Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" жовтня 2015 р. Справа № 906/946/14.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Прядко О.В.

розглянувши матеріали скарги Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" № 936 від 05.08.2015 на дії Богунського відділу ДВС Житомирського МУЮ у справі

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (м. Новоград-Волинський, Житомирська область)

до: Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (м. Житомир)

про стягнення 199259,73 грн

за участю представників сторін:

від скаржника (боржника): Скиданчук І.В. - довір. від 05.01.2015 вих. № 3;

від стягнувача: ОСОБА_1 - паспорт НОМЕР_1

від органу ДВС: не прибув

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 16.09.2014 у справі № 906/946/15 затверджено мирову угоду від 16.09.2014, яка укладена між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор". Провадження у справі припинено.

06.08.2015 до суду від боржника - ДП "Житомирський облавтодор" надійшла скарга на дії Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, відповідно до якої скаржник просить суд визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ Васькевич Н.В., винесені у зведеному виконавчому провадженні, про арешт коштів боржника від 30.07.2015 щодо арешту коштів в межах суми 7363020,64 грн (а. с. 124, 125 у т. 1).

Разом із вказаною скаргою боржником було подано заяву № 939 від 05.08.2015 про забезпечення скарги шляхом заборони органу ДВС до набрання рішенням суду законної сили вчиняти дії щодо стягнення коштів по постанові про арешт коштів від 30.07.2015 (зупинення стягнення).

За протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 06.08.2015 вказану скаргу передано для розгляду судді Тимошенку О.М.

Ухвалою від 07.08.2015 господарський суд задовольнив самовідвід судді Тимошенка О.М. з викладених, у ній підстав.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Житомирської області від 07.08.2015 № 150/2015 було здійснено повторний автоматичний розподіл справи (заяви), в результаті чого вона була передана на розгляд судді Прядко О.В.

Ухвалою від 10.08.2015 господарський суд прийняв скаргу Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" № 936 від 05.08.2015 на дії Богунського ВДВС Житомирського МУЮ до розгляду, призначив судове засідання, викликав для розгляду скарги представників сторін та орган ДВС; водночас, згідно з вказаною ухвалою суд відмовив у прийнятті заяви Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Житомир) № 939 від 05.08.2015 про забезпечення скарги на дії Богунського ВДВС Житомирського МУЮ на підставі частини 1 статті 62 ГПК України, повернув Дочірньому підприємству "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 1827,00 грн судового збору.

Постановою від 15.09.2015 Рівненський апеляційний господарський суд ухвалу господарського суду Житомирської області від 10.08.2015 у справі № 906/946/14 залишив без змін, а апеляційну скаргу ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" від 17.08.2015 № 972 - без задоволення.

07.09.2015 до суду від органу ДВС надійшло клопотання, вих. № 22173/5 (а. с. 10 - 12 у т. 2), згідно з яким представник ДВС просив припинити провадження у справі № 906/946/14 за скаргою ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" на дії Богунського ВДВС Житомирського МУЮ з посиланням на п. 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби", п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6, відповідно до яких зазначено, що скарги стосовно рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, прийнятих (вчинених, допущених) із метою виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження щодо виконання судових рішень судів різних юрисдикцій та/чи рішень інших органів (посадових осіб), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвалою від 07.09.2015 господарський суд відмовив органу ДВС в задоволенні його клопотання від 07.09.2015, вих. № 22173/5, за необґрунтованістю.

Разом з тим, суд вбачає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Пленум вищого спеціалізованого суду діє у складі всіх суддів вищого спеціалізованого суду для вирішення питань, пов'язаних із забезпеченням єдності судової практики у справах відповідної юрисдикції. Судова юрисдикція - це коло справ, які даний суд має право розглядати та вирішувати.

Відповідно до повноважень, визначених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розглядає справи цивільної та кримінальної юрисдикції в касаційному порядку. Вищий адміністративний суд України розглядає справи адміністративної юрисдикції в касаційному порядку.

Натомість, подана скаржником (ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України") до господарського суду Житомирської області, в порядку ст. 121-2 ГПК України, скарга на дії органу ДВС у справі № 906/946/14 відноситься до господарської юрисдикції.

Отже, вирішуючи скаргу за правилами ГПК України суд має керуватись роз'ясненнями саме Вищого господарського суду України.

Враховуючи зазначене, рішення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Вищого адміністративного суду України не розповсюджується на норми процесуального чи матеріального права, на які буде здійснено посилання при розгляді даної скарги на дії органу ДВС.

Представник скаржника (боржника) в судовому засіданні вимоги, заявлені в скарзі на дії Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт коштів боржника в межах зведеного виконавчого провадження на суму 7363020,64 грн, підтримав в повному обсязі, просив скасувати постанови головного державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ Васькевич Н.В. від 30.07.2015.

Представник стягувача в судовому засіданні повідомив, що станом на день судового засідання заборгованість відповідача не погашена, тому дії органу ДВС щодо накладення арешту на кошти боржника та його філії він вважає правомірними.

Представник Богунського ВДВС Житомирського МУЮ в судове засідання не прибув, хоча про час і місце розгляду скарги повідомлявся вчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 43 у т. 1).

Згідно з поданим до справи запереченням від 05.10.2015 вих. № 24766/5 на скаргу ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" з додатками (а. с. 45 - 49 у т. 2), Богунський ВДВС Житомирського МУЮ вважає скаргу на дії державного виконавця необґрунтованою та безпідставною, обставини, на які посилається скаржник у скарзі такими, що не знайшли свого об'єктивного підтвердження та спростовуються належними і допустимими письмовими документальними доказами, які перебувають у зведеному виконавчому провадженні, а тому в задоволенні скарги просить відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" від 05.08.2015, вих. № 936, на дії Богунського відділу ДВС Житомирського МУЮ у справі № 906/946/14 виходячи з такого.

За змістом ст. 115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Цим Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Частиною 1 ст. 6 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 82 Закону боржник має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

В п. 2 ч. 3 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 № 14 зазначено, що стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції. Враховуючи, що примусове виконання судових рішень, постановлених господарськими судами здійснюють державні виконавці, скарги на дії чи бездіяльність останніх розглядаються господарськими судами за правилами ст. 121-2 ГПК України.

Вказане кореспондується з ч. 3 ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно із ч. 1 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

З аналізу вище вказаних норм випливає, що учасник виконавчого провадження має право звернутися до господарського суду з відповідною скаргою тільки на дії чи бездіяльність органів виконавчої служби, вчинені ними під час, у зв'язку з та щодо примусового виконання останніми відповідних рішень господарських судів.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник (ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України") звернувся до господарського суду Житомирської області, в порядку ст. 121-2 ГПК України, зі скаргою на дії органу ДВС у справі № 906/946/14.

Предметом скарги є оскарження дій Богунського відділу ДВС Житомирського МУЮ щодо винесення у зведеному виконавчому провадженні постанов про арешт коштів боржника від 30.07.2015 щодо арешту коштів в межах суми 7363020,64 грн.

Судом встановлено, що 30.07.2015, керуючись ч. 4 ст. 65 ЗУ "Про виконавче провадження", головним державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирського МУЮ Васькевич Н.В. у межах зведеного виконавчого провадження № 45093526 було винесено постанови про стягнення з філій боржника заборгованості, що виникла на підставі виконавчих документів (наказів господарського суду, виконавчих листів Богунського районного суду м. Житомира, Голосіївського районного суду м. Києва, Новоград-Волинського міськрайонного суду, Житомирського окружного адміністративного суду, вимог Червоноармійського відділення Володарсько-Волинської ОДПІ), виданих на виконання рішень, ухвал і постанов судів різної юрисдикції та інших органів під час розгляду ними справ за позовами (заявами) різних стягувачів.

Так, 16.09.2014 у справі № 906/946/15 господарський суд Житомирської області виніс ухвалу про затвердження мирової угоди від 16.09.2014, яка укладена між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор", невиконання умов якої стало підставою для звернення стягувача до ДВС з метою вирішення питання про примусове виконання останньої.

Ухвала господарського суду від 16.09.2014, яка по суті є виконавчим документом, була прийнята Богунським відділом ДВС Житомирського МУЮ до виконання та на її підставі було відкрите виконавче провадження № 46789921 (т. 2 а.с.23), яке в подальшому державний виконавець вирішив включити до зведеного виконавчого провадження по стягненню з боржника грошових коштів у розмірі 7363020,64 грн.

Приписами п. 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" унормовано, що якщо у відповідній скарзі на дії органу ДВС йдеться про оскарження дій (бездіяльності) органу Державної виконавчої служби у зведеному виконавчому провадженні, то вона підлягає розглядові господарським судом у тій частині, яка стосується виконання рішення (ухвали, постанови) господарського суду, але не загального суду чи іншого органу, який видав виконавчий документ.

Скарги щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів підлягають розгляду господарським судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим господарським судом, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу).

При цьому, під "тим господарським судом, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу)" слід розуміти конкретного суддю, який виніс рішення у справі з примусового виконання якого і виникли правовідносини з оскарження дій виконавця.

Положення аналогічного змісту міститься і в п. 9.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", де вказано, що за змістом статті 121-2 ГПК судові засідання у розгляді скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів повинні проводитись господарськими судами окремо за різними справами.

За приписами вказаної постанови також зазначено, що у разі оскарження дій (бездіяльності) органів Державної виконавчої служби у зведеному виконавчому провадженні, в якій об'єднано вимоги за кількома виконавчими документами в різних справах, розглянутих різними судами, заявник має подати скарги у кожній справі окремо.

Натомість, Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" у поданій ним скарзі заявлено вимогу про скасування всіх постанов державного виконавця про арешт коштів боржника від 30.07.2015, винесених на виконання виконавчих документів, виданих судами різної юрисдикції та іншим органом, що суперечить вище зазначеному, тому в цьому провадження суд розглядає вимоги скарги, що стосуються оскарження дій державного виконавця у межах виконання судового рішення у справі № 906/946/14, в іншій частині провадження з розгляду скарги підлягає припиненню.

