ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Справа № 907/658/13

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого - судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

Орищин Г.В.,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (Приватного підприємця) ОСОБА_2, б/н від 01.08.2015 р. (вх. № 01-05/3527/15 від 06.08.2015 р.),

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 05 червня 2015 року

у справі № 907/658/13 (суддя В.С.Русняк),

порушеній за позовом:

Позивача: Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (Приватного підприємця) ОСОБА_3, м. Вишгород, Закарпатської області,

До відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (Приватного підприємця) ОСОБА_2, с. Поляна, Свалявського р-ну, Закарпатської області,

Про: стягнення 133913,11 грн., в т.ч. 115750,00 грн. - заборгованості з орендної плати, за період з 01.02.2012 р. по 30.06.2012 р., включно, 14048,21 грн. - заборгованості за спожиту електроенергію та газ, 4114,90 грн. - 3% річних від простроченої суми, за період прострочення по 20.06.2013 р., включно, та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: не прибув;

від позивача: не прибув;

Права та обов'язки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів - не надходило.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2015 р. дану справу розподілено до розгляду головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Кузь В.Л., Орищин Г.В.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2015 р. внесено зміни у склад судової колегії по справі № 907/658/13 Господарського суду Закарпатської області, замість судді Орищин Г.В. (перебування у відпустці) введено суддю Гнатюк Г.М.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 року апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги (том ІІ, а.с. 120) та ухвалою суду від 10.08.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, б/н від 01.08.2015 р. (вх. № 01-05/3527/15 від 06.08.2015 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 26.08.2015 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (докази - оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи) (том ІІ, а. с. 122-123).

Розпорядженням в. о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 р. внесено зміни у склад судової колегії по справі № 907/658/13 Господарського суду Закарпатської області, замість судді Кузя В.Л. (перебування у відпустці) введено суддю Орищин Г.В. (том ІІ, а. с. 139).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 р. розгляд справи відкладено на 16.09.2015 р., про що сторони були повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 р. внесено зміни у склад судової колегії по справі № 907/658/13 Господарського суду Закарпатської області, замість судді Гнатюк Г.М. (перебування у відпустці) введено суддю Галушко Н.А.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 р. у зв'язку із неявкою в судове засідання представника апелянта та поданням скаржником клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи, повторно, відкладено на 30.09.2015 р., про що сторони були повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

В судове засідання, яке відбулось 30.09.2015 р. представник апелянта/відповідача, повторно, не прибув, про причини не прибуття суд - не повідомив, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомлення про вручення, яке отримано апелянтом 14.08.2015 р. за № 016 (том ІІ, а. с. 122) та про відкладення розгляду справи, згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Як вбачається з апеляційної скарги (том ІІ, а. с. 124-130), апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 05 червня 2015 року у справі № 907/658/13 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми 133913,11 грн. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не прибув, через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду представником подав заяву від 29.09.2015 р. (вх. № 01-04/6203/15 від 30.09.2015 р.), просить розгляд справи проводити без участі представника позивача з урахуванням викладеного у Відзиві на апеляційну скаргу та у задоволенні апеляційної скарги СПД-ФО ОСОБА_2 відмовити, рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.06.2015 р. по справі № 907/658/13 - залишити без змін.

