донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

30.09.2015 справа №905/141/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів За участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю №14-88 від 18.04.14р. не з'явились;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від06.08.2015 р. (повний текст рішення складений та підписаний 11.08.2015року)
у справі№ 905/141/15 (суддя Кротінова О.В.)
за позовомНаціональної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ
до ОСОБА_5 підприємства «Красноармійськтепломережа», м. Красноармійськ Донецької області
про стягнення 1614685,61грн. ВСТАНОВИВ:
Позивач, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області із позовом до відповідача ОСОБА_5 підприємства «Красноармійськтепломережа», м.Красноарміськ Донецької області про стягнення 1614685,61грн.

Рішенням господарського суду Донецької області позовні вимоги задоволені частково; Зменшено розмір стягуваної суми пені до 160304,26 грн.; Стягнуто з ОСОБА_5 підприємства Красноармійськтепломережа на користь Національної акціонерної компанії Нафтогаз України 1 502 989,55 грн., у тому числі 160 304,26 грн. пені, 1 220 054,92 грн. інфляційних витрат та 122 630,37 грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 30 060,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду вмотивовано тим, що рішенням господарського суду Донецької області від 28.05.2014року по справі №905/2609/14 встановлено факт неналежного виконання обовязку відповідачем щодо оплати отриманого газу у період січень-грудень 2013р. та наявність боргу останнього перед позивачем у сумі 4 389000,00 грн. До того ж, досліджені та задоволені вимоги, зокрема, щодо стягнення з відповідача нарахованих 3% річних в сумі 144569,01 грн. загалом за період з 14.02.2013р. по 26.03.2014р., інфляційні втрати в сумі 77270,44 грн. за загальний період березень 2013р. лютий 2014р. та пені в розмірі 475604,00 грн. загалом за період з 14.02.2013р. по 26.03.2014р., з огляду на порушення строків оплати вказаного основного грошового зобовязання та приписи ст.625 Цивільного кодексу України.

Місцевий господарський суд зазначає, що відповідно до даних позивача, за відповідачем обліковується борг, а саме за зобовязаннями за листопад 2013р. Відповідач розрахувався частково в загальній сумі 2 068 107,15грн., за зобовязаннями за грудень 2013р. обліковується борг у повному обсязі. Суд першої інстанції здійснивши власний перерахунок інфляційних витрат, дійшов до висновку, що дійсний розмір у цій частині складає 1220054,92грн. та здійснений позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013року (зі змінами та доповненнями). Стосовно позовних вимог щодо нарахування 3% річних судом першої інстанції за результатами здійснення перерахунку дійшов до висновку, що 3% річних становлять суму 122630,37грн.

Щодо нарахованої суми пені, місцевий господарський суд враховуючи положення ст.129 Конституції України, та, що винятковість обставин є оціночним поняттям, та задовольнив звернення відповідача та зменьшив розмір суми пені на 30%, тобто до 160 304,26грн., скориставшись правом, наданим п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою у якій просить рішення господарського суду Донецької області від 06.08.2015року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 68777,83грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення пені у сумі 68777,83грн. В іншій частині рішення господарського суду Донецької області, апелянт просить залишити без змін.

В обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не в повній мірі зясовано обставини справи. Апелянт зазначає, що приймаючи рішення в частині зменшення пені місцевий суд порушив норми статті 233 Господарського процесуального кодексу України, статей 549 Цивільного кодексу України та статтей 43, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, апеллянт посилається на позицію Вищого господарського суду України, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком в розумінні ст.233 Господарського кодексу України, п.3 ст.83 ГПК України та підставою для зменшення неустойки, яка підлягає до стягнення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вхід.№02-48/2296/15 від 11.09.2015року) просить рішення господарського суду Донецької області від 06.08.2015року у справі №905/141/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 42, ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.05.2014року по справі №905/2609/14 позовні вимоги Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ до відповідача - ОСОБА_5 підприємства Красноармійськтепломережа, м.Красноармійськ Донецької області, про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №13/2225-БО-6 від 17.12.2012р. в сумі 5 099 984,33 грн., пені в сумі 594 505,01 грн., 3% річних в сумі 144 569,01 грн. та інфляційних витрат в сумі 77 270,44 грн., всього на суму 5 916 328,79 грн., задоволено частково. В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 95 000,00 грн. провадження у справі припинено, стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 4 389 000,00грн., 144 569,01 грн. 3% річних, 475 604,00 грн. пені та 77 270,44 грн. інфляційних витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зазначеним рішенням суду встановлено факт неналежного виконання обовязку відповідачем щодо оплати отриманого газу у період січень-грудень 2013р. та наявність боргу останнього перед позивачем у сумі 4 389 000,00 грн. До того ж, досліджені та задоволені вимоги, зокрема, щодо стягнення з відповідача нарахованих 3% річних в сумі 144569,01 грн. загалом за період з 14.02.2013р. по 26.03.2014р., інфляційні втрати в сумі 77270,44 грн. за загальний період березень 2013р. лютий 2014р. та пені в розмірі 475 604,00 грн. загалом за період з 14.02.2013р. по 26.03.2014р., з огляду на порушення строків оплати вказаного основного грошового зобовязання та приписи ст.625 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, факти встановлені рішеннями господарського суду Донецької області, яке набрало законної сили у справі №905/2609/14 мають преюдиціальне значення при вирішенні справи №905/141/15.

Предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача 1 614 685,61 грн., у тому числі 122 686,68 грн. 3% річних, 1262739,48грн. інфляційних витрат та 229 259,45 грн. пені, які нараховані у звязку з тривалим невиконанням рішення господарського суду Донецької області від 28.05.2014року по справі №905/2609/14.

Згідно розрахунків позивача, ним нараховані за зобовязаннями за листопад 2013р. інфляційні витрати з грудня 2013р. по січень 2015р., 3% річних з 27.03.2014р. по 28.02.2015р. та пеня з 27.03.2014р. по 13.06.2014р., за зобовязаннями за грудень 2013р. інфляційних витрат починаючи з січня 2014р. по січень 2015р., 3% річних з 27.03.2014р. по 28.02.2015р. та пені з 27.03.2014р. по 13.07.2014р.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду щодо обґрунтованості стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1220054,92 грн. з урахуванням приписів п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013року (зі змінами та доповненнями)

Одночасно, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Згідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2 Договору №13/2225-БО-6 від 17.12.2012р., у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності нарахування заявленої до стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань за грудень 2013року у розмірі 208535,97грн., одночасно колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що пеня, яка підлягає стягненню за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань за листопад 2013року складає 20470,12грн.(за розрахунком здійсненим судом першої та апеляційної інстанції), що разом становить 229006,09грн.

Крім того, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду також підтримує позицію суду першої інстанції щодо можливості зменшення розміру нарахованої пені та штрафу, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач у клопотанні від 25.06.2015року (вхід.№2503/15) (а.с.124) просить суд врахувати його скрутне фінансове становище, дебіторську, кредиторську заборгованість по підприємству, а також збитки за 2014 р. та, як наслідок, зменшити розмір штрафних санкцій, нарахованих позивачем, на 99%.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського кодексу України господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Оскільки пеня є різновидом неустойки, яка має подвійну правову природу: одночасно є засобом забезпечення договірних зобов`язань для стимулювання їх виконання і мірою відповідальності за неналежне виконання зобов`язання (санкцією), як правового наслідку його порушення, тому вона має компенсаційний характер та її розмір повинен бути відповідним розміру понесених позивачем збитків.

На підставі вищевикладеного та враховуючи недоведеність позивачем збитків, яких він зазнав від дій (бездіяльності) відповідача, а також беручи до уваги те, що позивачем нараховано 3% річних, апеляційний суд вважає, що місцевий суд правомірно скористався своїм правом і зменшив розмір пені. Отже, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 160304,26 грн.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано його майновий стан при задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій не приймається апеляційним судом з огляду на те, що доводи скаржника відносно його майнового статусу жодною мірою не впливають на оцінку обгрунтованості зменшення суми пені на підставі п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, крім того, часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення суми пені вказує на врахування майнового статусу позивача.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що господарським судом в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Рішення господарського суду Донецької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального Кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст.33, ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Донецької області від 06.08.2015року (повний текст складений та підписаний 11.08.2015року) у справі №905/141/15 ґрунтується на чинному законодавстві та підстав для його скасування не вбачається.

Результати апеляційного провадження у справі №905/141/15 оголошені в судовому засіданні.

Судові витрати покласти на апелянта відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ на рішення господарського суду Донецької області від 06.08.2015року у справі №905/141/15, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 06.08.2015року у справі №905/141/15, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у

касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів через