номер провадження справи 30/124/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2015 Справа № 908/4225/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, б. 154)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» (69104, м.Запоріжжя, вул. Малиновського, буд. 16)

про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11193,87 грн.,

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №05 від 02.01.2015 р;

До господарського суду Запорізької області звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Оранта-Січ про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11193,87 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», а також норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів». Вказує, що відповідно до наведених норм права до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вважає, що в даному випадку відповідальним по відшкодуванню збитків Публічне акціонерне товариство «СК «Оранта-Січ», як страховик, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6402287.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.07.2015 р. порушено провадження у справі № 908/4225/15, присвоєно справі номер провадження № 30/124/15, розгляд якої призначено на 05.08.2015 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті.

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта-Січ» відповідач у справі у відзиві на позов проти заявлених позовних вимог заперечує. Зауважує, що з огляду на приписи ст. 29 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. За доводами відповідача, розмір страхового відшкодування повинен бути розрахований з урахуванням зносу транспортного засобу. Крім того, зазначає про не отримання від позивача претензії про відшкодування суми 11193,87 грн.

Ухвалою від 05.08.2015 р. строк розгляду справи продовжено за клопотанням відповідача, розгляд справи відкладено до 05.10.2015 р.

За письмовим клопотанням представника відповідача фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Позивач у судове засідання 05.10.2015 р. не зявився, надав клопотання №5/к від 12.08.2015 р. про розгляд справи без участі представника позивача у звязку з неможливістю явки.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві. Також, в судовому засіданні представником відповідача долучено до матеріалів справи копії відомості про ДТП та полісу № АІ/6402287. Наголошує на недоведеності заявленої до стягнення суми, оскільки при визначенні розміру відшкодування позивачем не враховано, що застрахований автомобіль мав пошкодження задньої частини кузову у двох попередніх ДТП, тобто, в даному випадку необхідно враховувати коефіцієнт фізичного зносу Ез.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при неподанні відзиву на позовну заяву і витребуваних господарським судом матеріалів справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК України розгляду справи у разі незявлення представника сторони за викликом господарського суду є правом, а не обовязком суду, і використовується ним, якщо неявка представника сторони перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

В даному випадку суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті.

Враховуючи обмеженість розгляду справи визначеними законом процесуальними строками та достатність матеріалів справи для розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні 05.10.2015 р. справу розглянуто, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

19.08.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (Страховиком, позивачем у справі) та ОСОБА_2 (Страхувальником) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, що є предметом застави, №2083/14-Тз/ЗП1 (надалі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем марки Тоyota, держ. Реєстр. № НОМЕР_1, що належить Страхувальнику.

Одним із передбачених договором страхування страхових випадків є пошкодження транспортного засобу (тз) внаслідок ДТП. Згідно з п. 16.1. Договору страхування, строк його дії - з 21.08.2014 р. по 20.08.2015 р.

Відповідно до довідки № 10/10-234 від 16.04.2015 р. ВДАІ Запорізького МУ ГУМВС в Запорізькій області, 06.04.2015. на вул. Олімпійська, 22-А в м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Тоyota, держ. Реєстр. № НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та вантажного автомобіля зі спецкузовом ГАЗ ZHGT250-7, держ. Реєстр. № НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, яка призвела до пошкодження застрахованого автомобіля Тоyota.

У звязку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору №2083/14-Тз/ЗП1 від 19.08.2014 р., страхувальник 06.04.2015 р. звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Зазначена вище ДТП відповідно до умов договору страхування та норм чинного законодавства України визнана позивачем страховим випадком, про що 08.04.2014 р. складено страховий акт за № 2083/14-Тз/ЗП1-3, відповідно до якого позивач визнав розмір нанесеної страхувальнику майнової шкоди у сумі 12193,87 грн.

Відповідно до Рахунку № СОР-К-00617 від 08.04.2015 р. ПП ОСОБА_5 та калькуляції до нього експерта ОСОБА_6, фактична загальна вартість виконаних робіт з відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП автомобіля Тоyota, держ. Реєстр. № НОМЕР_1, склала 12193,87 грн.

На виконання умов договору страхування на підставі заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, страхового акту та розрахунку суми відшкодування, позивач здійснив на користь Страхувальника виплату страхового відшкодування в розмірі 12193,87 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 14459 від 10.04.2015 р. Страхова сума сплачена безпосередньо за відновлювальний ремонт на розрахунковий рахунок ПП ОСОБА_5

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2015 р. у справі №3333/2418/15п водія автомобіля ГАЗ 32214, д.н.з АР1276АС ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні 06.04.2015 р. правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП внаслідок порушення Правил дорожнього руху України.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 32214, д.н.з АР1276АС. КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обл. ради, та відповідно, водія ОСОБА_4, визнаного винним у правопорушенні, на момент ДТП була застрахована відповідачем Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Ораниа-Січ» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6402287 (станом на 06.04.2015 р. діючий).

Відповідно до зазначеного полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 50 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11193,87 грн. є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали і фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представника відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 509 вказаного кодексу, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Кредитор у зобовязанні може бути замінений у випадках, встановлених законом, що передбачено ч. 2 ст. 512 Цивільного кодексу України.