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи (том ІІ, а. с. 122-123), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду скарги за відсутності представника апелянта/відповідача та позивача, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, б/н від 01.08.2015 р. (вх. № 01-05/3527/15 від 06.08.2015 р.) до провадження та у зв'язку з неявкою в судові засідання 26.08.2015 р. та 16.09.2015 р. представника апелянта, відповідними ухвалами суду розгляд було відкладено, про що сторони були повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Однак, в судове засідання, яке відбулось 30.09.2015 р., представники сторін - не прибули.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представників сторін бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, представником позивача через канцелярію суду подано заяву від 29.09.2015 р. (вх. № 01-04/6203/15 від 30.09.2015 р.), просить розгляд справи проводити без участі представника позивача з урахуванням відзиву позивача на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 907/658/13.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення Господарського суду Закарпатської області від 05 червня 2015 р. по справі № 907/658/13 слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05 червня 2015 р. по справі № 907/658/13 (суддя Русняк В.С.) позов задоволено повністю та стягнуто з фізичної особи-підприємцем ОСОБА_2 (89313, АДРЕСА_2, ІН НОМЕР_1) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (07300, АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_2) суму в розмірі 133913,11 грн. заборгованості, в т.ч. 115750,00 грн. - заборгованості з орендної плати, 14048,21 грн. - заборгованості за спожиті електроенергію та газ, 4114,9 грн. - 3 % річні, а також суму 5160,00 грн. витрат по сплаті судового збору (п. п. 1, 2 резолютивної частини рішення) (том ІІ, а. с. 102-109).

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.06.2015 р. у справі № 907/658/13, апелянт/відповідач (Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа (Приватний підприємець) ОСОБА_2) звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том ІІ, а. с. 124-130), просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 05 червня 2015 року у справі № 907/658/13 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми 133913,11 грн. та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення, відтак вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.

З апеляційної скарги апелянта вбачається, що факт укладення спірного договору між сторонами апелянт не заперечує, однак зазначає наступне, що відповідно до внесених змін до договору, які оформлено Додатковою угодою № 1 до договору сторонами було внесено зміни до пунктів 1.1., 1.2, 3.5 спірного договору, внаслідок чого зменшилась площа орендованих приміщень та розмір орендної плати, однак місцевим судом вищевказану Додаткову угоду не взято до уваги, як належний та допустимий доказ та визначено, що даною угодою сторони не вносили зміни у вищезазначені пункти спірного договору.

Також апелянт вважає, що висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим, однак місцевим судом такий висновок судового експерта взято до уваги, з чим не погоджується апелянт.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що банківські виписки на які посилається місцевий суд були здійснені саме відповідачем, а не іншою юридичною особою.

Апелянт стверджує, що оскільки між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до спірного Договору, в якому було внесено зміни до площі орендованого приміщення, яка в три рази менша від попередньої оренди, то і розрахунок збитків (споживання електроенергії, природного газу) є безпідставним, так як лічильник за електроенергію є один на все приміщення, а відтак позивач не могла розрахувати використану відповідачем електроенергію належним чином та аналогічні витрати по оплаті за спожитий природній газ.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Позивач: ОСОБА_3 є Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою (Приватним підприємцем), ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів: НОМЕР_2, місце проживання фізичної особи-підприємця: 07300, АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 859208 (том І, а. с. 11).

Відповідач: ОСОБА_2 є Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою (Приватним підприємцем), реєстраційний номер фізичної особи-підприємця в ЄДР: НОМЕР_3, місце проживання: 89313, АДРЕСА_4, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ № 786379 (том І, а. с. 12-13).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2013 р. на розгляд Господарського суду Закарпатської області подано позов СПД-ФО ОСОБА_3 до СПД-ФО ОСОБА_2 про стягнення 133913,11 грн., в т.ч. 115750,00 грн. - заборгованості з орендної плати, за період з 01.02.2012 р. по 30.06.2012 р., включно, 14048,21 грн. - заборгованості за спожиту електроенергію та газ, 4114,90 грн. - 3% річних від простроченої суми, за період прострочення по 20.06.2013 р., включно, та стягнення судових витрат (том І, а. с. 4-7).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2013 р. по даній справі у задоволенні позовних вимог відмовлено.

30.09.2013 р. позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2013 р.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду 02.07.2014 р. апеляційну скаргу задоволено, рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2013 р. у справі № 907/658/13 - скасовано. Зазначена постанова була оскаржена в касаційному порядку.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.08.2014 р., касаційну скаргу задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 р. та рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2013 р. скасовано, справу направлено до Господарського суду Закарпатської області на новий розгляд.

