КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. Справа№ 910/14903/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Ковтунов І.А.. (дов. №НАМ054160 від 23.02.2015 року);

від відповідача - Омаркадієва Є.Б. (дов. №28-09/01 від 28.09.2015 року);

від третьої особи1 - не з`явились;

від третьої особи2 - Марініч А.А. (дов. №26-16-17-17/8080 від 10.08.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ"

на рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року

у справі №910/14903/15 (суддя І.Д. Курдельчук)

за позовом публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Київ, в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ", м. Львів,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральне будівництво", м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - 1) Державна фінансова інспекція у Львівській області, м. Львів,

2) Державна фінансова інспекція у м. Києві, м. Київ,

про стягнення 607 737,41 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральне будівництво" про стягнення 607 737,41 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.06.2015 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державну фінансову інспекцію у Львівській області та Державну фінансову інспекцію у м. Києві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для відшкодування збитків, завданих внаслідок завищення вартості виконаних проектних, будівельно-монтажних та ремонтних робіт.

Не погодившись із вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року у справі №910/14903/15.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Також, до апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року у справі №910/14903/15.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та подане клопотання, дійшла висновку про те, що клопотання скаржника про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року у справі №910/14903/15, є таким, що підлягає задоволенню, а матеріали апеляційної скарги є достатніми для прийняття її до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року клопотання публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року у справі №910/14903/15 задоволено; відновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г. та Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 07.10.2015 року.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 року, у зв'язку із перебуванням судді Рудченка С.Г. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий по справі суддя - Агрикова О.В., судді: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" на рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року у справі № 910/14903/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуюча суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

07.10.2015 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив вих.№07-10/01 відповідача на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання, призначене на 07.10.2015 року, з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи-2, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник позивача та третьої особи-2 просили задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник третьої особи-1 в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, причини неявки суд не повідомив. Сторони не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи-2.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника третьої особи-1.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 12.06.2012 року дочірньою компанією "Укртрансгаз" публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі за текстом - замовник), правонаступником якої є ПАТ "Укртрансгаз", і Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне будівництво» (далі за текстом - підрядник) було укладено Договір підряду (т.1, а.с. 23-26).

У відповідності до п.1.1. вказаного договору підрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у Договорі на свій ризик виконати своїми матеріалами і механізмами, обладнанням, згідно дефектного акту (додаток № 1 до Договору), технічних вимог і якісних характеристик (додаток № 2 до Договору), за завданням замовника таку роботу: ремонт антикорозійного покриття об'єктів магістральних газопроводів УМГ "Львівтрансгаз", а саме: ліквідація контакту "труба-опора" та ремонт під хомутами МГ Комарно-Држкордон Ду700, Ру55 через р. Стрв'яж (50,2 км., 26,7 км.) - 2 переходи - 19 опор, а замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити її.

Згідно з п.3.1. договору, за виконану роботу замовник перераховує підряднику, у відповідності до кошторисної документації (додаток № 3 до Договору) 2 456 152,80 грн., в тому числі ПДВ 20% 409 358,80 грн.

Відповідно до довідки ревізії ДФІ у Львівській області від 02.09.2014 року (т.2, а.с. 3-72) та вимоги про усунення порушень від 22.10.2014 року №05-14/1498, ревізією встановлено завищення вартості виконаних проектних, будівельно-монтажних та ремонтних робіт підрядними організаціями на порушення вимог "Правил визначення вартості будівництва" ДБН д.1.1-1-2000, затвердженої Наказом Держбуду від 27.08.2000 року №174, внаслідок чого завдано матеріальної шкоди (збитків).

Проведеною зустрічною звіркою встановлено порушення в актах: від 31.10.2012 року форми КБ2в №4 за жовтень 2012 року та від 31.10.2012 року форми КБ2в №5 за жовтень 2012 року на суму 607 737,41 грн.

17.12.2014 року позивач надіслав відповідачу претензію-вимогу №4500/6-06 (т.1, а.с. 27), в якій просив провести коригування вартості робіт та зняти заяві суми витрат згідно довідки ревізії.

25.12.2014 року відповідач надіслав на адресу ПАТ "Укртрансгаз" заперечення вих. №65/12 (т.1, а.с. 28-29) на претензію-вимогу, в якій вказав на відсутність підстав для проведення коригування (зменшення) вартості виконаних робіт; договори підряду та акти приймання виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2В) підписані сторонами та повністю підтверджують факт прийняття робіт згідно з умовами договорів підряду.

Спір у справі виник, на думку позивача, внаслідок завдання відповідачем збитків через завищення вартості виконаних проектних робіт, будівельно-монтажних та ремонтних робіт, встановленої шляхом проведення ревізії.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Колегією суддів встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду, за яким, у відповідності до статті ст. 837 Цивільного кодексу України одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За статтею 22 Цивільного кодексу України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів зазначає, що у діях відповідача відсутні складові збитків, а отже підстави для застосування такої міри відповідальності відсутні.

Відповідно до п. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог даної статті підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдавала шкоди. Завдання шкоди містить наступні елементи: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між двома першими елементами та вина особи, яка завдавала шкоди.

Відповідальність настає лише з вини заподіювача шкоди, тобто відсутність у діях умислу звільняє її від відповідальності.

Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому такий зв'язок між порушенням та збитками має бути прямим та безпосереднім.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що на виконання умов Договору відповідач виконав роботи, які без зауважень були прийняті позивачем.

Ціна Договору та вартість робіт була узгоджена, як самим позивачем, так і головним державним аудитором Парубієм Т.М. Контрольно-ревізійного управління у Львівській області, якого було направлено 06.01.2011 провести державний фінансовий аудит окремих господарських операцій (операційного аудиту).

Кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримані останнім від позивача як оплата виконаних за Договором робіт, а отже, за наявності правової підстави.

ПАТ "Укртрансзгаз" не заявляло жодних зауважень чи претензій щодо об'єму чи якості виконаних робіт.

Щодо посилань апелянта на планову ревізію, проведену Державною фінансовою інспекцією, як на підставу відшкодування збитків, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-ХІІ), згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Крім того, колегія суддів, залишаючи без змін спірне рішення, враховує правову позицію Верховного Суду України, наведену в постанові від 22.01.2013 року №3-69гс13, відповідно до якої стверджується, що виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Враховуючи ту обставину, що сторони погодили вартість робіт в договорі підряду зміна умов якого в односторонньому порядку не допускається, роботи були виконані належним чином, позивач не зазначив жодних зауважень, а отже визнав, що відповідач виконав належним чином, вчасно і якісно роботи, передбачені Договором та оплатив виконані роботи, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідачем не порушено умови укладеного між сторонами договору підряду, положення законодавства та права позивача, а перераховані кошти не є безпідставно отриманими, у зв'язку з чим вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України визначено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Крім цього, ч. 2 ст. 845 Цивільного кодексу України передбачено, якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Таким чином, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що довідка ревізії Державної фінансової інспекції України не може слугувати доказом вини відповідача і не є підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок завищення вартості виконаних проектних, будівельно-монтажних та ремонтних робіт.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо посилань апелянта стосовно проведення коригування вартості робіт в сторону її зменшення, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позовні вимоги про зобов'язання провести корегування вартості робіт, які вже виконані, прийняті та оплачені, як спосіб захисту цивільного права чинним законодавством України не передбачено.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року у справі №910/14903/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" на рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року у справі №910/14903/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року у справі №910/14903/15 залишити без змін.

3. Справу №910/14903/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз