РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2015Справа №910/19676/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/19676/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія»;

до Аграрного фонду;

про стягнення 154 205,89 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Ніколаєнко О.А., довіреність б/н від 29.10.2014р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія» (надалі - позивач) з позовом до Аграрного фонду (надалі - відповідач) про стягнення 154 205,89 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов укладених між сторонами договорів № 108 від 23.02.2009р. та № 282/11 від 11.07.2011р. в частині розрахунків за надані позивачем послуги складського зберігання зерна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2015р. порушено провадження у справі № 910/19676/15 та призначено її розгляд на 10.09.2015р.

20.08.2015р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, 27.08.2015р. - витребувані докази по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2015р. розгляд справи відкладений на 30.09.2015р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача та неподанням витребуваних судом доказів.

Присутній у судовому засіданні 30.09.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

29.09.2015р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання вдруге не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 31.07.2015р. та ухвали від 10.08.2015р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав.

При цьому, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, в зв'язку з його необґрунтованістю, оскілки відповідач не був позбавлений можливості надіслати відзив на позовну заяву за допомогою поштового зв'язку, крім того, представник відповідач без поважних причин не з'явився в засідання, призначене на 10.09.2015р. Також суд обмежений процесуальними строками розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2009р. року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія» (позивач, за договором - зерновий склад) та Аграрним фондом (відповідач, за договором - поклажодавець) був укладений договір складського зберігання зерна №108, відповідно до п.1.1 якого поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно продовольчої пшениці (об'єкт державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Згідно умов договору та наявних матеріалів справи, вбачається, що відповідач передав позивачу на зберігання зерно пшениці 2 та 4 класу, 2008 року та 2009 року збирання врожаю, що підтверджується наступними складськими документами: складська квитанція №3717 від 31.03.2011р. на 37,428 тон пшениці 2 класу, 2009 року урожаю; складська квитанція №1691 від 30.09.2009р. на 54,674 тон пшениці 4 класу, 2009 року урожаю; складська квитанція №328 від 01.07.2009р. на 22,900 тон пшениці 4 класу, 2008 року урожаю.

06.06.2009р. сторонами було укладено додатковий договір, відповідно до п.1 якого викладено в новій редакції п.4.3 договору та встановлено розмір плати за надані послуги зберігання за тонну за 30 календарних днів - 12,51 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.4.4 договору поклажодавець сплачує вартість послуг зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів виконаних робіт та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

Пунктом 7.1 договору сторони погодили строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі (п.8.1 договору).

Відповідно до акту від 15.09.2015 р. виконаних робіт до договору складського зберігання зерна № 108 від 23.02.2009 р., позивач за період з 01.03.2014 р. по 11.03.2004 р. надав відповідачу послуги зі зберігання зерна в кількості 114,902 тонни на суму 527,01 грн.

Позивачем надано суду докази надіслання вказаного акту відповідачу, зокрема, опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек поштової установи № від 18.09.2015р.

Однак, як стверджує позивач, відповідач акт не підписав, будь-яких претензій чи зауважень, щодо наданих послуг, позивачу не пред'являв, вартість послуг зі зберігання зерна, не оплатив.

В зв'язку з чим, у відповідача наявна заборгованість за договором №108 від 23.02.2009 р. в розмірі 527,01 грн. (114,902 тонни х (12,51 грн.: 30) х 11).

Також, 11.07.201р. року між позивачем (за договором - зерновий склад) та відповідачем (за договором - поклажодавець) був укладений договір складського зберігання зерна №282/11, відповідно до п.1.1 якого поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно продовольчої пшениці (об'єкт державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Згідно п. 3.1.1., п. 3.1.6. договору, зерновий склад зобов'язаний прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі та здійснити відпуск поклажодавцеві всієї кількості зерна, що фактично зберігається на день відпуску. Зберігати зерно протягом строку, визначеного в договорі.

Згідно з п. 24 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», складські документи на зерно це - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Згідно з п. 1 Порядку випуску бланків складських документів на зерно, їх передачі та продажу зерновим складам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 510 від 11.04.2003р., підставою для видачі складських документів на зерно (далі - складські документи) є прийняття зерна зерновим складом на зберігання.

Наказом Міністерства аграрної політики України № 198 від 27.06.2003 затверджено Положення про обіг складських документів на зерно (далі - Положення).

Згідно п. 1.1. Положення, складськими документами на зерно є: складська квитанція, просте та подвійне складські свідоцтва.

Пункт 1.7. Положення визначає, що зерновий склад на бажання поклажодавця зобов'язаний видати йому один із складських документів на зерно. При оформленні партії зерна складська квитанція виписується в обов'язковому порядку як первинний документ, що засвідчує кількість та якість прийнятого складом зерна.

