коп. (а.с.34).

Зобовязання за договором позивач виконав в повному обсязі, що підтверджується виписками по поточному рахунку (а.с.37-38, 63-64) та меморіальними ордерами ( 52, 65-90).

Відповідач станом на 23.07.2015, починаючи з 26.09.2015 має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 1000 грн 00 коп.

Позивачем заявлений період нарахування відсотків з 24.07.2012 по 23.07.2015 у розмірі 1040 грн 53 коп.

Суд зазначає, що згідно розрахунку позивача (а.с.35-36) період нарахування відсотків є наступним: з 25.07.2012 по 23.07.2015.

Згідно з п.3.2.1.1.12 Умов та Правил для розрахунку відсотків за користування кредитним лімітом встановлюється диференційована процентна ставка. Відсоткова ставка до розрахунку залежить від терміну існування непогашеного залишку по кредиту. У випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ, зміни курсу гривні до іноземної валюти 1 групи класифікатору іноземних валют понад на 5 та більше процентів Сторони на дату укладення цього Договору, узгодили про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. При цьому, таке збільшення розміру процентів за користування кредитом не повинно перевищувати подвійного розміру процентної ставки, зазначеної в цьому пункті. Інформацію про розмір узгодженої зміненої процентної ставки за користування кредитом, Банк розміщує для Клієнта одним з таких способів: в письмовій формі, через встановлені засоби електронного зв'язку ОСОБА_3 та Клієнта - системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, Приват 24, sms-повідомлення на останні відомі ОСОБА_3 номери телефонів, наданих ОСОБА_3 при ідентифікації та актуалізації відомостей про Клієнта, або іншими засобами. Узгоджений Сторонами змінений розмір процентів за користування кредитом є чинним з моменту розміщення його способом, зазначеним в цьому пункті, якщо інша дата не визначена в інформації про зміну розміру процентів.

Відповідно до п.3.2.1.4.1.1 Умов та Правил за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

У випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулюванню, на протязі 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, Клієнт сплачує ОСОБА_3 за користування кредитом відсотки в розмірі 36 (тридцять шість) % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулюванню (п.3.2.1.4.1.2 Умов та Правил).

Таким чином, згідно з п.3.2.1.4.1.3 Умов та Правил, у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобовязань клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобовязань і при реалізації права банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту Клієнт сплачує ОСОБА_3 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобовязань.

Відповідно до п.3.2.1.4.1.4 Умов та Правил під непогашенням кредиту мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Згідно з п.3.2.1.4.9 Умов та Правил розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

При знятті у банкоматах готівки за рахунок кредитного ліміту з клієнта утримується комісія у розмірі 3% від суми.

Як вбачається з матеріалів справи (виписки з рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, а.с.35-36, 37-38, 63-90), відповідач в березні 2012 року почав використовувати кредитні кошти в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно розрахунку позивача 29.05.2012 за рахунок кредитного ліміту здійснив операції, що призвели до виникнення на його поточному рахунку дебетового сальдо (перевищення величини списань над величиною надходжень).

З 01.07.2014 у відповідності до пункту 3.2.1.1.12 Умов та правил банком змінені відсоткові ставки за користування кредитним лімітом з 24% до 36%, з 48% до 56%.

У відповідності до пункту 3.2.1.1.12 Умов та правил банком змінювались відсоткові ставки за користування кредитним лімітом з 26.03.2012 відсотки річних за користування кредитом нараховувались на рівні 24%, з 26.09.2012 - на рівні 48%, з 01.07.2014 - відсотки в розмірі 56% річних.

Згідно з ч.3 ст.346 Господарського кодексу України кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 2 ст.10561 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фі ксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Враховуючи викладені приписи законодавства та обставини справи, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом за зобовязанням з банківського обслуговування в сумі 1000 грн 00 коп., відсотків за користування кредитом у сумі 1040 грн 53 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до пункту 3.2.1.4.4 Умов та правил клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту відповідно до пунктів 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами.

Нарахована винагорода розрахована у розрахунку заборгованості та заявлена позивачем до стягнення як комісія.