Як вбачається з постанови Вищого господарського суду України від 20.08.2014 р. скасовуючи рішення та постанову судів попередніх інстанцій, Вищим господарським судом України звернуто увагу на те, що судами попередніх інстанцій належним чином не з'ясовано, які саме зміни вносилися до основного договору оренди додатковою угодою до нього від 20.10.2011 р., враховуючи той факт, що позивачем та відповідачем були надані суду дві різні редакції вказаної додаткової угоди, а також які наслідки мали такі зміни для кожної із сторін договору оренди.

У постанові ВГС України зазначено, що суди не проаналізували відповідно виписку по особовому рахунку № НОМЕР_4 у ПАТ «Банк "Київська Русь», яка за твердженням позивача підтверджує фактичні дії відповідача по сплаті орендної плати. Зокрема, належно не встановлено, чи дійсно відповідач перерахувала вказані позивачем кошти, як сплату заборгованості з орендної плати, та, що ні місцевий, ні апеляційний господарські суди не дослідили, чи дійсно позивач зазнала збитків у зв'язку з несплатою відповідачем коштів за користування електроенергією та газом, та чи доведено позивачем безпосередня вина відповідача у спричиненні їй збитків, пов'язаних з оплатою витрат за нібито спожиті відповідачем електроенергію та газ, що судами взагалі не з'ясовано, за які саме періоди виникла заборгованість за спожиті газ та електроенергію, та чи така заборгованість виникла внаслідок порушення саме відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди.

Як зазначає ВГС України у постанові, встановивши всі вказані обставини справи, суди попередніх інстанцій могли дійти висновків про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно норм ГПК України, вказівок Вищого господарського суду України викладених у постанові від 20.08.2014 року по даній справі, місцевий господарський суд розглядає дану справу, повторно.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 27 квітня 2011 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Позивач - у справі, Орендодавець - за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Відповідач - у справі, Орендар - за договором) було укладено Договір № 1 оренди нерухомого майна (далі за текстом - Договір) (а. с. 14-18).

Зазначений Договір укладено сторонами у письмовій формі єдиного документа, підписано повноважними представниками обох сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає ст. 207, 208 ЦК України.

За своїми основними та не основними (другорядними) ознаками зазначений правочин є договором найму (оренди).

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 283 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

За умовами спірного Договору, Орендодавець (Позивач - у справі) передає Орендареві (Відповідач - у справі) в строкове платне користування готель (надалі Об'єкт), що належний Орендодавцю (позивач - у справі) на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.01.2008 р. (п. 1.1. Договору).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5 (том І, а. с. 19) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (том І, а. с. 20) вбачається, що орендоване нежитлове приміщення (об'єкт оренди): готель по АДРЕСА_5, належить ОСОБА_3.

Характеристики об'єкту сторони зазначили у п. 1.2. Договору: Об'єкт становить триповерхову будівлю, що стоїть окремо та позначена відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи: Літерами «А-А»; адреса: АДРЕСА_5; загальна площа: 877,800 кв. м.; перелік та площа приміщень, з яких складається об'єкт, перелічені в технічному паспорті та експлікації, ксерокопії яких є невід'ємним додатком № 1 до цього Договору. Стан об'єкта на момент передавання в оренду придатне для використання у відповідності до мети оренди, визначеної у п. 1.3. цього Договору (п.п. 1.2.1. - 1.2.5. Договору).

Пунктом 1.3. Договору сторони визначили, що об'єкт оренди надається Орендодавцю для здійснення ним підприємницької діяльності, а саме для надання готельних послуг. Також в оренду передається майно, яке знаходиться у приміщеннях об'єкта, що орендується (п. 1.4 Договору).

Порядок передання та повернення об'єкта сторони визначили у розділі 2 спірного Договору.

Розділом 3 спірного Договору сторони визначили розмір орендної плати та порядок розрахунків.

Так, згідно п. 3.1. Договору, за користування об'єктом та майном орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у розмірі та в строки, встановлені цим Договором.

Орендна плата включає плату за користування Об'єктом, користування Майном, користування земельною ділянкою, на якій розташований Об'єкт, амортизаційні відрахування. В орендну плату не включаються затрати за спожиту електроенергію, користування телефоном, водопостачання, каналізацію, спожитий газ (п. п. 3.2, 3.3 Договору).

Орендна плата сплачується Орендарем щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця оренди (п. 3.4. спірного Договору).

Згідно п. 3.5. Договору сторони встановили, що розмір орендної плати у періоди з 01 червня по 31 жовтня, включно, кожного року оренди та з 01 січня по 31 січня, включно, кожного року оренди становить 35750,00 грн. на місяць, розмір орендної плати у періоди з 01 лютого по 31 травня, включно, кожного року оренди становить 20000,00 грн. на місяць.

Договір вступає в силу з дня його підписання сторонами і дії до закінчення строку оренди. Строк оренди відраховується з 01 травня 2011 року та становить 2 роки 11 місяців (п. п. 6.1, 6.2. Договору).

Відповідно до вищенаведеного колегія суддів зазначає, що даний договір між сторонами укладено на 2 роки 11 місяців, а відтак не потребує нотаріального посвідчення та є правомірним право чином, в силу ст. 204 ЦК України, оскільки не доведено зворотнього.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 2011 року на виконання умов вищевказаного спірного Договору, між сторонами у справі складено та підписано Акт прийому-передачі № 1 до Договору оренди нерухомого майна від 27 квітня 2011 року (а. с. 29), отже, правовідносини між сторонами виникли з моменту підписання вищезазначеного Акту прийому-передачі.

З позовної заяви позивача вбачається, що в порушення умов пунктів 3.1.-3.5. Договору, відповідач не сплатила орендної плати за період з 01.02.2012 р. по 30.06.2012 р. включно, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за період з 01.02.2012 р. по 30.06.2012 р. включно - 115750,00 грн. та 3% річних від простроченої суми за період прострочення по 20.06.2013 р. включно - 4114,90 грн., також позивач просить стягнути на свою користь витрати за спожиті протягом періоду оренди: за електроенергію за період з 30.04.2012 р. по 31.05.2012 р. у розмірі 3542,22 грн.; за період з 31.05.2012 р. по 30.06.2012 р. у розмірі 3510,86 грн., всього у розмірі 7053,08 грн.; за газ у розмірі 6995,13грн., які нараховано відповідно до пунктів 3.9., 3.11. Договору. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань, передбачених у пунктах 3.9., 3.11. Договору, позивачем були понесені витрати з оплати за спожиту відповідачем електроенергію та за спожитий газ, чим позивачу спричинені збитки у розмірі 14048,21 грн., які остання також просила стягнути з відповідача.

Однак, відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що 20.10.2011 року між сторонами було укладено Додаткова угоду до договору, якою сторони внесли зміни до п.3.5. Договору та визначили, що з грудня 2011 р., розмір орендної плати становить 1,00 грн. на місяць, а відтак вимоги позивача про відшкодування збитків, пов'язаних з оплатою спожитої позивачем електроенергії та газу, відповідач не визнає, зазначивши, що 01.06.2012 року було повернуто орендовані приміщенні позивачу.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, Вищим господарським судом України від 20.08.2014 р. скасовуючи рішення та постанову судів попередніх інстанцій при первинному розгляді справи чітко зазначено, що судами попередніх інстанцій належним чином не з'ясовано, які саме зміни вносилися до основного договору оренди додатковою угодою до нього від 20.10.2011 р., враховуючи той факт, що позивачем та відповідачем були надані суду дві різні редакції вказаної додаткової угоди, а також які наслідки мали такі зміни для кожної із сторін договору оренди.

Урахуванням вказівок Вищого господарського суду України, місцевим господарським судом в процесі розгляду справи, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 08.10.2014 року у справі була призначена судова експертиза, проведення якої доручалось Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, також перед експертом було поставлено питання: чи у Додатковій угоді № 1 від 20 жовтня 2011 року до Договору № 1 оренди нерухомого майна від 27 квітня 2011р., оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.110-111), пункт 3.5. "Розмір орендної плати у період з 01 грудня 2011 року по 01 червня 2012 року становить 1 (одна) грн. 00 коп. на місяць." надруковано одночасно з іншою частиною тексту Додаткової угоди № 1 (в тому числі другої (останньої) сторінки Додаткової угоди № 1) із використанням того ж засобу друку (прінтера, тощо), чи ні? Проведення попередньої оплати виставленого експертною установою рахунку для проведення експертизи було покладено на позивача у справі. Цією ж ухвалою господарського суду Закарпатської області від 08.10.2014р. провадження у справі № 907/658/13 зупинено, матеріали справи скеровано до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз з метою проведення судової експертизи на предмет дослідження оригінальності Додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2011 року до Договору № 1 оренди нерухомого майна від 27 квітня 2011 р. (том ІІ, а. с. 34-36).

23 жовтня 2014 року до Господарському суду Закарпатської області супровідним листом № 5570 надійшло клопотання судового експерта, про надання письмового дозволу для здійснення вирізок матеріалів штрихів друкованих текстів Додаткової угоди № 1 від 20.10.2011р. до договору №1 оренди нерухомого майна від 27.04.2011 р. (том ІІ, а. с. 38-39).

Дане клопотання експерта мотивоване тим, що для досліджень йому необхідно провести вирізання близько сотні друкованих знаків кожного з порівнюваних об'єктів. В процесі здійснення таких вирізок можливе значне пошкодження чи повне знищення друкованого тексту п. 3.5 Додаткової угоди №1.

У зв'язку з вищенаведеним провадження у справі № 907/658/13 ухвалою суду від 30.10.2014 р. було поновлено та призначено до розгляду на 17.11.2014 р. (том ІІ, а. с. 40-41).

Місцевим судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, у зв'язку зі згодою представника позивача (том ІІ, а.с. 43) та відсутністю заперечення представника відповідача на надання експерту дозволу для здійснення вирізок матеріалів штрихів друкованих текстів Додаткової угоди № 1 від 20.10.14р. до Договору № 1 оренди нерухомого майна від 27.04.2011р., з метою всебічного та об'єктивного вирішення спору суд ухвалою від 25.11.2014 року суд зупинив провадження у справі та надав судовому експерту (ОСОБА_5) дозвіл для здійснення вирізок матеріалів штрихів друкованих текстів Додаткової угоди № 1 від 20.10.14р. до Договору № 1 оренди нерухомого майна від 27.04.2011 р.

02 квітня 2015 року з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов, супровідним листом № 3862/4024 від 12.03.2015 року, Висновок № 3862/4042 судової криміналістичної експертизи реквізитів та матеріалів документів за матеріалами господарської справи № 907/658/13, складений 12.03.2015 р., разом з матеріалами справи № 907/658/13 (том ІІ, а. с. 56, 57-60).

Згідно висновків викладених у Висновку № 3862/4024 від 12.03.2015 р. криміналістичної експертизи реквізитів та матеріалів документів за матеріалами господарської справи № 907/658/13 вбачається, що в Додатковій угоді № 1 від 20 жовтня 2011 року до Договору № 1 оренди нерухомого майна від 27 жовтня 2011 р. основний друкований текст 1-ї сторінки та друкований текст: "Пункт 3.5 Розмір орендної плати у період з 01 грудня 2011року по 01 червня 2012 року становить 1 (одна) грн.00 коп. на місяць" надруковані одночасно; друкований текст 1-ї та 2-ї сторінок Додаткової угоди №1 від 20 жовтня 2011року до Договору №1 оренди нерухомого майна від 27 жовтня 2011 року виконані неодночасно».

Слід зазначити, що Висновок № 3862/4042 криміналістичної експертизи реквізитів та матеріалів документів за матеріалами господарської справи № 907/658/13 від 12.03.2015 р. сторонами не оскаржено, зокрема, апелянтом/відповідачем у встановленому порядку, судовому експерту не заявлялися відводи, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Оскільки додаткова угода є невід'ємною частиною договору, то вимоги ч. 1 ст. 628 ЦК України про погодження умов (пунктів), поширюються і щодо додаткової угоди.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Зміст Договору оренди № 1 нерухомого майна від 27.04.2011 р., на який покликається позивач, як на підставу своїх вимог, визнаний обома сторонами та не оспорюється.

Відповідач/апелянт, як на підставу своїх заперечень покликається на Додаткову угоду № 1 від 20 жовтня 2011 року до Договору № 1 оренди нерухомого майна від 27 квітня 2011 року (том І. а.с. 41-42), якою змінено п. 3.5. Договору.

Як вбачається з умов Договору оренди № 1 нерухомого майна від 27.04.2011 р., п. 3.5. передбачав розмір орендної плати у періоди з 01 червня по 31 жовтня включно кожного року оренди та з 01 січня по 31 січня включно кожного року оренди становить 35750,00 грн. на місяць, розмір орендної плати у періоди з 01 лютого по 31 травня включно кожного року оренди становить 20000,00 грн. на місяць, а апелянт покликається на Додаткову угоду № 1 від 20.10.2011 р., якою п. 35.5 викладено в редакції, що розмір орендної плати у період з 01 грудня 2011 року по 01 червня 2012 року становить 1 (одна) грн. 00 коп. на місяць.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апелянта/відповідача, що шляхом укладення Додаткової угоди № 1 від 20.10.2011 р., з грудня 2011 р. розмір орендної плати складає 1 грн. 00 коп. на місяць, так як згідно висновків вищевказаної криміналістичної експертизи реквізитів та матеріалів документів за матеріалами господарської справи № 907/658/13, в Додатковій угоді № 1 від 20 жовтня 2011 року до Договору № 1 оренди нерухомого майна від 27 жовтня 2011 р. основний друкований текст 1-ї сторінки та друкований текст: "Пункт 3.5 Розмір орендної плати у період з 01 грудня 2011року по 01 червня 2012 року становить 1 (одна) грн.00 коп. на місяць" надруковані одночасно, однак друкований текст 1-ї та 2-ї сторінок Додаткової угоди №1 від 20 жовтня 2011року до Договору №1 оренди нерухомого майна від 27 жовтня 2011 року виконані неодночасно, і апелянтом ця обставина не спростована, і колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що «її фактичні дії стверджують про незмінність п. 3.5. після 01.12.2011 року».

Щодо виписки по особовому рахунку № НОМЕР_4 у ПАТ «Банк «Київська Русь», на який відповідно до п.3.7. Договору оренди Орендар здійснювала безготівкову сплату орендної плати, та на яку звернуто увагу Вищим господарським судом України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.3.7. Договору оренди Орендар має здійснювати безготівкову сплату орендної плати (виписка по особовому рахунку № НОМЕР_4 надана позивачем та міститься в матеріалах справи).

Так, на виконання п.3.5. Договору оренди Відповідач за грудень 2011 року сплатила орендну плату у розмірі 20000 грн. (15.12.2011 року - 15000 грн., 20.12.2011 року -5000 грн.), що підтверджується Випискою по особовому рахунку № НОМЕР_4 у ПАТ «Банк «Київська Русь» (том І, а. с. 57-66).

З цієї ж виписки вбачається, що попередній платіж у розмірі 20000,00 грн. був сплачений Відповідачем - ОСОБА_6 (нині - ОСОБА_2) на користь Позивача 17.11.2011 р. за листопад 2011 року, відтак платежі сплачувались Відповідачем планово, а доводи Відповідача, що вона сплачувала заборгованість жодним чином не підтверджена, оскільки такі докази в матеріалах справи відсутні.

Також слід зазначити, що відповідно до п.2.5. Договору оренди нерухомого майна № 1 від 27.04.2011 року, повернення Об'єкта та майна Орендодавцю здійснюється шляхом підписання Сторонами Акту прийому-передачі № 2, однак такий Акт в матеріалах справи відсутній, сторонами не подано.

