РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015Справа №910/18032/15

за позовом: Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м.Бориспіль,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів», м.Київ,

про стягнення 1 836 334,78грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Федонюк М.І. - по дов.

від відповідача: Силкіна В.С. - по дов., Юхименко М.П. - по дов.

Згідно приписів ст.77 Господарсього процесуального кодексу України у судових засіданнях 19.08.2015р., 23.09.2015р. та 29.09.2015р. оголошувались перерви.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, м.Бориспіль звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів», м.Київ (з урахуванням заяви №3.4.4-384 від 18.08.2015р.) про стягнення пені в сумі 455 193,22 грн., інфляційних втрат в сумі 1 303 493, 68 грн. та 10% річних в розмірі 77 647,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №107/1-15 від 01.01.2015р. про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування в частині здійснення оплати послуг в обсязі та строки, передбачені договором, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідач у відзиві №3.4.4-448 від 16.09.2015р. у поясненнях б/н від 22.09.2015р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що заявником необґрунтовано нараховано штрафні санкції за порушення, що виникли у 2014р., оскільки умови договору №107/1-15 від 01.01.2015р. розповсюджуються лише на правовідносини 2015р. Одночасно, вказаним учасником судового процесу було зазначено, що пеня за порушення строків розрахунків за вказаним правочином вже була сплачена Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів». Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 29.09.2015р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами докази, господарський суд встановив:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2015р. між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» (замовник) було укладено договір №107/1-15 про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування, відповідно до п.1.1 якого замовник замовляє і зобов'язується оплатити, а виконавець у порядку та умовах, визначених правочином, бере зобов'язання надавати замовнику послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден.

Пунктом 3.1 договору №107/1-15 від 01.01.2015р. передбачено, що розмір плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) визначено чинним законодавством України та публікуються в АІР України, яка додатково включає також плату за послуги з забезпечення організації авіаційного електрозв'язку.

Договір набуває чинності з 01.01.2015р. та діє до 31.12.2015р. У разі не укладення сторонами договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування на строк після 31.12.2015р., договір може діяти для сторін за умови згоди на це виконавця (п.7.1 договору №107/1-15 від 01.01.2015р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №107/1-15 від 01.01.2015р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з надання послуг з аеронавігаційного обслуговування.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За умовами п.1.1 договору №107/1-15 від 01.01.2015р. аеронавігаційне обслуговування, що надається, включає такі види: обслуговування повітряного руху, зв'язок, навігацію, спостереження, метеорологічне обслуговування аеронавігації на маршруті відповідно до чинного сертифіката провайдера аеронавігаційного обслуговування.

У п.2.1.2 укладеного між сторонами правочину замовник також зобов'язався забезпечити авіаційний зв'язок в частині надання доступу до порту на своєму обладнанні для підключення до мережі авіаційного фіксованого електрозв'язку та обробки повідомлень, що включає: забезпечення автоматичної передачі телеграфних повідомлень, а також прийом повідомлень, адресованих замовнику, згідно з вимогами нормативно-правових актів України та документів ІСАО і наданим замовнику телеграфним індексом; забезпечення визначеного режиму роботи обладнання та телеграфного каналу з дотриманням діючих технічних норм.

Відповідно до п.3.5 договору №107/1-15 від 01.01.2015р. на підставі реєстру виконаних польотів виконавець складає акт здачі-приймання наданих аеронавігаційних послуг в двох екземплярах.

Виконавець надсилає рекомендованим листом на поштову адресу замовника, вказану у розділі 9, два примірники акта здачі-приймання наданих аеронавігаційних послуг, підписані зі свого боку, реєстр виконаних польотів до нього та виставлені рахунки-фактури на оплату за послуги обслуговування внутрішніх та зовнішніх рейсів. У разі якщо протягом зазначеного строку виконавець не отримає підписаний замовником акт або письмове оскарження (претензію) щодо наданих послуг, останні вважаються прийнятими замовником в повному обсязі та є підставою для взаємних розрахунків між замовником та виконавцем.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору №107/1-15 від 01.01.2015р. Державним підприємством обслуговування повітряного руху України у період з листопада 2014р. по лютий 2015р. було надано послуги на загальну суму 6 460 630,96 грн., на підтвердження чого заявником представлено до матеріалів справи акти №736 від 30.11.2014р. на суму 2 181986,59 грн., №807 від 31.12.2014р. на суму 1 630 007,03 грн., №808 від 31.12.2014р. на суму 149 501,05 грн., №13 від 31.05.2015р. на суму 1 596 250, 27 грн., №14 від 31.01.2015р. на суму 58 830,38 грн., №77 від 28.02.2015р. на суму 819 819,25 грн. та №78 від 28.02.2015р. на суму 24 236,39 грн. з доказами направлення їх на адресу відповідача.

Проте, за висновками суду, вказані твердження позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, права та обов'язки учасників господарських правовідносин виникають, зокрема, з договору.

Час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору є строком договору (ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України).

У ч.3 вказаної статті зазначено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Як вказувалось вище, у п.7.1 контрагентами узгоджено, що договір №107/1-15 від 01.01.2015р. діє з 01.01.2015р. та до 31.12.2015р.

Одночасно, доказів досягнення сторонами згоди щодо розповсюдження умов договору №107/1-15 від 01.01.2015р. на правовідносини, які виникли у 2014р., матеріали справи не містять. До того ж, у судовому засіданні 29.09.2015р. представниками як позивача так і відповідача було зазначено, що у 2014р. правовідносини сторін з надання послуг з аеронавігаційного обслуговування було врегульовано іншим правочином.

Таким чином, з огляду на наведене вище, суд не приймає до уваги акти №736 від 30.11.2014р. на суму 2 181986,59 грн., №807 від 31.12.2014р. на суму 1 630 007,03 грн., №808 від 31.12.2014р. на суму 149 501,05 грн. в якості доказів надання позивачем відповідачу послуг саме на виконання умов договору №107/1-15 від 01.01.2015р., оскільки вони датовані раніше дати укладання договору.

При цьому, суд зауважує, що за приписами чинного господарського процесуального законодавства, суд при вирішенні спору по суті обмежений предметом та підставами позовних вимог, що визначені позивачем та не може спонукати до їх уточнення.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (п.3.11 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Як вказувалось вище, підставою заявленого позову Державним підприємством обслуговування повітряного руху України визначено порушення відповідачем саме умов договору №107/1-15 від 01.01.2015р., а отже, у суду відсутні підстави для розгляду в межах провадження по справі №910/18032/15 правовідносин сторін, які мали місце у 2014р., оскільки наведене фактично може призвести до виходу суду за межі визначених заявником підстав позову.

Щодо актів №13 від 31.05.2015р. на суму 1 596 250, 27 грн., №14 від 31.01.2015р. на суму 58 830,38 грн., №77 від 28.02.2015р. на суму 819 819,25 грн. та №78 від 28.02.2015р. на суму 24 236,39 грн. на загальну суму 2 499 136,29 грн. суд зазначає наступне.

Разом з матеріалами позову заявником представлено суду належним чином завірені копії наведених актів, які підписів посадових осіб та печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» не містять.

Ухвалами від 16.07.2015р. та від 05.08.2015р. сторін було зобов'язано надати всі документи, що були складені на виконання умов договору №107/1-15 від 01.01.2015р. та зобов'язано відповідача надати заперечення (у разі наявності) щодо отримання від позивача послуг за договором №107/1-15 від 01.01.2015р.

На виконання вимог суду відповідачем 29.09.2015р. представлено належним чином завірені копії актів №13 від 31.05.2015р. на суму 1 596 250, 27 грн., №14 від 31.01.2015р. на суму 58 830,38 грн., №77 від 28.02.2015р. на суму 819 819,25 грн. та №78 від 28.02.2015р. на суму 24 236,39 грн. на загальну суму 2 499 136,29 грн., які містять підписи посадових осіб та печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів».

При цьому, представниками відповідача у судовому засіданні 29.09.2015р. факт належного виконання позивачем та прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» в повному обсязі та без зауважень і заперечень послуг за договором №107/1-15 від 01.01.2015р. та, зокрема, за актами №13 від 31.05.2015р., №14 від 31.01.2015р., №77 від 28.02.2015р. та №78 від 28.02.2015р. було підтверджено.