Таким чином, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача заборгованість з комісії за користування кредитом в сумі 234 грн 00 коп. за період з 03.09.2012 по 23.07.2015.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.3.2.1.5.1 Умов та Правил при порушені клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п.3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2., 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п.3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п.3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочки платежу. А в разі реалізації ОСОБА_3 права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку якщо кредит надавався в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. Сторони погодили, що розмір пені, зазначений у цьому пункті, може бути на розсуд банку зменшений. У разі зменшення банком розміру пені, зазначеної в цьому пункті договору, банк за своїм вибором телекомунікаційного способу доставки інформації, повідомляє позичальника узгодженими сторонами способами телекомунікацій протягом 5 днів з дати прийняття рішення про зменшення розміру пені. Узгодженими сторонами способами телекомунікацій є: система дистанційного обслуговування Приват24, SMS -повідомлення, термінали самообслуговування та ін. При цьому, додаткові узгодження сторін не потрібні.

Відповідно до 3.2.1.5.4 Умов та Правил нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань, передбаченої п.п.3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3 здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконано клієнтом.

Згідно до п.3.2.1.5.7 Умов та Правил строк позовної давності по вимозі щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, сплати винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлю ється сторонами тривалістю 5 років.

Оскільки відповідач допустив порушення своїх зобовязань відповідно до укладеного договору банківського обслуговування від 27.02.2012 щодо строків повернення кредиту, комісії, сплати відсотків, позивачем нараховано йому пеню за період з 06.08.2012 по 23.07.2015 у сумі 955 грн 55 коп.

Суд відзначає, що період нарахування пені позивачем вказаний невірно, оскільки згідно наданого розрахунку (а.с.35-36) початком періоду нарахування пені є 01.09.2012, а не 06.08.2012.

Суд приходить до висновку про те, що нарахування пені в сумі 955 грн 55 коп. позивачем здійснено правомірно, у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства України.

Однак, дослідивши обставини справи, суд з власної ініціативи вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої пені, яка підлягає сплаті позивачу, враховуючи наступне.

За змістом п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст.551 Цивільного кодексу України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозвязку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Суд зауважує, що за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобовязань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобовязання.

Як свідчать наявна в матеріалах справи заява про відкриття поточного рахунку та наданий позивачем розрахунок суми заборгованості, між сторонами існують тривалі взаємовідносини з приводу кредитного обслуговування, а саме з лютого 2012 року.

Судом встановлено, що відповідач, як субєкт підприємницької діяльності, зареєстрований та здійснював підприємницьку діяльність, зокрема займався виробництвом гумових шин, покришок і камер, відновлення протектора гумових шин і покришок у м.Антрацит Луганської області (згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців а.с.41).

Крім того, суд звертає увагу також на те, що статтею 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Так, Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, Антитерористичним центром при Службі безпеки України видано наказ від 07.10.2014 №33/6/а Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення, згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014.

Отже, проведення з 07.04.2014 антитерористичної операції на території Луганської області, до складу якої відноситься Антрацитівський район, зокрема м.Антрацит, також визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Більш того, проведення антитерористичної операції на території Луганської області є загальновідомим фактом.

Станом на час розгляду даної справи антитерористична операція не завершена.

Більше того, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014р. №1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, місто Антрацит входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тобто, Антрацитівський район, де зареєстрований відповідач, знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, та перебуває на тимчасово непідконтрольній владі України території.

Згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.41), станом на час розгляду даної справи відповідач не здійснив перереєстрацію на підконтрольну владі України територію.

Таким чином, відповідач в разі продовження ведення ним господарської діяльності, фактично вимушений існувати за наявності тих негативних наслідків, які мають місце на непідконтрольній владі України території (воєнні дії, відсутність економічних звязків з підконтрольними Українській владі територіями, свавілля, нефункціонування банківської системи, відсутність органів влади, тощо).

Більше того, суд зважає на те, що зазначені обставини є такими, що могли значно ускладнити або взагалі унеможливити виконання відповідачем зобовязань за укладеним кредитним договором, за прострочення виконання зобовязань по якому позивачем нараховано пеню.

Зазначені обставини також свідчать про те складене соціально-економічне становище, в якому опинився відповідач після початку воєнних дій, які мають місце на території Луганської області в 2014 -2015 роках.

Разом з тим, суд констатує що нарахована позивачем відповідачу пеня становить майже 46% суми заборгованості, яку має позивач за кредитним договором (з урахуванням тіла кредиту та відсотків), тобто розмір штрафних санкцій є значним в порівнянні з заборгованістю, яку має позивач за вказаним договором.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що нарахування позивачем відповідачу пені за допущене прострочення в зазначеному вище розмірі здійснене без врахування того становища, в якому опинився відповідач, його майнового стану, прав та інтересів, і більше того, може сприяти його банкрутству та подальшій ліквідації, як субєкта господарювання.