Частиною 2 ст. 795 ЦК України, передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

У зв'язку з вищенаведеним, ухвалами місцевого суду від 12.05.2015 року та від 22.05.2015 р. (том ІІ, а.с. 63-64, 91-92) зобов'язано сторін надати Акт здачі-прийому орендованого приміщення позивачу, однак даної вимоги сторонами виконано не було.

З огляду на те, що апелянтом/відповідачем не надано доказів виконання умов п.3.5. Договору № 1 оренди нерухомого майна від 27.04.2011 р. за період з 01.02.2011 р. по 30.06.2012 р., колегія суддів вважає, що позовні вимоги СПД-ФО ОСОБА_3 про стягнення з відповідача/апелянта заборгованості з орендної плати за період 01.02.2012 року по 30.06.2012 року, включно, у розмірі 115750, 00 грн. та 3% річних від простроченої суми, за період прострочення по 20.06.2013 року, включно, - 4114,90 грн., підлягають задоволенню.

В нашому випадку 3% річних розраховано відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3% річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3%/365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, отже, з 06.02.2012 р. по 20.06.2013 р. - 500 днів прострочення, від суми 20000,00 грн. боргу за лютий 2012 р. (п. 3.5. Договору № 1 від 27.04.2011 р.), 3% річних = 821,00 грн.; за період з 06.03.2012 р. по 20.06.2013 р. - 472 днів прострочення, 20000,00 грн. боргу за березень 2012 р., 3% річних - 777,90 грн.; з 06.04.2012 р. по 20.06.2013 р. - 441 днів прострочення, 20000,00 грн. боргу за квітень 2012 р., 3% річних - 725,00 грн.; з 06.05.2012 р. по 20.06.2013 р. - 411 днів прострочення, від суми боргу за травень 2012 р. - 20000,00 грн., 3% річних - 675,60 грн., за період з 06.06.2012 р. по 20.06.2013 р. - 380 днів прострочення, сума боргу за червень 2012 р. - 35750,00 грн., 3% річних - 1116,50 грн., відтак: 821,00 грн. +777,90 грн. + 725,00 грн. + 675,60 грн. + 1116,50 грн.), 3% річних = 4114,90 грн.

Щодо понесених позивачем збитків, за несплату відповідачем згідно спірного Договору оренди, пов'язаних з оплатою витрат за спожитий газ та електроенергію, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи та з апеляційної справи вбачається, що відповідач/апелянт заперечує проти нарахування коштів за використання електроенергії та природного газу у зв'язку з користуванням орендованого приміщення, оскільки вважає, що 31.05.2012 року повернуто орендовані приміщенні Позивачу, а заборгованість за спожиті газ та електроенергію виникли не під час оренди приміщень СПД-ФО ОСОБА_2

Однак, колегія суддів зазначає, як уже було вище зазначено у цій постанові, доказів про те, що спірне приміщення повернуто апелянтом/відповідачем позивачу, згідно умов п.п. 2.4., 2.5., 2.6. спірного Договору, сторонами не подано, такі докази в матеріалах справи відсутні. Не долучено таких доказів до апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 795 ЦК України передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Отже, апелянтом/відповідачем не надано доказів повернення Позивачу орендованих приміщень, не зафіксовано показників лічильника електроенергії при поверненні приміщень Позивачу.

Як встановлено місцевим судом, за період з 27.04.2011 року по 30.06.2012 року, включно, лише СПД-ФО ОСОБА_2 орендувала приміщення, належні Позивачу та розташовані по АДРЕСА_5, споживала за цією адресою електроенергію та і за газ. Ніхто інший, крім апелянта/відповідача, у зазначений період не орендував приміщення, не здійснював споживання газу та електроенергії на Об'єкті. Твердження апелянта/відповідача, що вона не була єдиним споживачем газу та електроенергії, оскільки з 30.04.2012 року користувалась лише частиною приміщень Об'єкту, є голослівними, оскільки доказів які спростовують вищенаведене в матеріалах справи не має.

