КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р. Справа№ 912/765/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Новікова М.М.

при секретарі судового

засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи

повідомлений належним чином;

відповідача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи

повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги ПрАТ "Креатив"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.07.2015

у справі № 912/765/15-г (суддя: Босий В.П.)

за позовом ПрАТ "Креатив"

до відповідача ТОВ "ВЕНСА ТРЕЙД"

про визнання договору поставки недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПрАТ "Креатив" звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до відповідача ТОВ "Венса Трейд " про визнання недійсним Договору поставки №С14-00063 від 20.08.2014, з посиланням на те, що названий Договір не відповідає нормам чинного законодавства України, оскільки, за його оцінкою, сторонами не було визначено предмет Договору поставки та від імені позивача вказаний Договір підписаний не уповноваженою особою.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 29.04.2015 справу № 912/765/15-г було передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2015 № 912/765/15-г в задоволенні позову відмовлено, як заявленого необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ПрАТ "Креатив" звернувся до Київського апеляційного господарського суду із скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2015 № 912/765/15-г скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким задовольнити позов, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України, та не надав колегії суддів письмовий відзив на скаргу позивача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою КАГС від 20.08.2015 № 912/765/15-г порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.).

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 29.09.2015, враховуючи перебування судді Куксова В.В. у черговій відпустці, склад колегії суддів змінено, для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Новіков М.М., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 29.09.2015 № 912/765/15-г прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження колегії суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Новікова М.М., Яковлєва М.Л..

В судове засідання від 29.09.2015 представники сторін не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Про належне повідомлення позивача-скаржника свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення № 09-33/33366/16.

Про належне повідомлення відповідача свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення № 09-33/33340/15 з відміткою: «за закінченням встановленого терміну зберігання; інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення».

Відповідно до абз.3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 встановлено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, ЗАКІНЧЕННЯ СТРОКУ ЗБЕРІГАННЯ ПОШТОВОГО ВІДПРАВЛЕННЯ тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскільки, Ухвалу від 20.08.2015 № 912/765/15-г про порушення апеляційного провадження у даній справі було надіслано за належною адресою відповідача, він вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, без порушення вимог процесуального закону.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи та те, що явка уповноважених представників сторін обов'язковою не визнавалася, про час та дату судового засідання їм було відомо, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, без участі представників позивача та відповідача.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ПрАТ "Креатив" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.08.2014 між ПрАТ "Креатив" (покупець) та ТОВ "ВЕНСА ТРЕЙД" (продавець) було укладено Договір поставки №С14-00063 (надалі - "Договір"), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити насіння соняшнику урожаю 2014 року (товар) на умовах даного Договору.

Пунктом 3.3 цього Договору визначено, що кількість товару визначається згідно кількості, вказаної в товарно-транспортній накладній на товар при розвантаженні на складі покупця. Сторони дійшли згоди, що при виникненні розбіжностей щодо кількості товару, вказаної в товарно-транспортній накладній при завантаженні товару і фактичній кількості товару при його розвантаженні, остаточною буде вважатися кількість товару визначена на вагах на складі покупця.

Згідно з п. 5.1 Договору покупець зобов'язаний здійснити оплату вартості отриманого товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури й документів, визначених п. 3.7 та п. 3.8 Договору та проведення досліджень товару на відповідність вимогам п. 2.1 даного Договору. Оплата отриманого товару здійснюється виходячи з остаточної ціни на товар визначеної відповідно до п. 4.2 Договору.

Судом першої інстанції зазначено, що спір у даній справі виник у зв'язку із оспорюванням позивачем дійсності Договору поставки №С14-00063 від 20.08.2014.

Враховуючи норми чинного законодавства, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Судом першої інстанції зазначено, що як на підставу для визнання недійсним названого Договору поставки №С14-00063 від 20.08.2014, позивач вказує, що сторонами не було визначено предмет цього Договору та від імені відповідача такий Договір підписаний представником за відсутності відповіданих повноважень.

В свою чергу, відповідач заперечував проти задовлення позову, з огляду на те, що предмет оспорюваного Договору поставки сторонами було належним чином погоджено, а представник позивача підписав такий Договір на підставі виданої довіреності на представлення інтересів.

