КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Справа№ 910/13675/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Кучерявий С. В. - представник за довіреністю № 05-2015 від 01.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015

у справі № 910/13675/15 (суддя Підченко Ю. О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

про стягнення 49 500 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 49 500 грн., яке позивачем як страховою організацією було виплачено в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить гр. ОСОБА_4, внаслідок ДПТ, що сталася з вини гр. ОСОБА_5 - водія автомобіля «Шевроле Нива», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують вказаним автомобілем, застрахована у відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 1550294.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2015, повний текст якого підписаний 08.07.2015, у справі № 910/13675/15 позов задоволено повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем щодо розміру збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 у справі № 910/13675/15 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині, що перевищує 36 476,07 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору по суті не прийнято до уваги той факт, що відповідно до приписів ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, що позивачем не було проведено оцінку майна та не визначено розміру шкоди з врахуванням зносу, яка є обов'язковою для визначення збитків або розміру відшкодування, в той час як відповідно до Звіту № 825/14 від 23.12.2014, наявного в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 з урахуванням зносу становить 36 976,07 грн., а відтак, розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу, становить 36 976,07 грн.

Ухвалою від 19.08.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

01.07.2014 позивач як Страховик та ОСОБА_4 як Страхувальник уклали договір добровільного комплексного автострахування: добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів № 06/06692217/9007/14 (а.с. 11-12) (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

В п. 22 Договору сторонами погоджено строк дії Договору - 1 рік з 00:00 год. 02.07.2014 по 24:00 год. 01.07.2015.

01.09.2014 близько 15 год. 05 хв. в м. Києві на перехресті нерівнозначних доріг по вул. Куренівська - вул. Богатирськасталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення автомобілів) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Шевроле Нива», державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_5.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

За замовленням позивача, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 16321/14 від 18.04.2014) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля внаслідок вказаного ДТП, та 23.12.2014 складено відповідний Звіт про оцінку вартості майнової шкоди № 825/14 (далі Звіт) (а.с. 19-31), згідно з яким вартість відновлювального ремонту Автомобіля складає 53 362,58 грн., вартість майнової шкоди, завданої власнику Автомобіля, станом на 23.09.2014 складає 36 976,07 грн.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом №: від 16.02.2015 (а.с. 40, 40 зворот), з урахуванням розрахунку страхового відшкодування та того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, становить 0 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 52 289,71 грн.

Як слідує зі змісту вказаних страхового акту та розрахунку страхового відшкодування, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 № SС від 08.01.2015 на суму 52 289,71 грн. (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) (а.с. 36).

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В поданій позивачу Заяві про факт настання події № від 03.09.2014 (а.с. 14, 14 зворот) ОСОБА_4 просить виплати страхове відшкодування на рахунок СТО згідно направлення позивача.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 0006578 від 17.02.2015 (а.с.41), страхове відшкодування в сумі 52 289,71 грн. перераховане позивачем Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9.

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_5, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18.09.2014 у справі № 756/12316/14-п , провадження № 3-5318/14 (а.с. 18) та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9431172 від 25.09.2014 (а.с. 17, 17 зворот).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявного в матеріалах справи витягу з електронної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 52) слідує, що в період з 13.05.2014 по 12.05.2015 (дата спірної ДТП (01.09.2014) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом АІ № 1550294 (страхувальник ОСОБА_5).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування), обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають законне право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правова відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_5 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Щодо розміру заявленого до стягнення страхового відшкодування слід зазначити таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідач, заперечуючи проти повного задоволення позовних вимог, послався на те, що відповідно до Звіту, вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням зносу становить 36 976,07 грн., а відтак, розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу, становить 36 976,07 грн., проте колегія суддів вважає вказану позицію помилковою з огляду на таке.

Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Вказану правову позицію висловив Верховний суд України в постанові від 15.04.2015 у справі №3-50гс15 (справа № 910/7163/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_11 про стягнення страхового відшкодування у розмірі 20 560,19 грн.), а також Вищій господарський суд України (постанови у справах № 910/1692/15-г, № 910/27202/14, № 910/27368/14, № 910/22832/14, № 910/26529/14, №910/22014/14, №910/11450/13).

Чинне законодавство не містить положень, які б зобов'язували страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування лише на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Зі змісту витягу з Полісу слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 50 000 грн., а франшиза - 500 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач має право на стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування в сумі 49 500 грн. (50 000-500).

Відповідно до вимог статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ч.2).

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 49 500 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 у справі № 910/13675/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон».

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 у справі № 910/13675/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 у справі № 910/13675/15 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13675/15.

Повний текст постанови складено: 02.10.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха