ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р.Справа № 915/930/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Головея В.М.,

суддів: Лисенко В.А., Ярош А.І.,

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від Заступника військового прокурора Центрального регіону України не зявився,

від Міністерства оборони України ОСОБА_1 (за довіреністю),

від ДП «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 18.08.2015

по справі №915/930/15

за позовом Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Державного підприємства «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект»

про стягнення 966 733,72 грн.,

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

Представниками сторін в судовому засіданні не було заявлено клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, отже фіксація судового процесу не здійснювалась відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 06.10.2015 року відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року Заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі Міністерство, позивач) звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Державного підприємства «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» (далі Підприємство, відповідач) про стягнення заборгованості на загальну суму 966 773,72 грн., з них основний борг у розмірі 754 346,78 грн., пеня 124 982,48, 3% річних 11 129,71 грн. та інфляційні 76 314,75 грн.

Обґрунтовуючи позов Заступник військового прокурора Центрального регіону України зазначає, що відповідачем не в повному обсязі виконано умови Договору про надання представництвом державного замовника послуг з контролю якості та приймання продукції №2789/ВП-2013 від 04.02.2013 в частині своєчасної оплати вартості наданих послуг.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 18.08.2015 року позов Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 754 346,78 грн. основного боргу, 124 525,09 грн. пені, 76 314,75 грн. збитків від інфляції, 11 098,20 грн. 3% річних. В решті позовних вимог відмовлено. Також, з відповідача в дохід Державного бюджету України стягнуто 19 325,70 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, тому підлягають задоволенню. Господарським судом були перераховані суми пені та 3% річних, виправлені арифметичні помилки, у звязку з чим, ці суми були зменшені.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду першої інстанції, Підприємство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач вважає, що оскаржене рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від Заступника військового прокурора Центрального регіону України до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Представник прокуратури в судове засідання 06.10.2015 не зявився, та не скористались своїм правами на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 16.09.2015, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Проте, така неявка представника не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 16.09.2015 у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

В судовому засіданні 06.10.2015 представником відповідача було заявлено усне клопотання про відкладення справи, проте судова колегія його відхилила, у звязку з необґрунтованістю.

Представник відповідача 06.10.2015 в судовому засіданні надала пояснення, якими підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила задовольнити останню.

В судовому засіданні 06.10.2015 представник Міністерства оборони України надав письмові заперечення на апеляційну скаргу та просив суд, рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом, 04.02.2013 між Міністерством оборони України (виконавець) та Підприємством (замовник) було укладено Договір про надання представництвом державного замовника послуг з контролю якості та приймання продукції №2789/ВП-2013 (надані Договір №2789/ВП-2013), за умовами якого, виконавець зобовязався забезпечити підпорядкованим йому військовим представництвом №1301 надання послуг замовнику з контролю якості продукції та її приймання відповідно до вимог нормативно-технічної документації та умов, що вказані в договорах на постачання продукції замовника, по мipi її предявлення останнім або за узгодженими графіками згідно затвердженого переліку продукції, що підлягає контролю якості i прийманню виконавцем (п.п.1.1, 2.2.1 Договору №2789/ВП-2013).

Найменування та обсяг продукції, стосовно якої надаються послуги, строки надання послуг визначаються у Календарному плані. За результатами надання послуг з приймання кожної партії продукції, виконавець складає «ОСОБА_3 про надання послуг з контролю якості та приймання продукції» за встановленою формою, приведеною у додатку №3 до договору, два примірника якого разом із супровідними документами подає замовнику. Зазначений акт підтверджує факт надання виконавцем послуг та є підставою для їх оплати замовником. Датою виконання зобовязання щодо надання послуг є дата підписання акта сторонами. Виконанням обовязків з боку виконавця вважається здійснення виконавцем контролю якості та приймання партії продукції i складання ОСОБА_3 у дводенний термін з наданням їх на затвердження замовнику. Замовник затверджує акти не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання їх від виконавця (п.п.3.1-3.5 Договору №2789/ВП-2013).

В свою чергу замовник, зобовязався оплатити виконавцеві за надані послуги грошові кошти у розмірі 1% від виробничої собівартості прийнятої кожної партії (комплекту) продукції, яка наведена у довідці підприємства. Загальна вартість послуг, які надаються за Договором, відповідно з додатком №1, становить 1 508 693,56 грн. (без ПДВ). Розрахунки за надані послуги здійснюються у 30-денний термін після затвердження сторонами акта на прийняту продукцію (п.п.4.1-4.3. Договору №2789/ВП-2013).

Згідно Календарного плану надання послуг, що є додатком №1 до Договору №2789/ВП-2013, послуги з контролю якості мали надаватись представництвом державного замовника по двох агрегатах ГГТА М44Є (парті 1 та партія 2); вартість послуг з контролю кожного агрегату становить 754 346,78 грн. (а.с.12).

На виконання умов вищевказаного договору, сторонами були підписані та затверджені два акта про надання послуг: №39 від 16.06.2014 та №40 від 02.09.2014 на суму 754 346,78 грн. кожний (а.с.46, 48).

Платіжним дорученням №6437 від 15.07.2014 відповідач перерахував позивачу 754 346,78 грн. в оплату послуг наданих по акту №39 від 16.06.2014 (а.с.47).

Вартість послуг на суму 754 346,78 грн. (по акту №40 від 02.09.2014) у термін, визначений п.4.3 Договору №2789/ВП-2013, відповідачем сплачена на була.

Станом на день розгляду справи в господарському суді, відповідачем не надано суду доказів погашення залишку боргу по Договору №2789/ВП-2013 у сумі 754 346,78 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п.1 ст.193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 754 346,78 грн. є обґрунтованою і місцевий суд підставно задовольнив цю вимогу.

Щодо часткового задоволення господарським судом позовних вимог про стягнення суми пені, судова колегія зазначає наступне.

Позивачем правомірно нарахована пеня, що передбачено умовами договору №2789/ВП-2013, а саме п. 5.2., однак позивач помилково здійснює нарахування пені з 02.10.2014, в той час, як за умовами п.4.3 Договору №2789/ВП-2013 розрахунки за надані послуги здійснюються у 30-денний термін після затвердження сторонами акта на прийняту продукцію, тобто до 02.10.2014 (включно). Оскільки відповідачем заборгованість за надані послуги у вказаний термін сплачена не була, то простроченим платіж буде вважатись з 03.10.2014, а не 02.10.2014, як зазначає позивач. Позовні вимоги в частині стягнення пені уточнені судом з врахуванням строку, з якого у відповідача виникло зобовязання по сплаті боргу, а саме за період з 03.10.2014 по 30.03.2015. Колегія суддів перевірила правильність розрахунку пені господарським судом за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла до висновку, що розрахунок пені зроблено арифметично і методологічно вірно.

Щодо часткового задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення 3% річних та задоволення позовних в частині стягнення інфляційних втрат, судова колегія встановила наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, прострочка відповідача з оплати наданих послуг виникла з 03.10.2014, то господарським судом уточнений період за який необхідно нараховувати 3% річних, а саме з 03.10.2014 по 30.03.2015, а не за період з 02.10.2014 по 30.03.2015, як просить позивач. Колегія суддів перевірила правильність розрахунку 3% річних господарським судом за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла до висновку, що розрахунок 3% річних зроблено арифметично і методологічно вірно.

Також, судова колегія перевірила правильність розрахунку інфляційних втрат господарським судом за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла до висновку, що розрахунок судом першої інстанції інфляційних втрат зроблено арифметично і методологічно вірно, однак враховуючи принцип диспозитивності, колегія суддів погоджується з судом, що необхідне стягнути з відповідача 76 314,75 грн. збитків від інфляції, оскільки перерахована сума є більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на наявність форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом Торгово-промислової палати України №1939/05-4 від 21.07.2014, оскільки п.6.1 Договору №2789/ВП-2013 передбачає, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обовязків, передбачених даним договором, якщо таке невиконання стало наслідком, зокрема, прийняття органом державної влади або управління правого акту, який унеможливлює виконання цього договору.

Як вбачається з сертифікату №1939/05-4 від 21.07.2014, Торгово-промислова палата України підтверджує, що розпорядження Державної служби експертного контролю України №1857/24-14 є обставиною форс-мажору по Договору №270/2011 від 24.09.2012, укладеному з нерезидентом України. В підтвердження існування форс-мажорних обставин по Договору №2789/ВП-2013, відповідачем не надано належних доказів.

Крім того, за умовами Договору №2789/ВП-2013 оплата наданих позивачем послуг не ставиться в залежність від виконання сторонами Договору №270/2011 своїх обовязків по ньому.

Враховуючи викладене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і місцевий суд підставно задовольнив ці вимоги з врахуванням уточнень щодо розрахунків пені та 3 % річних.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення місцевого суду та допущення ним порушень норм матеріального та процесуального права, крім вищезазначених та визнаних апеляційною інстанцією необґрунтованими та безпідставними, скаржник не навів.

Перевіряючи, згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 18.08.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Лисенко В.А.

ОСОБА_3