Згідно умов договору та наявних матеріалів справи, вбачається, що відповідач передав позивачу на зберігання, а зерновий склад (позивач) прийняв на зберігання від відповідача зерно пшениці 2, 3, 4 та 5 класу, 2009 року, 2011 року, 2012 року та 2013 року збирання врожаю, що підтверджується складськими документами, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а саме: № 2091 від 12.03.2014р., № 2241 від 12.03.2014р., № 2053 від 31.10.2013р., № 2052 від 31.10.2013р., № 2055 від 31.10.2013р., № 2051 від 31.10.2013р., № 1744 від 31.10.2013р., № 1743 від 31.10.2013р., № 1748 від 31.10.2013р., № 1747 від 31.10.1013р., № 1268 від 30.08.2013р., № 1823 від 30.08.2013р., № 755 від 30.04.2013р., № 1579 від 17.05.2013р., № 719 від 15.03.2013р., № 769 від 17.06.2013р., № 1745 від 31.10.2013р., № 1746 від 31.10.2013р., № 2054 від 31.10.2013р., № 1293 від 26.12.2011р., № 1003 від 21.09.2011р., № 4682 від 23.09.2011р., № 4680 від 23.09.2011р., № 4625 від 21.09.2011р. та № 4626 від 21.09.2011р.

Пункт 1 статті 938 Цивільного кодексу України встановлює, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Пунктом 7.1 договору сторони погодили строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі (п.8.1 договору)..

Згідно з п. 3.3.2. договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку визначеному п. 3.1.4. цього договору.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки відшкодування витрат по зберіганню проводиться в грошовій формі з урахуванням податку на додану вартість.

Пунктом 4.3. договору визначено розмір відшкодування витрат за зберігання за 1 (одну) тонну за місяць в сумі 17,50 грн. з ПДВ.

Згідно з п. 4.4 договору поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

В матеріалах справи містяться акти наданих послуг та розрахунок розміру витрат на зберігання зерна за Договором № 282/11 від 11.07.2011р. загалом в сумі 154 392,39 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором позивач звертався до відповідача з вимогами №424 від 07.10.2014р. та № 178 від 10.06.2015р. про оплату наданих послуг, а також надсилав відповідачу акти наданих послуг на суму 154 392,39 грн., які отримані відповідачем, на підтвердження чого позивач надав повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак, відповідач акти не підписав, будь-яких претензій чи зауважень, щодо наданих послуг, позивачу не пред'являв, вартість послуг зі зберігання зерна, не оплатив.

В зв'язку з чим, у відповідача наявна заборгованість за договором №282/11 від 11.07.2011 року в розмірі 153 678,88 грн.

При цьому позивач розраховує вартість наданих послуг зберігання зерна з урахування здійснених змін у ціні вартості послуг, що складає 12,50 грн. з ПДВ за тонну за 30 календарних днів (згідно пояснень позивача, поданих до суду 27.09.2015р. через відділ діловодства).

Стаття 936 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відносини сторін щодо складського зберігання зерна регулюються також Законом України «Про зерно та ринок зерна в Україні»

Частинами 1, 2 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 37 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня.

Статтею 43 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію. Істотні дані складської квитанції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», після видачі зерна володільцям складських документів на зерно зернові склади повинні погасити прийняті складські документи на зерно шляхом відмітки на складському документі - "погашено". Погашені складські документи на зерно в повторний обіг не допускаються і виключаються з реєстру складських документів на зерно, про що робиться відповідний запис. Погашені складські документи зберігаються зерновим складом протягом трьох років.

Враховуючи те, що факт передачі відповідачем на зберігання позивачу зерна: за договором № 108 від 23.02.2009р. та за договором № 282/11 від 11.07.2011р. підтверджується належними доказами, а саме, наявними в матеріалах справи копіями складських квитанцій, а відповідачем не надано суду належних доказів того, що передане позивачу, на зберігання зерно, було повернуто зі зберігання господарський суд дійшов висновку про те, що в зазначений позивачем період (з моменту передачі), зерно знаходилось на зберіганні на складі позивача.

Крім того, судом встановлено, що позивач надсилав відповідачу акти виконаних робіт разом з вимогою про сплату заборгованості.

Проте, відповідач, отримані від позивача акти не підписав, будь-яких претензій з приводу наданих позивачем послуг не пред'являв, вартість наданих позивачем послуг зі зберігання зерна не оплатив.

Серед іншого, слід зазначити, що ані умовами договорів, ані нормами чинного законодавства на позивача не покладено обов'язок щодо вчинення будь-яких дій щодо спонукання відповідача до підписання актів виконаних робіт.

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо внесення плати за обумовлені договорами послуги в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яка за обґрунтованими розрахунками позивача складає 154 205,89 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за надані позивачем послуги зі зберігання зерна за договорами № 108 від 23.02.2009р. та №282/11 від 11.07.2011р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю в сумі 154 205,89 грн., згідно наданого позивачем розрахунку.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка, 1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія» (53208, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 224, ) основний борг у сумі 154 205 грн. 89 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3084 грн. 12 коп. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 05.10.2015р.

Суддя А.І. Привалов