ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.10.15р. Справа № 904/8305/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ", м.Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод", м.Дніпропетровськ

про стягнення боргу за договором

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1 - довіреність № 30/09-2015 від 30.09.15р.;

від відповідача: представник ОСОБА_2 - довіреність № б/н від 03.01.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 7254,27грн. (з яких 4430,00грн. основної заборгованості; 176,90грн. 24% річних; 432,37грн. пені; 2215,00грн. штрафу).

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № б/н від б/д ухвалою суду від 16.09.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 01.10.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 24.09.2015р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 22.09.2015р. та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 29.09.2015р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 22.09.2015р. та явкою представника в судове засідання.

01.10.2015р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, також надав клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить суд припинити провадження у справі, про що подав заперечення на позовну заяву.

В судовому засіданні оголошено перерву до 01.10.15р. о 12:45 год.

Після перерви господарський суд продовжив розгляд справи по суті, позиції сторін не змінилися.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 01.10.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" (далі по тексту - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" (далі по тексту - відповідач) укладено договір СТО/ВП7№277 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту техніки (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується за плату надати послуги з технічного обслуговування та ремонту техніки замовника (далі по тексту - техніка), згідно з наданою замовником заявою.

Пунктом 2.3 договору визначено, що приймання техніки виконавцем від замовника здійснюється в присутності власника чи його уповноваженого представника зі складанням Акту передання-прийняття.

Пунктом 2.7 договору визначено, що по завершенню робіт виконавець надає замовнику акт прийому-передачі виконаних робіт.

Пунктом 2.8 договору визначено, що у випадку мотивованої відмови замовника від прийняття виконаних виконавцем робіт, сторони складають Акт з переліком необхідних доробок, строків їх виконання.

На техніці, що піддавалася технічному обслуговуванню чи ремонту, канали доступу до лічильника пробігу на спідометрі (тахографі), а також до інших складових частин, якщо це передбачено технологічною документацією чи нормативними документами, опломбовується виконавцем (пункт 2.9 договору).

Відповідно до пункту 2.10 договору виконавцем можуть бути опломбовані будь-які складові частини, що ремонтувалися, якщо установлені пломби не погіршують безпечність техніки і не перешкоджають її експлуатації. Замість пломб допускається в окремих місцях рознімних з'єднань установлювати клейкі плівки, наносити лакофарбові покриття, зруйнування яких може свідчити про факт втручання замовника до відремонтованих складових частин. Інформація про опломбування (інші контрольні засоби) відображаються в Акті передавання-прийняття техніки після надання послуг і доводиться до відома замовника.

Пунктом 3.1 договору визначено, що остаточна загальна сума договору визначається як сума всіх Актів прийому-передачі виконаних робіт, підписаних з обох боків.

Вартість послуг визначається виконавцем на підставі наданої замовником заявки та фіксується в наряді-замовленні, який являється невід'ємною частиною даного договору (пункт 3.2 договору).

Пунктом 3.5 договору визначено, що замовник сплачує виконавцю за технічне обслуговування та ремонт техніки грошові кошти у відповідності до виставлених рахунків на протязі 7 (сім) календарних днів з моменту підписання сторонами Актів прийому-передачі виконаних робіт.

Пунктом 3.10 договору визначено, що замовник зобов'язується сплатити кошти незалежно від якості наданих послуг виконавцем. Претензії замовника, щодо якості наданих послуг виконавцем, приймаються тільки після їх повної оплати замовником відповідно до виставлених рахунків, на поточний рахунок виконавця.

Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання і діє до 31.12.2015р. Якщо за два тижні до закінчення терміну дії даного договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону письмово про припинення дії договору, то дія договору автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік (пункт 7.1 договору).

В свою чергу, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав свої заперечення на позовну заяву та повідомив наступне.

Відповідач визнав факт укладання договору та факт того, що позивачем здійснювався ремонт причепу TROUILLT ST 3330 д.н. АЕ7557Хо (1998 р.в.) за замовленням відповідача.

Після проведення ремонтних робіт позивачем було виставлено рахунок на оплату №СТО00000480 від 06.05.2015р. на суму 6593,00грн. Вказаний рахунок позивачем було оплачено у повному обсязі.

Враховуючи викладені обставини відповідач просить суд провадження у справі припинити.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем та відповідачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважних представників позивача та відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, слід визнати необґрунтованими, документально недоведеними, такими, що суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що не підлягають задоволенню.

Сторонами визнається факт укладення договору №СТО/ВП7№277 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту техніки від 16.03.2015р.

Відповідачем визнається факт надання замовлення на ремонт причепу TROUILLT ST 3330 д.н. АЕ7557Хо (1998 р.в.).

З наданих відповідачем заперечень вбачається, що позивачем здійснювався ремонт причепу TROUILLT ST 3330 д.н. АЕ7557Хо (1998 р.в.) і після проведення ремонтних робіт позивачем було виставлено рахунок на оплату №СТО00000480 від 06.05.2015р. на суму 6593,00грн.

Вказаний рахунок позивачем було оплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №4953 від 25.05.2015р. на суму 6593,00грн.

Господарський суд дослідивши положення укладеного між сторонами договору констатує, що пунктом 3.5 договору визначено, що замовник сплачує виконавцю за технічне обслуговування та ремонт техніки грошові кошти у відповідності до виставлених рахунків на протязі 7 (сім) календарних днів з моменту підписання сторонами Актів прийому-передачі виконаних робіт.

Попередня оплата послуг договором укладеним між сторонами не узгоджена.

Позивач та відповідач надали суду два різних за своєю суттю рахунки на оплату по замовленню №СТО00000480 від 06.05.2015р.

У позивача вказаний рахунок складено на суму 11023,00грн., а у відповідача на суму 6593,00грн.

Враховуючи наявність двох різних за своєю суттю та ціною рахунків на оплату по замовленню №СТО00000480 від 06.05.2015р., господарський суд констатує, що позивач належними доказами не довів, що ремонт причепу TROUILLT ST 3330 д.н. АЕ7557Хо (1998 р.в.) становить суму у розмірі 11023,00грн.

Господарський суд констатує, що з огляду на положення пункту 3.2 договору вартість послуг визначається виконавцем на підставі наданої замовником заявки та фіксується в наряді-замовленні, який являється невід'ємною частиною даного договору.

Позивач, з метою доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог не надав суду ані заявки замовника, ані наряду-замовлення. Обставини вказаних дій суду пояснено не було.

Докази збільшення кількості матеріалів та запасних частин, обсягів використання матеріалів і складових частин суду не надано.

Необхідність виконання додаткових робіт суду не доведено.

Докази зміни вартості проведення ремонту та технічного обслуговування техніки суду не надано.

Позивачем надано до суду дві податкові накладні від 25.05.2015р. на суму 6593,00грн., яка оплачена відповідачем платіжним дорученням №4953 від 25.05.2015р. на суму 6593,00грн. та від 26.05.2015р. на суму 4430,00грн.

Пунктом 201.1. статті 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

ґ) виключено;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) виключено;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

ї) виключено.

Господарський суд констатує, що позивач не пояснив суду причин складання не однієї податкової накладної в якій вказав ціну постачання без урахування ПДВ у розмірі 11023,00грн., а спочатку складено на суму 6593,00грн., на яку виставлено рахунок на оплату по замовленню №СТО00000480 від 06.05.2015р. і який платіжним дорученням №4953 від 25.05.2015р. на суму 6593,00грн. оплачено відповідачем, а наступного дня на сум 4430,00грн.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Заперечення відповідача господарський суд визнає такими, що прийняті до уваги, однак підстав для припинення провадження у справі не вбачає.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 1827,00грн. покласти на позивача.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 509, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

05.10.2015 року

Суддя ОСОБА_3