Отже, враховуючи наведене вище, приймаючи всі наявні в матеріалах справи документи та пояснення представників сторін у сукупності, з огляду на підстави заявленого позову, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи актами підтверджується факт надання Державним підприємством обслуговування повітряного руху України у період з січня по лютий 2015р. послуг за актами №13 від 31.05.2015р., №14 від 31.01.2015р., №77 від 28.02.2015р. та №78 від 28.02.2015р. на загальну суму 2 499 136,29 грн. в межах договору №107/1-15 від 01.01.2015р.

Як вже зазначалось, ст.526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 Цивільного кодексу України).

Як вказувалось судом, п.3.1 договору №107/1-15 від 01.01.2015р. передбачено, що розмір плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) визначається чинним законодавством України та публікується в АІР України, яка додатково включає також плату за послуги з забезпечення організації авіаційного електрозв'язку.

Пунктом 3.8 договору №107/1-15 від 01.01.2015р. передбачено, що строк, в межах якого має бути сплачений рахунок-фактура, становить десять робочих днів, починаючи від дня отримання його замовником. У разі отримання рахунка-фактури на оплату у неробочій час перебіг зазначеного строку починається з першого робочого дня.

Грошові кошти перераховуються замовником на банківський рахунок виконавця, вказаний в рахунку. Оплата вважається такою, що відбулась, лише у день зарахування коштів на рахунок виконавця. Оплату послуг замовник здійснює в національній валюті України за курсом, який встановлено Національним банком України на дату складання акту. Платіжний документ має містити посилання на номер та дату рахунку-фактури, а також номер та дату договору. (п.п.3.9, 3.10, 3.11 договору №107/1-15 від 01.01.2015р.).

Як свідчать матеріали справи, на оплату послуг, наданих в межах спірного правочину, позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури загальну суму 2 499 136,29 грн., а саме №13 від 31.05.2015р. на суму 1 596 250, 27 грн., №14 від 31.01.2015р. на суму 58 830,38 грн., №77 від 28.02.2015р. на суму 819 819,25 грн. та №78 від 28.02.2015р. на суму 24 236,39 грн.

Відповідачем протягом розгляду справи у судових засіданнях факт отримання від заявника наведених вище рахунків-фактур було підтверджено.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на наявні в матеріалах справи документи, враховуючи умови договору №107/1-15 від 01.01.2015р. щодо порядку та строків внесення плати за послуги аеронавігаційного обслуговування, господарський суд дійшов висновку, що строк оплати послуг, наданих згідно актів №13 від 31.05.2015р., №14 від 31.01.2015р., №77 від 28.02.2015р. та №78 від 28.02.2015р. на загальну суму 2 499 136,29 грн., настав.

Однак, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» у строки, що наведено у п.3.8 договору №107/1-15 від 01.01.2015р., послуги, на оплату яких виставлено рахунки-фактури №13 від 31.05.2015р., №14 від 31.01.2015р., №77 від 28.02.2015р. та №78 від 28.02.2015р., в повному обсязі не оплачено.

Статтею 188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Статтею 654 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст.653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Як свідчать матеріали справи, договір №107/1-15 від 01.01.2015р. було укладено у простій письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку (ст.207 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, враховуючи обрану сторонами форму договору №107/1-15 від 01.01.2015р. та приписи Цивільного кодексу України і Господарського кодексу України, зміни до підписаного правочину повинні вноситись у письмовій формі, в тому числі, шляхом обміну листами.

Як встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» було направлено на адресу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України лист №15/04-529 від 17.04.2015р. з пропозицією погодження нового графіку погашення заборгованості з грудня 2014р. по лютий 2015р. за договором №107/1-15 від 01.01.2015р., а саме сплатою боргу наступними частинами: з 20.04.2015р. по 24.04.2015р. - 1 232 667,51 грн. (рахунок за березень); з 27.04.2015р. по 30.04.2015р. - 850 000 грн.; з 05.05.2015р. по 08.05.2015р. - 850 000 грн.; з 11.05.2015р. по 15.05.2015р. - 850 000 грн.; з 18.05.2015р. по 22.05.2015р. - 850 000 грн.; з 25.05.2015р. по 30.05.2015р. (включно) - 840 955,86 грн. Вказаний лист було підписано фінансовим директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» та скріплено печаткою відповідача.

Листом №7.12-329 від 24.04.2015р. Державне підприємство обслуговування повітряного руху України прийняло запропонований Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» графік погашення заборгованості за договором №107/1-15 від 01.01.2015р. З боку позивача означений документ було підписано заступником директора з економіки та фінансів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Шіпкою Р.В., посадовий стан якого підтверджується наявним в матеріалах справи наказом №580/о від 12.11.2014р. про призначення вказаної особи на означену вище посаду та наказом №271/о від 05.06.2015р. про звільнення, та скріплено печаткою позивача.

У судовому засіданні 23.09.2015р. судом було зобов'язано позивача надати заперечення (у разі наявності) стосовно підписання листа №7.12-329 від 24.04.2015р. повноважною особою.

Однак, заявником визначених вище заперечень представлено не було.

За таких обставин, при розгляді справи суд виходить з того, що представниками сторін повноважність вказаних осіб на вчинення дій щодо зміни графіку оплати за договором №107/1-15 від 01.01.2015р. не заперечувалась.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, керуючись приписами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що шляхом обміну листами №15/04-529 від 17.04.2015р. та №7.12-329 від 24.04.2015р. сторонами було погоджено внесення змін до договору №107/1-15 від 01.01.2015р. в частині внесення плати за послуги аеронавігаційного обслуговування, які на момент зміни не було оплачено замовником.

Таким чином, з 24.04.2015р. послуги, надані та несплачені згідно актів №13 від 31.05.2015р., №14 від 31.01.2015р., №77 від 28.02.2015р. та №78 від 28.02.2015р., повинні були оплачуватись замовником у відповідності до погодженого листами графіку.

За поясненнями представників обох сторін, які підтверджуються наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, на теперішній час, послуги, надані в межах договору №107/1-15 від 01.01.2015р. згідно актів №13 від 31.05.2015р., №14 від 31.01.2015р., №77 від 28.02.2015р. та №78 від 28.02.2015р. сплачено Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» з урахуванням графіку, який погоджено листами №15/04-529 від 17.04.2015р. та №7.12-329 від 24.04.2015р.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України зазначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За умовами п.4.1 договору №107/1-15 від 01.01.2015р. за будь-який несплачений у визначений строк рахунок-фактуру замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який стягується пеня, за кожен день прострочення.

З огляду на порушення відповідачем строків оплати послуг, наданих згідно актів №736 від 30.11.2014р. на суму 2 181986,59 грн., №807 від 31.12.2014р. на суму 1 630 007,03 грн., №808 від 31.12.2014р. на суму 149 501,05 грн., №13 від 31.05.2015р. на суму 1 596 250, 27 грн., №14 від 31.01.2015р. на суму 58 830,38 грн., №77 від 28.02.2015р. на суму 819 819,25 грн. та №78 від 28.02.2015р. на суму 24 236,39 грн., керуючись умовами п.4.1 договору №107/1-15 від 01.01.2015р., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню на загальну суму 455 193,22 грн.

За висновками суду, нарахування пені у розмірі, який передбачено договором №107/1-15 від 01.01.2015р., на загальну суму 200 301, 70 грн. за порушення строків оплати послуг з аеронавігаційного обслуговування, які було надано у відповідності до актів №736 від 30.11.2014р. на суму 2 181986,59 грн., №807 від 31.12.2014р. на суму 1 630 007,03 грн., №808 від 31.12.2014р. на суму 149 501,05 грн., суд вважає необґрунтованим, оскільки судом вже зазначалось, що означені послуги було надано не на виконання умов договору, порушення якого стало підставою заявленого позову.

Слід звернути увагу позивача, що згідно з ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Судом вказувалось, що за змістом ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З п.2.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

Суд також зазначає, що доказів забезпечення виконання зобов'язань з оплати послуг за актами №736 від 30.11.2014р. на суму 2 181986,59 грн., №807 від 31.12.2014р. на суму 1 630 007,03 грн., №808 від 31.12.2014р. на суму 149 501,05 грн. пенею, що передбачена чинним цивільним законодавством, сторонами до матеріалів справи не представлено.

При цьому, твердження представника позивача про те, що вказані акти було складено на виконання умов договору, що був чинним у 2014р., висновків суду щодо відсутності підстав для стягнення пені за порушення грошових зобов'язань за актами 2014р. не спростовують, оскільки підставою заявленого позову є саме договір №107/1-15 від 01.01.2015р., а як вже неодноразово зазначалось у відповідності до приписів чинного господарського процесуального законодавства України суд обмежений підставами заявленого позову та не може спонукати до їх уточнення.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 200 301, 70 грн. за порушення строків оплати послуг з аеронавігаційного обслуговування, які було надано у відповідності до актів №736 від 30.11.2014р., №807 від 31.12.2014р., №808 від 31.12.2014р., підлягають залишенню без задоволення.

