РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015Справа №910/18724/15

За позовом Кам'янець-Подільське публічного акціонерного товариства «Гіпсовик»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про зобов'язання виконати умови договору

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Кам'янець-Подільське публічне акціонерне товариство «Гіпсовик» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання виконати умови договору №74/74883 від 29.07.11 р. на розрахунково-касове обслуговування.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань в частині переказу 3 368,63 доларів США згідно платіжного доручення позивача в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р..

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.15 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/18724/15 та призначено розгляд справи на 18.08.15 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.15 р. розгляд справи відкладено на 10.09.15 р.

В судове засідання 18.08.15 р. з'явився уповноважений представник позивача.

У судове засідання 10.09.15 р. позивач свого уповноваженого представника не направив.

Уповноважений представник відповідача в судові засідання 18.08.15 р. та 10.09.15 р. не з'явився.

Про дату, час і місце судового розгляду відповідачі повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 434, 931.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача в судові засідання суд не повідомлено.

До початку судового засідання 10.09.15 р. через відділ діловодства (канцелярія) Господарського суду міста Києва представником позивача подано письмове клопотання №1960 від 08.09.15 р., в якому позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд провести розгляд справи без участі уповноваженого представника Кам'янець-Подільського публічного акціонерного товариства «Гіпсовик». Клопотання долучено судом до матеріалів справи.

Також, до початку судового засідання 18.08.15 р. через відділ діловодства (канцелярія) Господарського суду міста Києва представником позивача подано документи, витребувані ухвалою суду від 23.07.15 р., разом із супровідним листом №1669 від 04.08.15 р.. Документи долучено судом до матеріалів справи.

Крім того, до початку судового засідання 18.08.15 р. представником позивача подано до Господарського суду міста Києва заяву №1665 від 03.08.15 р. про зміну підстав позову, в якій Кам'янець-Подільським публічним акціонерним товариством «Гіпсовик» зазначено, що оскільки відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» не були виконані зобов'язання по перерахуванню коштів по платіжному дорученню в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р. в сумі 3 368,63 доларів США, то спірним слід вважати укладений між сторонами договір №74/74883 від 29.07.11 р. на розрахунково-касове обслуговування, предметом якого є розрахунково-касове обслуговування поточного рахунку №3840, відкритий клієнту для обслуговування коштів в іноземній валюті (доларах США). Заяву разом з доданими до неї документами, зокрема, доказами направлення копії зазначеної заяви відповідачу по справі, долучено судом до матеріалів справи.

Згідно з нормами ч.4. ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

За приписами п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Суд зазначає, що предметом позову є матеріально - правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення» зміна предмета або підстав позову за заявою позивача допустима лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та якщо при цьому не порушено процесуальних прав відповідача, передбачених статтями 22 і 23 ГПК, і відповідачеві було надано можливість подання доказів щодо нового предмета або підстав позову та наведення його доводів у судовому засіданні. Волевиявлення позивача повинно викладатись у письмовій формі.

Таким чином, враховуючи, що зміна підстав позову є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству, не порушує процесуальні права відповідача, передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, відповідачу було надано можливість надання заперечень щодо нових підстав позову та наведенні його доводів у судовому засіданні, суд приймає вищевказану заяву позивача №1665 від 03.08.15 р. про зміну підстав позову до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем суду не надано.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань 18.08.15 р. та 10.09.15 р. до суду не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду від 23.07.15 р. та 18.08.15 р. відповідачем суду не надані, позивачем - надані не в повному обсязі.

Відповідно до п. 2.3 Постанови №18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанова №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників позивача та відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, позивач та відповідач не скористалися належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників позивача та відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання 18.08.15 р. клопотання представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами та зважаючи на неявку уповноважених представників сторін судове засідання господарського суду по розгляду даної справи 10.09.15 р. фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи представника позивача в судовому засіданні 18.08.15р. було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 29, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 18.08.15 р. повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді не заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані позивачем докази та оглянувши в судовому засіданні 18.08.15 р. їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2011 р. між Кам'янець-Подільським публічним акціонерним товариством «Гіпсовик» (клієнт за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №21 (м. Кам'янець-Подільський) філії «Західне регіональне управління» Безручко Миколи Миколайовича (банк за договором, відповідач у справі) було укладено договір №74/74883 на розрахунково-касове обслуговування (далі - Договір), згідно якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №3840 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунку (надалі - тарифів) в порядку і на умовах, визначених Договором.

Розділами 2-9 Договору сторонами визначено права, обов'язки та відповідальність сторін, форми обслуговування рахунку, порядок розрахунків тощо.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, і діє протягом невизначеного строку (п. 8.1. Договору).

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками банку та клієнта.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором банківського рахунку, який підпадає під правове регулювання норм глави 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За умовами Договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами (п. 2.1. Договору).

Суд зазначає, що спеціальним законом, яким регулюється діяльність банківських установ в Україні є Закон України «Про банки і банківську діяльність».

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є спеціальним законом, який визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

З матеріалів справи вбачається, що листом №210/40 від 24.02.14 р. відповідач повідомив позивача про те, що з 14.04.14 р. філію «Західне регіональне відділення» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» буде реорганізовано у Відділення №90 (м. Львів) Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» а замість діючих рахунків (які були відкриті у Філії «Західне регіональне відділення», Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та діятимуть до 11.04.14 р. включно) позивачу будуть безкоштовно відкриті нові рахунки у відділеннях Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», зокрема, замість поточного рахунку позивача №3840 відповідачем буде відкрито позивачу новий поточний рахунок №6601 (копію листа залучено до матеріалів справи).

Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Під розрахунково-касовим обслуговуванням розуміються послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами (ст. 1 Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст. 1071 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

За умовами Договору клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України (п. 3.2.1. Договору). Клієнт зобов'язується здійснювати операції за рахунком відповідно до чинного законодавства України (п. 3.4.1. Договору).

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2. Договору).

Пунктом 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Судом за матеріалами справи встановлено, що відповідно до умов Договору позивачем - Кам'янець-Подільським публічним акціонерним товариством «Гіпсовик» було направлено для виконання Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» платіжні доручення в іноземній валюті або банківських металах №1 від 19.03.15 р. на суму 3 368,63 доларів США, №2 від 31.03.15 р. на суму 3 368,63 доларів США та №2 від 16.04.15 р. на суму 3 368,63 доларів США з призначенням платежу: «Payment for equipment contract №1 DD 13/03/2015».

Заперечень щодо факту направлення позивачем Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» вищезазначених платіжних доручень в іноземній валюті або банківських металах, зокрема, №2 від 16.04.15 р. на суму 3 368,63 доларів США та отриманні його останнім суду не надано.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 1072 Цивільного кодексу України банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

За приписами ч. ч. 22.1. та 22.2. ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу.

Суд констатує, що станом на момент звернення клієнта до банку з зазначеними вище платіжними дорученнями в іноземній валюті або банківських металах на рахунку Кам'янець-Подільського публічного акціонерного товариства «Гіпсовик» було достатньо грошових коштів (станом на 18.03.15 р./19.03.15 р., 30.03.15 р./31.03.15 р. та 15.04.15 р./16.04.15 р. вхідний залишок коштів на рахунку позивача № 6601 складав 3 368,63 доларів США.) для їх перерахування визначеному клієнтом отримувачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовому банківському рахунку позивача № 6601.

Положенням про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 р. №21 (далі - Положення), встановлені загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також визначає особливості здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку - резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті.

Згідно п. 3.1. Положення уповноважений банк приймає до виконання платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах протягом 30 календарних днів, починаючи з дня його оформлення.

Пунктом 3.2. Положення зазначено, що відповідальний виконавець уповноваженого банку має проставити на всіх примірниках платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах дати надходження і виконання цього документа, засвідчивши їх своїм підписом та відбитком штампа уповноваженого банку. Уповноважений банк має право не проставляти дату надходження платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах, якщо вона збігається з датою його виконання.

Відповідно до Положення уповноважений банк здійснює переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунків платника в межах залишків коштів в іноземній валюті або банківських металів на цих рахунках на початок операційного дня або в межах наданого кредиту овердрафт відповідно до умов договору між банком і платником з урахуванням суми коштів, потрібної для сплати уповноваженим банком можливих комісійних винагород (витрат) банкам-кореспондентам у разі переказу іноземної валюти(п. 3.5. Положення).

Згідно п. 3.7. Положення уповноважений банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах, якщо платник не надав документи і відомості, що потрібні для з'ясування суті діяльності, фінансового стану, або умисно подав неправдиві відомості про себе. Уповноважений банк повертає платнику платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах без виконання і на зворотному боці платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах проставляє напис про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на статтю 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), який засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа уповноваженого банку.

Матеріали справи не містять доказів повернення платнику - Кам'янець-Подільському публічному акціонерному товариству «Гіпсовик» платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р. без виконання (з проставлянням уповноваженим банком на зворотному боці платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах напису про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на статтю 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Отже, факт надання позивачем платіжних документів, зокрема, платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р. відповідачу для здійснення за ним розрахункових операцій належним чином підтверджено матеріалами справи.

Як визначено сторонами у п. п. 3.3.2. та 3.3.4. Договору банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку, зокрема, виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком і клієнтом; забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок.

Банк зобов'язаний здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час з 900 до 1600, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (п. 3.3.3. Договору).

Згідно ч. 8.1. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Статтею 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Проте, за твердженням позивача, платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р. на суму 3 368,63 доларів США відповідачем виконано у встановлені строки не було, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх майнових прав та зобов'язання відповідача до виконання умов Договору, а саме здійснити перерахування коштів в розмірі 3 368,63 доларів США згідно платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р. з призначенням платежу: «Payment for equipment contract №1 DD 13/03/2015».

Суд зазначає, що статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальним правилом у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин.

Вважаючи свої права порушеними, позивач зобов'язаний обрати спосіб захисту порушеного права, що відповідає вказаним нормам.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у ст.16 Цивільного кодексу України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При цьому одним із визначених цивільним та господарським законодавством способів захисту порушеного права є, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі.

Цей спосіб захисту застосовується в зобов'язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов'язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов'язку чи уникає його. Стосується він, зокрема, невиконання обов'язку сплатити кошти за виконану роботу, надані послуги, передати річ кредитору (за договорами купівлі-продажу, міни, дарування з обов'язком передати річ у майбутньому), виконати роботи чи надати послугу за відповідним договором.

В силу ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується, зокрема, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень Договору та приписів чинного законодавства судом встановлено, що на підставі укладеного між позивачем та відповідачем Договору у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання з розрахунково-касового обслуговування, а саме щодо виконання платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р. на суму 3 368,63 доларів США з призначенням платежу: «Payment for equipment contract №1 DD 13/03/2015».

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 2 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що основним видом господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання.

За правилом ч. 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи вище наведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодекс України зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритого у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні свої зобов'язання щодо перерахування грошових коштів згідно платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р. на суму 3 368,63 доларів США з призначенням платежу: «Payment for equipment contract №1 DD 13/03/2015» у встановлений строк, всупереч умовам Договору №74/74883 від 29.07.11 р. на розрахунково-касове обслуговування відповідач не виконав.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження виконання зобов'язання, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів розірвання чи визнання недійсним вказаного Договору на розрахунково-касове обслуговування №74/7883 від 29.07.11 р. або його окремих положень сторонами суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з того, що свої зобов'язання щодо перерахування грошових коштів в розмірі 3 368,63 доларів США згідно платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р. з призначенням платежу: «Payment for equipment contract №1 DD 13/03/2015» у встановлені порядку та строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, доказів виконання зобов'язання щодо перерахування грошових коштів в розмірі 3 368,63 доларів США згідно платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р. відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, враховуючи наявність на рахунку позивача грошових коштів достатніх для виконання зазначеного платіжного доручення про перерахування коштів станом на момент його подання, відповідно вимога позивача про зобов'язання відповідача до виконання умов Договору, а саме здійснити перерахування коштів в розмірі 3 368,63 доларів США згідно платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р. з призначенням платежу: «Payment for equipment contract №1 DD 13/03/2015» підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04054, м. Київ, Шевченківський район, вул. Артема, буд. 60, 6) виконати платіжне доручення Кам'янець-Подільського публічного акціонерного товариства «Гіпсовик» () в іноземній валюті або банківських металах №2 від 16.04.15 р., шляхом перерахування на рахунок отримувача грошових коштів в розмірі 3 368,63 доларів США (три тисячі триста шістдесят вісім доларів США шістдесят три центи) з призначенням платежу: «Payment for equipment contract №1 DD 13/03/2015».

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04054, м. Київ, Шевченківський район, вул. Артема, буд. 60, 6) на користь Кам'янець-Подільського публічного акціонерного товариства «Гіпсовик» (32300, Хмельницька обл., м. Кам'янець-Подільський, провулок Індустріальний, буд. 1, ) 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 09 жовтня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон