ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015 року Справа № 904/5203/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Лисенко О.М.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність № б/н від 16.03.15;

від відповідача-2: ОСОБА_2 представник, довіреність №153 від 19.06.13; ОСОБА_3 представник, довіреність №10 від 05.01.15

представники відповідача-1 та третьої особи в судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альянс", м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року у справі № 904/5203/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альянс", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1 ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка", м. Дніпропетровськ

відповідача-2 ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Алло", м.Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 акціонерне товариство "ОСОБА_6 Дніпро", м.Дніпропетровськ

про визнання недійсними додаткових угод № 2 від 10.07.2013 року, № 3 від 06.09.2013 року до договору добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків й ризиків стихійних явищ від 03.10.2012 року за № 21.0010504.03,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року (суддя Панна С.П.) в задоволенні позову про визнання недійсним додаткових угод від 10 липня 2013 року за №2, від 06 вересня 2013 року за №3 до договору добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ від 03 жовтня 2012 року за №21.0010504.03 відмовлено, в частині позовних вимог до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка"провадження у справі припинено на підставі п.6 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду мотивовано ст.ст.363 ч.3, ст.638 ч.1, 985 Цивільного кодексу України, ст.29 Закону України "Про страхування".

Господарський суд дійшов висновку, що норма ст.985 Цивільного кодексу України має диспозитивний характер, оскільки інше дозволяється встановлювати договором страхування. Договір добровільного страхування та добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №21.0010504.03 укладено між сторонами 03 жовтня 2012 року, тобто до настання страхового випадку 22 квітня 2013 року, при цьому не змінено істотні умови договору, внесення змін до договору страхування було вільним волевиявленням сторін, яке не суперечить вимогам чинного законодавства.

З моменту розірвання кредитного договору №071/2/2010-КЛВ від 21 червня 2010 року припинилось зобовязання ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобайл ОСОБА_7", забезпечене заставою, у звязку з чим була відсутня необхідність погодження умов спірних додаткових угод з ОСОБА_5 акціонерним товариством "ОСОБА_6 Дніпро".

ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка" припинено 15 травня 2015 року за судовим рішенням від 28 квітня 2015 року у справі про визнання його банкрутом, на підставі чого провадження у справі відносно цього відповідача підлдягає припиненню (п.6 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України).

Не погодившись з зазначеним рішенням позивач ОСОБА_8 акціонерне товариство "Страхова компанія "Альянс" його оскаржує на предмет невідповідності нормам матеріального права, неповного зясування господарським судом обставин справи.

Апелянт посилається на те, що додаткові угоди №2 до договору від 10 липня 2013 року, №3 до договору від 06 вересня 2013 року всупереч п.16 договору, ст.998 Цивільного кодексу України укладено після настання страхового випадку та стосуються всіх страхових випадків, які сталися та можливо стануться в період дії договору з 06 жовтня 2012 року по 05 жовтня 2013 року та відносно яких страхувальником не здійснено виплат страхового відшкодування. Стверджує, що господарський суд не прийняв до уваги п.13.2 договору, яким встановлено, що страхувальник має право лише при укладенні договору призначити вигодонабувача, а також змінювати його до настання страхового випадку.

Також апелянт зазначає, що пунктом 15.1 договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється за взаємною згодою страховика, страхувальника та вигодонабувача на підставі письмової заяви однієї зі сторін протягом 5-ти банківських днів з моменту одержання заяви іншою стороною та оформлюється у вигляді письмових додаткових угод, що підписуються трьома сторонами.

Між тим, додаткову угоду №2 від 10 липня 2013 року, додаткову угоду №3 від 06 вересня 2013 року укладено без згоди вигодонабувача, що не відповідає п.15.1 договору, ст.188 Господарського кодексу України, ст.ст.6, 208, 629, 639, 654 Цивільного кодексу України.

Позивач просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року і прийняти нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Алло" доводи апеляційної скарги заперечує, посилається на те, що договір №21.00.1054.03, який містить необхідні істотні умови, укладено 03 жовтня 2012 року, а страховий випадок виник 22 квітня 2013 року, тобто після укладення договору страхування. Водночас не можуть вважатися договором страхування додаткові угоди про внесення змін до договору, оскільки вони лише змінюють існуючі умови діючого договору страхування.

Відповідач-2 просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 акціонерне товариство "ОСОБА_6 Дніпро" посилається на те, що 04 липня 2013 року кредитний договір №071/2/2010-КЛВ від 21 червня 2010 рокубуло розірвано, так як відбулось повне погашення позичальником ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобайл ОСОБА_7" заборгованості перед ОСОБА_5 акціонерним товариством "ОСОБА_6 Дніпро", тому підписання додаткових угод №3 від 10 липня 2013 року та №3 від 06 вересня 2013 року ніяким чином не зачіпало інтересів банку.

ОСОБА_7 особа просить розглядати справу без участі повноважного представника Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_6 Дніпро".

27 серпня 2015 року та 08 вересня 2015 року оголошувалась перерва до 08 вересня 2015 року та до 29 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача, відповідача-2, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 03 жовтня 2012 року між страховиком ОСОБА_8 акціонерним товариством "Страхова компанія "Альянс", страхувальником ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка", вигодонабувачем ОСОБА_5 акціонерним товариством "ОСОБА_6 Дніпро" укладено договір №21.0010504.03 добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ.

Обєктом страхування є майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням та експлуатацією застрахованим майном, зазначеним в цьому договорі.

В п.3 договору зазначено, що страхування здійснюється на умовах цього договору, Правил Страхової компанії "Альянс" №21.07.06 "Добровільного страхування майна" та №22.07.06 "Добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ".

Вигодонабувачем за цим договором у сумі, що не перевищує розмір фактичної заборгованості страхувальника перед Банком на момент настання страхової події є ОСОБА_5 акціонерне товариство "ОСОБА_6 Дніпро", у частині суми страхового відшкодування, що залишилася є страхувальник.

Пунктом 4 договору передбачено, що застрахованим є наступне майно (з урахуванням умов, зазначених в п.19): товари в обороті, які знаходяться за адресами, які вказані в додатку до заяви на страхування. Заставна вартість становить 32 361 251 гривень 73 копійки.

Відповідно до пункту 13.2 договору страхувальник має право:

- ознайомитися з умовами та правилами страхування;

- тільки в тому випадку, якщо це диктується міркуваннями безпеки і приведе до зменшення розміру збитків, без згоди страховика чи по закінченні 10 днів після його повідомлення змінювати картину збитку;

- при укладанні договору призначити вигодонабувача, а також змінювати його до настання страхового випадку;

- ініціювати внесення змін в договір або дострокове припинення його дії.

Згідно з пунктом 15.1 договору зміна умов договору здійснюється за взаємною згодою страховика, страхувальника та вигодонабувача на підставі письмової заяви однієї зі сторін протягом 5-ти днів з моменту одержання заяви іншою стороною та оформляється у вигляді письмових додаткових угод, що підписуються трьома сторонами. Додаткові угоди з моменту його підписання є невідємною частиною договору.

Пунктом 16.1. договору передбачено, що договір вважається недійсним з моменту його підписання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Крім того, договір вважається недійсним:

- коли він укладений після настання страхового випадку;

- коли обєктом страхування є майно, що підлягає конфіскації на підставі рішення суду.

Договір страхування підписано ОСОБА_8 акціонерним товариством "Страхова компанія "Альянс", ОСОБА_5 акціонерним товариством "ОСОБА_6 Дніпро", ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка".

Додатковою угодою №1 від 08 квітня 2013 року, яка укладена між зазначеними сторонами, внесено зміни до договору страхування в частині збільшення страхової суми за договором, розмір доплат страхової премії (т.1, а.с.185).

10 липня 2013 року між ОСОБА_8 акціонерним товариством "Страхова компанія "Альянс" та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка" укладено додаткову угоду №2 до договору страхування, згідно якої замінено вигодонабувача за договором на ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Алло", виключено із договору п.п.13.5.1 та 13.5.6 (т.1, а.с.22).

Додаткова угода №2 від 10 липня 2013 року підписана ОСОБА_8 акціонерним товариством "Страхова компанія "Альянс" та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка".

