ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р.Справа № 916/2444/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: В.В. Лашина

Суддів: О.Л. Воронюка

ОСОБА_1

При секретарі Р .О. Кияшко

За участю представників сторін:

Від ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Від ТОВ "ОСОБА_1 і Мєдвєдь" - ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_1 і Мєдвєдь

на рішення господарського суду Одеської області

від 13.08.2015 року.

справа № 916/2444/14

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_1 і Мєдвєдь

до відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_2

про стягнення 73 080,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» ( в подальшому за текстом ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь») звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2І.) про стягнення 73080 грн. компенсації за порушення виключних авторських прав, що здійснено шляхом незаконного щонайменше 4-х разового продажу товарів, на яких було розміщено зображення персонажів мультиплікаційного серіалу «ОСОБА_1 і Мєдвєдь».

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.08.2015 р. (головуючий суддя Цісельський О.В., судді: Погребна К.Ф., Оборотова О.Ю.) у задоволені позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» в апеляційній скарзі просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в розмірі 48720 грн., посилаючись на порушення місцевим господарським норм матеріального права та на неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, оскільки скаржником доведено та господарським судом встановлено належність позивачу авторського права та права на його захист, а також факт використання об'єктів інтелектуальної власності. При цьому ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» стверджує, що 4 рази відповідачем було здійснено порушення, що підтверджується фактами закупки товарів та їх відео фіксацією. Скаржник також вказує на те, що висновок суду першої інстанції про малозначність не може бути достатньою правовою підставою для відмови у захисті порушених прав позивача, так як це не передбачено жодним нормативно-правовим актом України. Скаржник вказує на те, що факти порушення неможливо ігнорувати і свавільне використання відповідачем виключних майнових прав позивача призведе до продовження такого порушення прав ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» та інших правовласників.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

При цьому, згідно до ч. 1, 2 статті 13 названого Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частиною другою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право на судовий захист прав інтелектуальної власності є конституційним правом кожної особи (стаття 55 Конституції України).

Стаття 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

Згідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайд-фільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Статтею 9 згаданого Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Також названим Законом у статті першої визначено, що контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

У відповідності до статті 443 Цивільного кодексу України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 440 названого Кодексу та частиною третьою статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

За захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції (ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Як вбачається з матеріалів справи, 08 червня 2010 р. між ТОВ Студія «Анімаккорд» (первинний власник аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «ОСОБА_1 і Мєдвєдь») та ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» був укладений договір № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір, відповідно до п.1.1 якого ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» набуває виключного права на аудіовізуальний твір серіал «ОСОБА_1 і Мєдвєдь», основні ідентифікаційні характеристики якого передбачені додатками, які є невід'ємними частинами договору.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору № 010601-МиМ від 08.06.2010 р. визначено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір передаються в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору, незалежно від того чи поіменовані вказані елементи безпосередньо в таких додатках до договорів.

Представником позивача було зафіксоване те, що в мережі магазинів «Одна ціна», в якій здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2, незаконно розповсюджується контрафактна продукція, а саме настільні ігри під назвою «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» та дитячі набори «Пиала+чашка» із зображенням персонажу «Маша», який є самостійною складовою частиною аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «ОСОБА_1 и Мєдвєдь» без відповідного дозволу позивача.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про сповіщення ним про його авторські права з метою запобігання їх порушенню; наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей про те, що відповідач замовляв виготовлення товару настільної гри «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» та дитячого набору «Пиала+чашка», з розміщенням на ньому персонажу «Маша» з метою подальшої реалізації; наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей про те, що відповідач здійснював оптовий продаж товару такого товару, позивач також не надав суду доказів, які б свідчили про передбачуваний розмір збитків потерпілої особи (позивача) або розмір доходу відповідача, отриманого внаслідок реалізації такого товару; позивач не надав суду доказів, які б свідчили про кількість потерпілих осіб внаслідок реалізації зазначеного товару; позивач не надав суду доказів наявності раніше вчинених відповідачем порушень виключного права позивача на аудіовізуальний твір «ОСОБА_1 і Мєдвєдь»; доказів або пояснень щодо можливостей відновлення попереднього стану, який існував до реалізації відповідачем цього товару та переліку необхідних для цього зусиль.

Також господарським судом зазначено про те, що відповідачем було реалізовано чотири одиниці товару, на яких зображений персонаж «Маша», максимальною вартість цього товару 19,00 грн. за одиницю, тобто врахував малозначимість правопорушення й дійшов висновку, що стягнення з відповідача компенсації в сумі 73080 грн. за порушення відповідачем авторських прав позивача шляхом реалізації товару по максимальній ціні 19 грн., не може відповідати критеріям справедливості, добросовісності та розумності.

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія погодитися із висновками суду першої інстанції не може та вважає їх зробленими при неповно зясованих обставинах справи.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що особа, яка має авторське право (автор твору чи будь-яка інша особа, якій на законних підставах передано авторське майнове право на цей твір), для сповіщення про свої права може використовувати знак охорони авторського права.

