ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа № 925/1188/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 особисто, третьої особи ОСОБА_3 особисто, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про стягнення 91680 грн. 46 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», звернувся в господарський суд з позовом до субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення в порядку регресу 91680 грн. 46 коп. виплаченого страхового відшкодування та відшкодування понесених судових витрат.

Ухвалою господарського суду від 10.09.2015 року, за ініціативою суду, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3.

В засіданні суду представник позивача позов з підстав, викладених в позовній заяві, підтримала і просила суд його задовольнити повністю.

Відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву (а.с. 53). Представник відповідача в засіданні суду позов не визнав повністю і просив суд в його задоволенні відповідачу відмовити з мотивів, викладених у письмовому відзиві, зокрема необґрунтованості і безпідставності позовних вимог, та додатково пояснив, що водій відповідача ОСОБА_3, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду 26.08.2015 року, повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду 27.08.2013 та 28.08.2013 року в телефонному режимі, невідкладно у трьохденний строк з дня настання пригоди не мав змоги виконати зазначений обовязок щодо письмового повідомлення внаслідок перебування на стаціонарному лікуванні у лікарні.

Третя особа ОСОБА_3 в засіданні суду підтримав позицію відповідача.

Згідно зі ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд в задоволенні позову відмовляє повністю з наступних підстав.

20.06.2012 року між позивачем - приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група», як страховиком, і відповідачем - субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_2, як страхувальником, було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом АВ/6877464. Відповідно до умов цього договору позивачем застраховано цивільно-правову відповідальність власника і водіїв автомобіля НОМЕР_1 (далі забезпечений ТЗ), строком дії з 13.09.2012 року по 12.09.2013 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоровю одного потерпілого 100000 грн., майну 50000 грн., франшиза 510 грн.

26.08.2013 року, на автодорозі «Знамянка-Луганськ-Ізварино», 397 км+720 м, водій ОСОБА_3, який керував автомобілем НОМЕР_1, в порушення ПДР України відволікся від керування та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 Внаслідок зіткнення автомобілів, автомобіль ГАЗ контактував із стоячими попереду автомобілями Деу-Матіз державний реєстраційний номер 072РС161 під керуванням водія ОСОБА_5, ВАЗ-2104 державний реєстраційний номер 91824ЕК під керуванням водія ОСОБА_6, ВАЗ-2102 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7, Хонда-Цивік державний реєстраційний номер 5492ДОУ під керуванням водія ОСОБА_8 Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.01.2014 року винним у вчиненні зазначеного правопорушення визнано ОСОБА_3, його дії кваліфіковано за ст. 124 КУпАП, на підставі якої накладено стягнення у виді штрафу.

За заявами потерпілих позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», за випадком, що мав місце 26.08.2013 року, визначив потерпілим страхове відшкодування (за вирахуванням франшизи) ОСОБА_7 13478,37 грн., ОСОБА_4 (738+39215,97) 39953,97 грн., ОСОБА_8 4914 грн., ОСОБА_6 6845 грн., ОСОБА_5 26488,32 грн., що разом складає 91680 грн. 46 коп.

У період з 10.02.2014 року по 25.02.2014 року позивач здійснив виплату зазначених грошових сум страхового відшкодування на користь потерпілих: ОСОБА_7 платіжним дорученням № 2763 від 10.02.2014 року, ОСОБА_6 платіжним дорученням № 3085 від 12.02.2014 року, ОСОБА_4 платіжними дорученнями № 2808 від 10.02.2014 року і № 2906 від 11.02.2014 року, ОСОБА_9 платіжним дорученням № 3783 від 24.02.2014 року, ОСОБА_8 платіжним дорученням № 3798 від 25.02.2014 року.

Із поданих позивачем копій страхових актів вбачається, що у графі «ОСОБА_5 повідомлення про випадок» позивачем зазначено: № ССЦВ-525 від 05.02.2014 року дата повідомлення 27.08.2013 року; № ССЦВ-526/1 від 24.02.2014 року дата повідомлення 28.08.2013 року; № ССЦВ-582 від 06.02.2014 року дата повідомлення 28.08.2013 року; № ССЦВ-527 від 11.02.2014 року дата повідомлення 28.08.2013 року; № ССЦВ-528 від 06.02.2014 року дата повідомлення 28.08.2013 року; № ССЦВ-523 від 12.02.2014 року дата повідомлення 27.08.2013 року. До усіх актів додані заяви страхувальника про настання страхового випадку.