Отже, заборгованість відповідача/апелянта, яка виникла перед позивачем, за спожиту електроенергію, за період з 30.04.2012 року по 31.05.2012 року, користування приміщеннями Відповідачем/апелянтом, складає 3542,22 грн.; за період з 31.05.2012 року по 30.06.2012 року - 3510,86 грн., всього /сумарно/ заборгованість складає 7053,08 грн. (3542,22 грн. + 3510,86 грн.).

Стосовно заборгованості, яка утворилась за спожитий газ у розмірі 6995,13 грн. та була сплачена ОСОБА_3 за СПД-ФО ОСОБА_2, згідно рахунку на оплату газу № 16 від 15.07.2012 року, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 3.9. Договору, витрати за спожиту електроенергію сплачуються Орендарем до 18 числа поточного місяця згідно показників лічильника за встановленими тарифами.

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати зі сплати заборгованості за спожиту електроенергію, яка виникла під час користування відповідачем/апелянтом орендованим об'єктом: за період з 30.04.2012 року по 31.05.2012 року - у розмірі 3542,22 грн.; за період з 31.05.2012 року по 30.06.2012 року - у розмірі 3510,86 грн., всього - у розмірі 7053,08 грн.

Відповідно до п. 3.11. Договору, витрати за спожитий газ сплачуються Орендарем до 18 числа поточного місяця згідно показників лічильника за встановленими тарифами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені та документально підтверджені витрати у розмірі 6995,13 грн. зі сплати заборгованості за спожитий газ. Така заборгованість виникла під час користування відповідачем орендованим об'єктом та на підставі Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № 688/С/К від 01.01.2012 року, укладеного між ПАТ по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" та СПД-ФО ОСОБА_2 (том ІІ, а. с. 69-73).

Отже, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання, передбаченого у пунктах 3.9., 3.11. Договору, позивач поніс витрати з оплати за спожиту відповідачем електроенергію та за спожитий газ, чим позивачу спричинені збитки у розмірі 14048,21 грн. (7053,08 грн. + 6995,13 грн.) , орендарем не оплачені, такі докази в матеріалах справи відсутні, тому місцевий суд прийшов до правомірного висновку, що вони теж підлягають стягненню з відповідача/апелянта.

Із вищенаведеного випливає, що місцевим судом в повному обсязі досліджено спричинення відповідачем/апелянтом позивачу збитків, понесених ним витрат за спожиті електроенергію і газ у спірний період, доведено протиправність дій особи, яка завдала ці збитки, з'ясовано та доведено причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача збитків.

Під збитками, в даному випадку, розуміються витрати, зроблені кредитором, за спожитий відповідачем/апелянтом та ним не оплачений у спірний період, згідно умов Договору № 1 оренди нерухомого майна від 27.04.2011 р., електроенергію та газ.

Відповідно до п. 1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 225 ГК України передбачено склад та розмір збитків, в нашому випадку, позивач просив стягнути понесені ним реальні, дійсні витрати за спожитий відповідачем/апелянтом електроенергію та газ у спірний період.

Колегією суддів встановлено, що позивачем доведено в розумінні ст. 33 ГПК України наявність та розмір збитків, завданих порушенням договірних зобов'язань відповідачем, також доведено період, протягом якого права позивача порушувалися, і причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та збитками.

Інші доводи Апелянта/відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами.

Згідно із ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести і підтвердити належними доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення на позов.

Виходячи із приписів ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Оглянувши та дослідивши всі обставини даної справи, оцінивши їх в сукупності, колегія суду встановила, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.06.2015 р. по справі № 907/658/13 є обґрунтованим, ухвалене на підставі повного з'ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спору, відтак відсутні підстави для скасування зазначеного судового рішення та задоволення апеляційної скарги Апелянта/відповідача.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на Апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 3235, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 05.06.2015 року у справі № 907/658/13 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути Господарському суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.

В судовому засіданні 30.09.2015 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 05.10.2015 р.