Місцевий господарський суд, спростовуючи вимоги позивача, звертав увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Предметом господарського договору є господарські зобов'язання, за якими боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Умови про предмет договору повинні включати визначення матеріального об'єкта договірного зобов'язання, а саме:

- найменування (номенклатуру, асортимент) товару, сутність та перелік послуг, результат робіт;

- кількісні показники поставки продукції, виконання робіт, надання послуг;

- вимоги до їх якості, які визначаються посиланням на відповідні державні стандарти або на технічні умови, або вимоги, яким має відповідати товар (встановлюються у технічній документації, зразках, еталонах). В усякому разі товар, результати робіт, послуг мають бути придатними для використання у цілях, для яких вони призначені.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, під час укладення оспорюваного Договору поставки сторонами було погоджено всі істотні умови, необхідні для даного виду Договору у відповідності до чинного законодавства.

В той же час, не погодження сторонами всіх істотних умов договору згідно ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу України, ст. 638 Цивільного кодексу України, чого в даному випадку не встановлено, може свідчити про неукладеність такого договору, тобто непородженням ним цивільних прав та обов'язків, що виключає можливість визнання судом такого правочину недійсним.

Аналогічний висновок викладений у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 та пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Серед іншого, згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, від імені ПрАТ "Креатив" спірний Договір поставки підписано представником Давидовим Юрієм Григоровичем, який діяв на підставі Довіреності від 20.11.2013.

Місцевим господарським судом зазначено, що за наявною в матеріалах справи копією Довіреності на ім'я Давидова Ю.Г., посвідченою приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П. за реєстровим номером №8433, підтверджується факт надання позивачем ПрАТ "Креатив" його представнику права укладати від імені довірителя в межах цієї довіреності з дотриманням вимог Статуту договори, кредитні договори, договори застави рухомого майна, іпотечні договори, договори оренди приміщень, зовнішньоекономічні контракти тощо, угоди та контракти з найманими працівниками, а також додаткові угоди та/або додаткові договори до всіх вище перелічених договорів. (а/с 153-164)

Вказана Довіреність зареєстрована в Єдиному державному реєстрі довіреностей, що підтверджується скороченим витягом №28517169 від 11.03.2015. (а/с 165)

Відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно зі ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

З огляду на викладене, за висновком суду першої інстанції, в даному випадку особа, яка від імені ПрАТ "Креатив" підписала оспорюваний Договір, була уповноважена на таке підписання Довіреністю, виданою позивачем в порядку ст. 244 Цивільного кодексу України.

При цьому, доказів відкликання ПрАТ "Креатив" Довіреності від 20.11.2013 станом на момент укладення спірного Договору поставки №С14-00063 від 20.08.2014, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що Договір від імені ПрАТ "Креатив" підписаний особою, яка діяла в межах наданих їй повноважень.

Судом першої інстанції звернуто увагу на частину 1 статті 241 Цивільного кодексу України за якою встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Судом першої інстанції встановлено, що наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі товару та супутньої документації до Договору поставки підтверджують факт отримання позивачем поставленого відповідачем товару на виконання умов оспорюваного Договору, що свідчить про наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником ПрАТ "Креатив" за Довіреністю від 20.11.2013.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що в даному випадку позивач не надав доказів, які б підтверджували той факт, що Договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином. Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що позивачем не доведено обставин з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання Договору недійсним, а тому позов про визнання Договору поставки №С14-00063 від 20.08.2014 недійсним є необґрунтованим та таким що задоволенню не підлягає.

Позивач у доводах апеляційного оскарження наголошував на тому, що Договір поставки від 20.08.2014№ С14-00063 не відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним. При цьому, скаржник посилається на те, що при укладанні спірного Договору поставки, у встановленому законом порядку, сторонами не було погоджено предмету Договору, що є істотною умовою договору. Серед іншого, як на підставу визнання названого Договору поставки недійсним, позивач наголошує на тому, що спірний Договір підписаний представником - Давидовим Ю.Г., який не мав відповідних повноважень на укладання та підписання цього Договору від імені ПрАТ "Креатив", тобто не мав відповідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення правочину, а тому ким підписано цей Договір Товариству не відомо.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне зазначити, що наведені доводи апеляційного оскарження позивача базуються на тих же доказах та поясненнях, що надавалися у суді першої інстанції, яким вже надана належна правова оцінка за оскарженим Рішенням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ПрАТ "Креатив" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ПрАТ "Креатив" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2015 № 912/765/15-г залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 № 912/765/15-г набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 № 912/765/15-г може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 912/765/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді М.Л. Яковлєв

М.М. Новіков