02.09.2013 року за реєстраційним омером1057 позивачем - приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група», як страховиком, отримано від відповідача - субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, як страхувальника, заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від страховика потерпілим особам. Заява виконана на бланку позивача, підписана відповідачем і завірена його печаткою.

Відповідно до трудового договору від 03.06.2010 року, укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_2 і ОСОБА_3, останній є найманим працівником відповідача.

Згідно з копіями довідки КЗОЗ Красноармійського районного первинного центру первинної медико-санітарної допомоги № 01-3/344 від 02.09.2013 року, виписки із амбулаторної карти хворого № 01-3/344 від 02.09.2013 року, витягу із журнала реєстрації вихідної кореспонденції вбачається, що з 26 по 31.08.2013 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у зазначеному медичному закладі. Копії цих документів в засіданні суду звірені з оргиналами, їх відповідність встановлена.

В засіданні суду ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтвердили справжність вищеназваних медичних документів та додатково пояснили, що заява про настання страхового випадку від 02.09.2013 року складалась працівником позивача в приміщенні страхової компанії в м. Черкаси зі слів ОСОБА_3, підписана відповідачем і завірена його печаткою за пропозицією страхового агента.

У телефонограмі страхова компанія підтвердила, що водій ОСОБА_3 26.08.2013 року телефонував на гарячу лінію страхової компанії і повідомляв про настання страхового випадку, його звернення зареєстроване за № 7983.

Письмова претензія вих. № 271-276УСГ від 19.12.2014 року позивача до відповідача про відшкодування сплачених страхових сум в загальному розмірі 91680 грн. 46 коп. в порядку регресу останнім не визнана і не виконана з тих же мотивів, що і у відзиві на позов.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою одночасно мають ознаки недоговірних зобовязань відшкодування шкоди і договірних зобовязань страхування.

Правовідносини відшкодування шкоди визначаються Цивільним кодексом України, згідно нормам якого:

за загальним правилом майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ст. 1166 ч.ч. 1, 2);

юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків ( ст. 1172 ч. 1);

шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ст. 1187 ч. 2);

шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст. 1188 ч. 1 п. 1);

особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ст. 1191 ч. 1);

особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. ст. 1194 ч. 1).

Правовідносини в частині врегулювання договірних зобовязань страхування передбачені наступними актами законодавства, які містять наступні норми.

Відповідно до Господарського кодексу України: за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування (ст. 354 ч.ч. 1, 4); об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами (ст. 355).

Цивільним Кодексом України встановлено що:

за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979);

договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката) (ст. 981 ч. 1);

страхувальник зобов'язаний вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшення, повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором (ст. 989 ч. 1 п.п. 4, 5);

до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993);

до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ч. 2).

Законом України «Про страхування» встановлено, що:

в Україні здійснюються види обов'язкового страхування, серед яких - страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 7 ч. 1 п. 9);

страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ст. 8 ч. 2);

факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування (ст. 18 ч. 3).

до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (ст. 27).

Відповідно до Закону України Закону N 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»:

відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 п. 2.1.);

страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6);

у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст. 22 п. 22.1.);

у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29).

Статтею 33 Закону N 1961-IV регламентовані дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно з п. 33.1. названої статті Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний:

вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (п.п. 33.1.2.);

невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально(п.п. 33.1.4.).

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (п.п. 36.7. ст. 36 Закону N 1961-IV).

Згідно з абз. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону N 1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпунктах 33.1.2., 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 33 ч. 1, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, вимоги законодавства, суд вважає, що цивільним законодавством України, зокрема - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника, відповідального за завдані збитки. Право страховика на подання регресного позову прямо повязано з обовязком страхувальника письмово повідомити страховика про страховий випадок у визначений законом строк.

Відповідач, заперечуючи проти позову, наявність і розмір спірних збитків не спростовував, проте зазначив про відсутність підстав відшкодування цих збитків ним і права позивача на подання регресного позову, оскільки обовязок письмово повідомити страховика про страховий випадок у визначений законом строк ним виконаний. Заперечення відповідача в цій частині суд вважає обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, сумнів представника позивача щодо їх достовірності визнає безпідставним.

З урахуванням викладеного суд надає перевагу запереченням відповідача, а позов визнає необґрунтованим і в його задоволенні відмовляє повністю.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення і підписано 05.10.2015 року.

Суддя В.М. Грачов