З огляду на порушення змовником строків оплати, в тому числі, рахунків №13 від 31.05.2015р., №14 від 31.01.2015р., №77 від 28.02.2015р. та №78 від 28.02.2015р. позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню на загальну суму 254891,52 грн., з яких за рахунком №13 від 31.05.2015р. за період з 28.02.2015р. по 07.05.2015р. на суму 165 935,48 грн. (з урахуванням часткових оплат), за рахунком №14 від 31.01.2015р. за період з 28.02.2015р. по 27.04.2015р. на суму 5633,31 грн., №77 від 28.02.2015р. за період з 31.01.2015р. по 15.05.2015р. на суму 66034,76 грн. та за рахунком №78 від 28.02.2015р. за період з 31.03.2015р. по 07.05.2015р. на суму 1633,47 грн.

Проте, після здійснення перевірки наведеного заявником розрахунку, суд дійшов висновку, що останній є необґрунтованим з огляду на наступне.

За приписами ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У ст.254 вказаного нормативно-правового акту визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п.2.5 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня нараховуються починаючи з наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

При цьому, суд звертає увагу, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Як було встановлено судом, 24.04.2015р. контрагентами було погоджено інший, ніж передбачено у п.3.8 договору №107/1-15 від 01.01.2015р., строк оплати наданих послуг.

Одночасно, господарський суд вважає за необхідне зауважити, що до моменту внесення змін до укладеного між сторонами правочину у замовника існував обов'язок з оплати послуг саме у строки, що передбачені п.3.8 договору №107/1-15 від 01.01.2015р., а фактичне погодження нового графіку оплату 24.04.2015р. ніяким чином не може нівелювати підстав для притягнення замовника до відповідальності за порушення своїх грошових зобов'язань, які виникли до моменту внесення змін до договору.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, в межах спірного заявленого позивачем періоду нарахування штрафних санкцій відповідачем було добросовісно виконано свої грошові зобов'язання, а отже за висновками суду нарахування пені з 24.04.2015р. є безпідставним з огляду на відсутність відповідного правопорушення з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів».

Одночасно, порушення відповідачем строків оплати послуг, наданих згідно актів №13 від 31.05.2015р., №14 від 31.01.2015р., №77 від 28.02.2015р. та №78 від 28.02.2015р., які було передбачено у п.3.8 спірного правочину, є достатньою підставою для притягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» до господарсько-правової відповідальності та стягнення пені.

Здійснивши власний перерахунок, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача пені на загальну суму 179 088,76 грн., з яких за порушення строків оплати рахунку №13 від 31.05.2015р. за період з 28.02.2015р. по 23.04.2015р. на суму 140 644,96 грн., за рахунком №14 від 31.01.2015р. за період з 28.02.2015р. по 23.04.2015р. на суму 5183, 52 грн., за рахунком №77 від 28.02.2015р. за період з 31.03.2015р. по 23.04.2015р. на суму 32 304,10 грн. та за рахунком №78 від 28.02.2015р. за період з 31.03.2015р. по 23.04.2015р. на суму 956,18 грн.

Одночасно, твердження представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» про те, що відповідачем фактично вже було сплачено пеню за означений вище період, суд вважає безпідставними та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи рахунків-фактур позивачем, у разі наявності з боку відповідача факту прострочення виконання своїх грошових зобов'язань, у рахунках за послідуючі періоди виставлялась сума пені.

Проте, суд зазначає, що у жодному з представлених суду рахунків-фактур, які було надано сторонами у судовому засіданні 29.09.2015р. позивачем не виставялась пеня за період з 28.02.2015р. за спірними рахунками.

У рахунку №77 від 28.02.2015р., який було оплачено відповідачем згідно платіжного доручення №15.05.2015р. на суму 1078911,67 грн., Державним підприємством обслуговування повітряного руху України було зазначено, що вартість послуг, які підлягають оплаті за рахунком становить 818 819,25 грн., а сума пені, нарахованої за порушення строків оплати рахунків №13 від 31.01.2015р. та №14 від 31.01.2015р., становить 4443, 78 грн. З рахунку №77 від 28.02.2015р., вбачається, що неустойка нарахована тільки за два дні прострочення до 28.02.2015р.

Тоді, як після здійснення перерахунку неустойки у межах періодів, які визначено заявником, судом встановлено можливість стягнення пені за рахунками №13 від 31.01.2015р. та №14 від 31.01.2015р. за період 28.02.2015р. по 23.04.2015р., яка фактично у рахунку №77 від 28.02.2015р. не заявлена, а отже і не могла бути сплачена на майбутнє.

Враховуючи ділову практику господарських правовідносин контрагентів за договором №107/1-15 від 01.01.2015р., судом було зобов'язано сторін надати рахунки, які були виставлені позивачем та сплачені відповідачем, за послідуючі періоди, тобто, після 28.02.2015р.

На виконання вимог суду, сторонами представлено до матеріалів справи рахунки-фактури №143 від 31.03.2015р., №144 від 31.03.2015р., №244 від 30.04.2015р., №245 від 30.04.2015р., №320 від 31.05.2015р., №321 від 31.05.2015р., №406 від 30.06.2015р., №407 від 30.06.2015р.

Однак, судом встановлено, що в означених рахунках, Державним підприємством обслуговування повітряного руху України не виставлялась до сплати пеня за рахунками №13 від 31.05.2015р., №14 від 31.01.2015р., №77 від 28.02.2015р. та №78 від 28.02.2015р., а отже, така пеня відповідачем і не сплачувалась.

Інших належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів, які могли свідчити про оплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» пені, яка заявлена в межах провадження по справі №910/18032/15, матеріали справи не містять.

Крім того, суд зауважує, що ухвалами від 16.07.2015р.. від 05.08.2015р. сторін було зобов'язано надати всі документи, що були складені на виконання умов договору №107/1-15 від 01.01.2015р. Одночасно, наведеними судовими актами було зобов'язано відповідача надати відзив.

Наразі, за висновками суду з 20.07.2015р. (дата отримання ухвали про порушення провадження) у відповідача було більш ніж достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору та належного її доказового обґрунтування.

При цьому, суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п.4.3 договору №107/1-15 від 01.01.2015р. контрагентами досягнуто згоди щодо збільшення розміру проценті, що підлягають сплаті замовником за порушення грошових зобов'язань до 10% річних.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором №107/1-15 від 01.01.2015р., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення за порушення виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань з оплати послуг згідно рахунків №736 від 30.11.2014р., №807 від 31.12.2014р., №808 від 31.12.2014р., №13 від 31.05.2015р., №14 від 31.01.2015р., №77 від 28.02.2015р. та №78 від 28.02.2015р. 10% річних на загальну суму 77 647,87 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 303 493,68 грн.

Однак, суд, так же як і при нарахуванні пені, дійшов висновку, щодо відсутності підстав для стягнення відсотків річних та інфляційних втрат за порушення строків внесення плати за рахунками №736 від 30.11.2014р., №807 від 31.12.2014р., №808 від 31.12.2014р.

Одночасно, після здійснення перерахунку (з урахуванням досягнення сторонами згоди щодо зміни графіку оплати за спірним правочином) суд дійшов висновку, що за порушення строків оплати аеронавігаційних послуг згідно рахунків №13 від 31.05.2015р., №14 від 31.01.2015р., №77 від 28.02.2015р. та №78 від 28.02.2015р., обґрунтованим є стягнення з відповідача 10% річних на загальну суму 30 482, 96 грн. та інфляційних втрат на суму 553 512,46 грн., з яких за порушення строків оплати рахунку №13 від 31.05.2015р. за період з 28.02.2015р. по 23.04.2015р. 10% річних на суму 24053,09 грн. та інфляційні втрати в розмірі 420005,37 грн., за рахунком №14 від 31.01.2015р. за період з 28.02.2015р. по 23.04.2015р. 10% річних в розмірі 886,49 грн. та інфляційних втрат в розмірі 15479,45 грн., за рахунком №77 від 28.02.2015р. за період з 31.03.2015р. по 23.04.2015р. 10% річних в сумі 5384,02 грн. та інфляційні втрати в сумі 114634,55 грн. та за рахунком №78 від 28.02.2015р. за період з 31.03.2015р. по 23.04.2015р. 10% річних в розмірі 159,36 грн. та інфляційні втрати в сумі 3393,09 грн.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» про стягнення пені в сумі 455 193,22 грн., інфляційних втрат в сумі 1 303 493, 68 грн. та 10% річних в розмірі 77 647,88 грн. підлягають частковому задоволенню на визначені вище суми.