Однак згаданою нормою права не встановлений обовязок, а визначене саме право особи, яка має авторське право. Відтак, враховуючи приписи ч. 2 ст. 14 ЦК України, ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» не мало обовязку із зазначення на належному аудіовізуальному творі чи його частині відповідного значка копірайта.

До того ж, відповідний значок копірайта присутній у кінці всіх серій анімаційного серіалу «ОСОБА_1 і Мєдвєдь».

При цьому, згідно до частини 2 статті 11 названого Закону авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

У відповідності до правової позиції, яка відображена у п. 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке: 1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача; 2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

З матеріалів справи видно, що 07 травня 2014 року представником ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» у супермаркеті «Одна ціна» (вул. Люстдорфська дорога, 29, ФОП ОСОБА_2І.) було придбано гру настільну «ОСОБА_1 і Мєдведь» за ціною 19 грн., що підтверджується відповідним товарним чеком /а.с. 64, т.1/. При цьому, на обкладинці гри вказані «Маша» та «Мєдвєдь», що є обєктами права інтелектуальної власності ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь», із відміткою про те, що це є «Лучший подарок ребенку с героями мультфильма» /а.с. 137, т.1/

В цьому ж супермаркеті 22 травня 2014 року представником позивача знову була придбана гра настільна «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» за вказаною вище вартістю /а.с. 19, т.2/.

20 травня 2014 року представником ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» у супермаркеті «Одна лінія» було придбано дитячий набір «Піала+чаша» за ціною 19 грн. /а.с.18, т.2/, а 28 травня 2014 року такий набір за такою ж ціною придбаний у мінімаркеті «Одна ціна» (вул. Жуковського, 40, м. Одеса, ФОП ОСОБА_2І.), що також підтверджується відповідними чеками/а.с. 20, т.2/.

Матеріли справи не містять доказів того, що відповідачу надавався дозвіл на розповсюдження спірних об'єктів інтелектуальної власності.

При цьому, ФОП ОСОБА_2 на момент продажу зазначених вище товарів знаходилася на спрощеній системі оподаткування, а тому мала права не видавати фіскальні чеки.

Якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов'язковим, визначена Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом ДПА України № 12 від 01.12.2000 р., то форма і зміст товарного чека на теперішній час законодавчо не встановлена.

Разом з тим, товарні чеки від 07.05.2014 р., від 20.05.2014 р., від 22.05.2014 р. та від 28.05.2014 р. містять дані про місцезнаходження суб'єкта господарювання, його назву та його організаційно-правову форму, вартість товару та сплачені кошти із вказівкою про можливість повернення товару протягом 14 днів. Зазначені дані дають можливість ідентифікувати хто саме та коли продав відповідний товар. Більш того, обумовлені в чеках товари та їх покупка підтверджується відео фіксацією, здійсненою представником ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» /а.с.21, т.2/.

Відтак, факт незаконного продажу товарів із зображеннями «Маша» та «Мєдвєдь» підтверджений матеріалами справи.

Відповідно до статей 16, 432 ЦК України одним із способів захисту прав є стягнення збитків (матеріальної шкоди) за порушення прав на об'єкти права інтелектуальної власності, а також компенсації за порушення авторського права і суміжних прав.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав вправі подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

У відповідності до п. «г» ч. 2 ст. 52 суд має право постановити рішення, зокрема, про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Наведена норма права говорить про те, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Вона не містить будь-яких приписів щодо малозначимості правопорушення чи інших чинників, які б давали правові підстави для звільнення від відповідальності за порушення авторських прав.

Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації. Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації (п. 51.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12)

Одночасно з цим, при визначені розміру такої компенсації слід виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з кількості фактів порушення прав позивача (4 зафіксованих продажу товарів, що здійснювались у різні періоди часу, що вказує на тривалість правопорушення) х 10 мінімальних заробітних плат = 48720 грн. Законом не передбачено встановлення нижчого розміру компенсації. На задоволені саме такої суми наполягає й позивач в апеляційній скарзі.

При цьому, судова колегія враховує і те, що особа, яка розповсюджує примірники, в яких відображено об'єкти авторського права та/або суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення законодавства про авторське право і суміжні права і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договором з третіми особами (п. 27 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12).

Отже, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області не відповідає обставинам справи, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» належить задовольнити частково.

Керуючись статтями 44, 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» задовольнити, а рішення господарського суду Одеської області від 13.08.2015 р. по справі № 916/2444/14 скасувати, позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» (РФ, м. Москва, вул. Годовікова, 9 буд.3, іпн/кпп /771701001) 48720 грн. компенсації за порушення авторських прав, а також 2740,50 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції.

В решті позовних вимог відмовити.

Накази доручити видати господарському суду Одеської області.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя О.Л. Воронюк

Суддя М.А. Мирошниченко