Натомість задоволення позову в тому числі щодо стягнення пені за кредитним договором в визначеному позивачем розмірі може призвести до порушення співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки на даний час позивач та відповідач знаходяться в різних соціально-економічних умовах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає зазначені обставини винятковими та такими, що зумовлюють необхідність застосування до спірних правовідносин ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України та зменшення розміру пені з ініціативи суду (п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України), яка підлягає сплаті позивачу.

Тим більше, Верховною Радою України 02.09.2014 прийнятий Закон №1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі по тексту Закон №1669), яким визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Таким чином, прийняття компетентними органами вказаних нормативних актів щодо початку проведення АТО та встановлення його режиму стало офіційною реакцією держави на відповідну різку зміну ситуації в регіоні, що підтверджує винятковість та важливість суспільно-політичного та економічного характеру тих подій, які нині мають місце на сході України, в т.ч. на території Антрацитівського району та значної частини Луганської області.

Відповідно до статті 2 Закону №1669 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. ОСОБА_3 та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Зазначеним законом, що є спеціальним, дія якого поширюється лише на певне коло суб'єктів, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють або здійснювали господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

На виконання ст. 6 Закону Національний банк України направив всім банкам лист від 27.10.2014р. №18-112/64138 про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог ст.2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Згідно з ч.5 ст.11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на Кабінет Міністрів України покладено обовязок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення (далі - Перелік)

30.10.2014 на виконання абзацу третього п.5 ст.11 Закону №1669 розпорядженням №1053-р Кабінету Міністру України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого серед інших включено Антрацитівський район Луганської області, де зареєстрований та проводив свою господарську діяльність відповідач.

Дія зазначеного розпорядження зупинена розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053, яке оскаржується у судовому порядку.

Отже, на даний час, положення Закону №1669, в частині затвердження в 10-денний строк переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, не виконані.

Відповідно до статті 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Закріплене в статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції право субєкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція, бути звільненим від відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту на період проведення антитерористичної операції не може носити декларативний характер. Зазначене право повинно бути гарантованим, незалежно від того, що державним органом повною мірою не забезпечено передумови виконання зазначеного Закону.

Суд зважає на вищевикладене, а також на те, що Антрацитівський район Луганської області знаходиться на непідконтрольній владі України території, в районі проведення антитерористичної операції на сході країни, що унеможливлює здійснення субєктами господарювання підприємницької діяльності в звичайному режимі.

Суд також враховує, що субєкти господарювання, які залишилися на непідконтрольній владі України території, потребують особливого захисту з боку держави, оскільки остання заінтересована в їх існуванні через їх потенційну спроможність після звільнення тимчасово непідконтрольних територій бути платниками податків і зборів до Державного бюджету України, виступати роботодавцем для населення цих територій, що може сприяти подоланню тих негативних наслідків, які нині мають місце в зоні проведення антитерористичної операції.

Так само, в збереженні таких господарюючих субєктів має бути заінтересований і позивач, оскільки саме такі субєкти є потенційними споживачами банківських послуг після звільнення тимчасово непідконтрольних територій.

Враховуючи викладене, фактичні обставини справи, а також умови кредитування (зростання відсоткової ставки річних за користування кредитом, більш тривалий період нарахування пені, встановлений договором, порівняно з положенням ч.6 ст.232 Господарського кодексу України) суд дійшов висновку про необхідність з власної ініціативи застосувати п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 65%.

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 334 грн 44 коп., що становить 35% від заявленої до стягнення пені в сумі 955 грн 55 коп.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені в сумі 621 грн 11 коп., зменшеної в порядку пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, слід відмовити.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково.

Згідно статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1827 грн 00 коп.

Керуючись статтями 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банка ПриватБанк до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3230 грн 08 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (94613, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд.50, ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за кредитом в сумі 1000 грн 00 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 1040 грн 53 коп., заборгованість по комісії в сумі 234 грн 00 коп., пеню за прострочення повернення кредитних коштів в сумі 334 грн 44 коп., судовий збір в сумі 1827 грн 00 коп.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені в сумі 621 грн 11 коп., зменшеної в порядку пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 12.10.2015.

Суддя О.В. Драгнєвіч