Заява б/н від 19.08.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» про зменшення штрафних санкцій залишена судом без задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки та відстрочення виконання судового рішення це право суду, а не його обов'язок, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість. Аналогічну позицію наведено у постановах від 18.02.2014р. та від 29.04.2014р. Вищого господарського суду України по справах №904/5957/13 та №16/3012/13.

Зі змісту п.3.17.4 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вбачається, що під час розгляду заяв про зменшення неустойки судом, насамперед, повинно бути встановлено, що саме є підставою для задоволення наведеного клопотання, винятковість випадку, ступінь вини боржника, незначність прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Аналогічну позицію наведено у постановах від 26.06.2014р., від 30.07.2014р. та від 06.08.2014р. Вищого господарського суду України по справах №906/1904/13, №903/81/14 та №920/2148/13.

Наразі, обґрунтовуючи свою заяву, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» посилалось на добровільне погашення заборгованості, наявність якої і стала підставою для нарахування пені. Одночасно, заявником також наголошено на існуючій в Україні складній ситуації на ринку чартерних авіаційних перевезень та низьку прибутковість господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів». Крім того, відповідачем наголошено, що внаслідок порушення замовником своїх грошових зобов'язань за спірним правочином виконавцю не було спричинено збитків.

Проте, за висновками суду, твердження відповідача, наведені в обґрунтування свого клопотання, ніяким чином не свідчать про винятковість розглядуваного випадку та наявність об'єктивних обставин, що виключали б можливість замовника належним чином виконати свої зобов'язання за договором.

До того ж, суд зазначає, що ситуація у країні в рівній мірі впливає на фінансове становище обох контрагентів за договором і не виправдовує порушень одного з контрагентів, внаслідок чого суд не вбачає можливості в наданні переваги певній стороні за правочином №107/1-15 від 01.01.2015р.

Одночасно, відповідачем не представлено жодних належних та допустимих доказів наявності ускладнень у діяльності відповідача та відсутності коштів, що призвело б до порушення зобов'язань за договором №107/1-15 від 01.01.2015р.

Крім того, суд зазначає, що неможливо стверджувати про винятковість випадку порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань перед позивачем, оскільки, як свідчать матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» порушило зобов'язання з оплати послуг за декількома актами. Тобто, недотримання узгоджених між сторонами умов договору з боку відповідача є систематичним.

Слід також наголосити, що при вирішенні спору суд повинен також враховувати принципи добросовісності та справедливості й враховувати інтереси обох сторін господарських правовідносин.

Позивач у поясненнях №3.4.4-448 від 16.09.2015р. проти задоволення заяви відповідача та зменшення штрафних санкцій категорично заперечував.

У ст.11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Одночасно, у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина Козлова Дмитра Олександровича щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

У даному випадку господарський суд зауважує, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань свідчить про досить тривале та суттєве порушення прав та фінансових інтересів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

До того ж, при розгляді заяви відповідача судом також прийнято до уваги, що за наслідками розгляду справи судом визнано обґрунтованим стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» неустойки на суму 179 088,76 грн., що більш ніж у два рази менше тієї суми, яка заявлена позивачем до стягнення.

Таким чином, враховуючи у сукупності викладені вище фактичні обставини справи, приймаючи до уваги позицію Вищого господарського суду України, господарський суд дійшов висновку, що заява відповідача про зменшення пені є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м.Бориспіль до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів», м.Київ про стягнення пені в сумі 455 193,22 грн., інфляційних втрат в сумі 1 303 493, 68 грн. та 10% річних в розмірі 77 647,88 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Роза вітрів» (04071, м.Київ, Подільський район, вул.Волоська, буд.50/38, офіс 134, ) на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08307, Київська область, м.Бориспіль, Аеропорт, ) пеню в сумі 179 088,76 грн., інфляційні втрати в розмірі 553 512,46 грн., 10% річних в сумі 30 482,96 грн. та судовий збір в розмірі 15 261,68 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 29.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 05.10.2015р.

Суддя М.О.Любченко