06 вересня 2013 року між ОСОБА_8 акціонерним товариством "Страхова компанія "Альянс" та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка" укладено додаткову угоду №3 до договору страхування, згідно якої ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Алло" виступило вигодо набувачем стосовно всіх страхових випадків, що сталися та можливо стануться в період дії цього договору з 06 жовтня 2012 року по 05 жовтня 2013 року та відносно яких страхувальником не здійснено виплат страхового відшкодування. (т.1, а.с.23).

Додактова угода №3 до договору страхування підписана ОСОБА_8 акціонерним товариством "Страхова компанія "Альянс" та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка".

Укладенню додаткової угоди №3 передував лист ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка" від 05 вересня 2013 року за №0509/3, яким страхувальник просив призначити вигодонабувачем ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Алло" (т.1, а.с.24).

Позивач просить (зврахуванням уточнень до позовної заяви від 02 липня 2015 року) визнати недійсними додаткові угоди №2 від 10 липня 2013 року та №3 від 06 вересня 2013 року до договору страхування, як такі, що укладені всупереч ч.4 ст.3, ч.ч.2, 3 ст.29 Закону України "Про страхування", ст.998 Цивільного кодексу України, пунктів 13.2, 16.1 договору страхування, оскільки замінено вигодонабувача після настання страхового випадку, укладені угоди після настання страхового випадку, підписані лише страховиком та страхувальником.

Відмовляючи в позові господарський суд дійшов висновку, що сторони дійшли згоди щодо зміни умов договору страхування, істотні умови договору не змінено, норми ст.985 Цивільного кодексу України мають диспозитивний характер.

Проте, апеляційний господарський суд не погоджується з таким висновком господарського суду.

Приписами ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму або відшкодувати завданий збиток у межах страхової суми страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником, чи на користь якої укладено договір страхування.

Відповідно до ч.1 ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодо набувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування (ч.2, ст.985 Цивільного кодексу України).

Аналогічна норма міститься в ч.4 ст.3 Закону України "Про страхування".

Згідно ст.29 Закону України "Про страхування" договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню якщо його укладено після страхового випадку.

Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку.

Аналогічна норма Закону України "Про страхування" відтворена в ст.998 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що 22 квітня 2013 року в магазині "Мобілочка", що розташований за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 17 стався страховий випадок, що підтверджується копією заяви про настання страхового випадку при страхуванні майна від 22 квітня 2013 року і не заперечується сторонами (т.1, а.с.21).

Додаткова угода №2 від 10 липня 2013 року і додаткова угода №3 від 06 вересня 2013 року, які є невідємними частинами договору страхування №21.0010504.03 від 03 жовтня 2012 року, укладені після настання страхового випадку.

При цьому, згідно додаткової угоди №2 від 10 липня 2013 року заміна вигодонабувача відбулася після настання страхового випадку.

Пунктом 13.2 договору страхування від 03 жовтня 2012 року передбачено, що страхувальник має право лише при укладенні договору призначити вигодонабувача, а також замінювати його до настання страхового випадку.

Пункт 7.3.2 Правил добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №22.07.06, які затверджені Правлінням Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альянс" від 13 вересня 2009 року, які надані позивачем на вимогу апеляційного гсоподарськогос уду і долучені до матеріалів справи (т.2, а.с119-167), також передбачено право страхувальника призначати вигодонабувачів для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Договір страхування від 03 жовтня 2012 року, який укладався на підставі зазначених правил страхування, про що мається посилання в п.3 договору, а зокрема, п.13.2 договору не наділяє страхувальника правом на заміну вигодонабувача після настання страхового випадку.

Отже, додаткова угода №2 від 10 липня 2013 року до договору страхування №21.0010504.03 від 03 жовтня 2012 року суперечить ч.4 ст.3 Закону України "Про страхування", пункту 13.2 договору страхування.

Укладення додаткової угоди №3 від 06 вересня 2013 року також відбулося після настання страхового випадку, цією угодою вдруге визначено вигодонабувачем ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Алло". Крім того страхувальник і страховик домовились, що вказане підприємство є вигодонабувачем стосовно всіх страхових випадків, що сталися та можливо стануться в період дії цього договору з 06 жовтня 2012 року по 05 жовтня 2013 року.

Отже, спірною додатковою угодою змінено вигодонабувача після настання страхового випадку і розповсюджено настання всіх страхових випадків на період з часу укладення основного договору.