Такий випадок встановлено ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі №6-112цс13 при виплаті страховою компанією страхового відшкодування згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до неї переходить право вимоги потерпілого, а не відбувається набуття такого права в порядку регресу.

Таким чином, зі змісту наведених правових норм, вбачається, що у звязку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобовязанні є потерпілий) до заподіювача.

Отже, вказані правовідносини за своєю природою є заміною кредитора у зобов'язанні, що передбачено п. 4 ст. 512 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд наголошує, що в даному випадку має місце заміна кредитора у зобовязанні і до позивача перейшли права в обсязі, належному первісному кредитору (потерпілому в ДТП).

Судом встановлено, що позивачем виплачено на користь потерпілого в ДТП страхове відшкодування у розмірі 11193,87 грн., а тому у спірному зобовязанні згідно ст. 512 Цивільного кодексу України відбулася заміна кредитора страхувальник (ОСОБА_2О.) передав страховику (ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування»), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована ПуАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» (поліс №АІ/6402287), а тому правовідносини між потерпілим та страховиком за полісом ОСЦВВТЗ (відповідач) регулюються Законом України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі "Закон").

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, заміна кредитора в зобовязанні не змінює їх суті та норм, якими вони регулюються, а тому, страхова виплата має проводитися відповідачем на користь позивача в порядку та строки, визначені Законом та ст. 1194 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 вказаного кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону визначено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.

Наведена норма поширюється і на позивача, який в силу проведеного відшкодування на користь потерпілого, згідно ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України став новим кредитором у зобовязанні, що виникло внаслідок заподіяння шкоди тобто особою, яка має право на відшкодування в розумінні Закону.

Згідно із п. 36.1 ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Тобто, в даному випадку строк виконання зобовязання страховика за полісом ОСЦВВТЗ обумовлений спливом визначеного Законом строку після подачі заяви.

Таким чином, момент виконання зобовязання страховика за полісом ОСЦВВТЗ (відповідача), що виникло внаслідок заподіяння шкоди при ДТП, і право вимоги, яке мав потерпілий, перейшли до страхової компанії, яка провела виплату (позивач), пов'язаний із направлення заяви в порядку п. 35.1 ст.35 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, позивач не звертався з відповідною заявою до відповідача. Отже, строк виплати страхового відшкодування відповідачем не настав.

При цьому суд вважає необхідним наголосити, що згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України умовою задоволення позову і захисту прав та інтересів позивача, є встановлення факту порушення, невизнання або оспорювання цивільного права останнього.

Позивач, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. №15-рп/2002, вказує, що він отримав право вимоги потерпілої особи після виплати страхового відшкодування і не зобовязаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Також звертає увагу, що у момент укладення договору обовязкового страхування страховик приймає на себе зобовязання відповідати перед невизначеним колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто, приймає на себе ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. №15-рп/2002, зазначено, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Зі змісту вищенаведеного вбачається, що позивач має право на звернення до суду. Вказане право ПрАТ «»СК «Арсенал Страхування» реалізовано шляхом подання позову про відшкодування шкоди, за яким порушено провадження.

При цьому, суд звертає увагу на те, що вказане рішення Конституційного Суду України не визначає момент, з якого суб'єктивне право позивача є порушеним відповідачем та не регулює питання матеріального права в частині настання строку виконання грошового зобовязання.

Визначення законом чи погодження сторонами договору строку настання зобовязання не свідчить про встановлення досудової процедури вирішення спору, а подача позову не може змінювати встановлений строк виконання цивільно-правового зобовязання.

Враховуючи вищенаведене, суд висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів звернення до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, що свідчить про ненастання строку виконання відповідачем своїх зобовязань, а відтак і не порушення відповідачем прав позивача.

При цьому суд приймає до уваги правовий висновок, викладений в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі №6-112цс13, про те, що, внаслідок проведення виплати страхового відшкодування відбувається саме заміна кредитора в зобов'язанні.

Також, аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 01.07.2014 р. у справі № 910/17223/13.

Доводи відповідача щодо неврахування позивачем при визначенні розміру страхового відшкодування коефіцієнту фізичного зносу та посилання представника відповідача у судовому засіданні на часткове визнання суми відшкодування судом відхиляються зважаючи на встановлені судом обставини передчасності звернення позивача до суду.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

В даному випадку, за наведених у позовній заяві та доповненнях до неї підстав, позовні вимоги не є обґрунтованими.

Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства України та фактичні обставини справи суд дійшов висновку, що у позові про стягнення з відповідача суми відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 11193,87 грн. слід відмовити у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю таких вимог.

Також, суд вважає необхідним зауважити, що позивач не позбавлений права звернення до суду за захистом своїх прав в разі відмови відповідача у відшкодуванні після звернення до нього відповідно до вимог п. 35.1 ст. 35 Закону.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (м. Київ) до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» (м. Запоріжжя) про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11193,87 грн. відмовити в повному обсязі.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 07.10.2015 р.