Розглядаючи скаргу боржника по суті заявлених вимог, суд встановив, що при її обґрунтуванні ДП "Житомирський облавтодор" посилається на те, що жоден з поданих на виконання виконавчих документів не містить вказівки про стягнення заборгованості з філії, як відокремленого структурного підрозділу дочірнього підприємства. Вказує, що стягнення з філій зароблених нею коштів з метою забезпечення зобов'язань іншого структурного підрозділу є недопустимим порушенням норм чинного законодавства та Положення філії. Недопустимим є також стягнення кредиторської заборгованості, утвореної в ході господарської діяльності однієї філії з розрахункового рахунку, відкритого для обслуговування діяльності іншої філії.

На думку скаржника, виносячи постанови про накладення арешту на підставі ст. 65 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець повинен був обґрунтувати такі дії, вказавши на особливі обставини, які спонукали його до вчинення цілком виняткових дій - здійснення стягнення кредиторської заборгованості юридичної особи через її філії, оскільки даною правовою нормою надано державному виконавцю право звернути стягнення на кошти боржника, а не задекларовано обов'язок по вчиненню таких дій.

Крім того, скаржник вважає, що оскільки ДП "Житомирський облавтодор" не відкривав рахунки своїм філіям, а звернення стягнення на кошти філій боржника за ст. 65 ЗУ "Про виконавче провадження" може відбуватися лише за умови відкриття рахунків юридичною особою через свої філії, тому вказана норма права не може бути застосована в даному випадку і філії, зазначені в постановах від 30.07.2015, не можуть нести відповідальності за дії юридичної особи.

Як визначено в ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 вище вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 32 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 ст. 52 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За ч. 2. ст. 57 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Приписами ч. 4 ст. 65 вище вказаного Закону визначено, що державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

З матеріалів справи вбачається, що боржником у встановлений державним виконавцем строк рішення господарського суду виконано не було.

За таких обставин, враховуючи, що згідно з довідки ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців боржник має відокремлені підрозділи, які в свою чергу мають відкриті розрахункові рахунки в банківських установах, державний виконавець, користуючись правами, наданими йому згідно зі ст. ст. 5, 11, 52, 65 ЗУ "Про виконавче провадження", керуючись ст. 59 ЗУ "Про банк і банківську діяльність", п. 4.1.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої МЮУ 02.04.2012 за № 512/5, наклав арешт на кошти в межах суми боргу у розмірі 7363020,64 грн, які знаходяться на всіх відкритих рахунках філій боржника.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що винесенню оскарженої постанови про арешт коштів боржника від 30.07.2015 передували численні запити, направлені виконавцем до банківських установ з метою з'ясування стану відкритих боржником рахунків та встановлення залишку коштів, які б могли бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів.

Окрім того, державним виконавцем було вжито заходів щодо подання до суду клопотання з метою тимчасового обмеження боржника у здійсненні права на виїзд за кордон до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішеннями судів.

Також, при розгляді скарги судом враховано дію Закону України від 29.11.2001 № 2864-III "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", яким встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Приписами ст. 2 вище вказаного Закону передбачено, що під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом:

звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вказане спростовує доводи скаржника про необґрунтованість та відсутність підстав для вчинення державним виконавцем дій щодо звернення стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, оскільки вчинення державним виконавцем таких дій є адекватним заходом спрямованим на примусове стягнення з боржника боргових коштів в умовах сьогодення.

До того ж, діючим законодавством України органу ДВС надано право накладати арешти на кошти на всіх рахунках боржника, які відкрити останньому в банківських установах, в т. ч. і рахунки, що обслуговують його філії, чим і скористався виконавець при здійсненні виконавчого провадження.

За таких обставин, дії виконавчої служби щодо винесення постанов про арешт коштів боржника є законними та обґрунтованими, спрямованими на виконання ухвали господарського суду Житомирської області від 16.09.2014 у справі № 906/946/15, тому в задоволенні скарги Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" № 936 від 05.08.2015 на дії Богунського відділу ДВС Житомирського МУЮ щодо винесення постанов від 30.07.2015 у зведеному виконавчому провадженні, в частині накладення арешту на кошти боржника (його філій) в межах суми 66945,52 грн слід відмовити, оскільки дії державного виконавця Богунського відділу ДВС Житомирського МУЮ відповідають нормам ст. ст. 11, 52, 65 ЗУ "Про виконавче провадження" та ст. 59 ЗУ "Про банк і банківську діяльність".

Керуючись п. 1.ч. 1 ст. 80, ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні скарги Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" від 05.08.2015, вих. № 936, на дії Богунського відділу ДВС Житомирського МУЮ у справі № 906/946/14 щодо винесення у зведеному виконавчому провадженні оскаржуваних постанов від 30.07.2015 в частині, що стосуються оскарження дій державного виконавця у межах виконання судового рішення у справі № 906/946/14.

2. В іншій частині провадження з розгляду скарги припинити.

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - в справу

2 - ФОП ОСОБА_1

3 - ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 75)

4 - Богунський В ДВС Житомирського МУЮ, 10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 55 - рек. з повід.