Таким чином, як й додаткова угода №2 від 10 липня 2013 року і додаткова угода №3 від 06 вересня 2013 року до договору страхування №21.0010504.03 від 03 жовтня 2012 року суперечить ч.4 ст.3 Закону України "Про страхування", пункту 13.2 договору страхування.

Пунктом 15.1 договору страхування передбачено, що зміна умов договору здійснюється за взаємною згодою страховика, страхувальника та вигодонабувача на підставі письмової заяви однієї зі сторін протягом 5-ти днів з моменту одержання заяви іншою стороною та оформляється у вигляді письмових додаткових угод, що підписуються трьома сторонами. Додаткові угоди з моменту його підписання є невідємною частиною договору.

Частиною 1 статті 208 Цивільного кодексу України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Додаткові угоди №2 від 10 липня 2013 року, №3 від 06 вересня 2013 року укладені лише між страховиком та страхувальником, тобто з порушенням умов п.15.1 договору від 03 жовтня 2012 року, що не відповідає ст.188 Господарського кодексу України, ст.ст.208, 629, 639, 651, 654 Цивільного кодексу України, тому що зміна умов договору здійснена без взаємної згоди всіх сторін за договором страхування від 03 жовтня 2012 року.

При цьому слід зазначити, що втрата інтересу ОСОБА_5 акціонерним товариством "ОСОБА_6 Дніпро" як вигодонабувача за договором страхування через розірвання кредитного договору, не звільняла ОСОБА_6 від обовязку щодо належного оформлення змін до договору страхування на умовах, які передбачені пунктом 15.1 договору.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що додаткова угода №2 від 10 липня 2013 року і додаткова угода №3 від 06 вересня 2013 року до договору №21.0010504.03 від 03 жовтня 2012 року добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ не відповідають ст.3, 29 Закону України "Про страхування", ст.985, 998, 629, 654 Цивільного кодексу України, пунктів 13.2, 15.1 договору страхування від 03 жовтня 2012 року.

Відтак, вказані спірні угоди є недійсними і відповідно позовні вимоги позивача і цій частині підлягають задоволенню.

Таким чином, рішення господарського суду від 22 липня 2015 року в цій частині підлягає скасуванню.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців №20809903 станом на 01 липня 2015 року ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка" припинено 15 травня 2015 року у звязку з визнанням її банкрутом.

Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність субєкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (ч.1 п.6 ст.80 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.59 Господарського процесуального кодексу України субєкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності.

Таким чином, в частині позовних вимог до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка" провадження у справі підлягає припиненню на підставі ч.1 п.6 ст.80 Господарського процесуального кодексу України і в цій частині рішення господарського суду слід залишити без змін.

Судова колегія не погоджується з запереченнями відповідача-2, що договір укладено до настання страхового випадку, тому відсутні підстави для визнання недійсними додаткових угод до нього.

Спірні додаткові угоди є невідємною частиною до договору страхування і окремо від договору вони не можуть оцінюватися, заміна вигодонабувача на підставі спірних додаткових угод відбувалась після настання страхового випадку.

Також слід зазначити, що узгодженість сторонами умов, на яких змінюється договір, не є перешкодою для звернення заінтересованої сторони або сторони за договором з позовом про визнання його недійсним.

З огляду на викладене, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року підлягає зміні на підставі ч.1 п.4 ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача-2.

Керуючись ст.ст.49, ч.1 п.6 ст.80, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альянс", м. Дніпропетровськ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року у справі №904/5203/15 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити в частині позовних вимог до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Алло", м.Дніпропетровськ

Визнати недійсними додаткову угоду №2 від 10 липня 2013 року і додаткову угоду №3 від 06 вересня 2013 року до договору добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №21.0010504.03 від 03 жовтня 2012 року, укладені між ОСОБА_8 акціонерним товариством "Страхова компанія "Альянс", м. Дніпропетровськ та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка", м. Дніпропетровськ.

Провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Мобілочка" припинити.

Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Алло" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Барикадна, 15а, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альянс" (49000, м. Дніпропетровськ, бульвар Катеринославський, 2, оф.603, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 436 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 218 грн. 00 коп. Видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області".

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М. Виноградник

Суддя О.М. Лисенко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 05.10.15 р.)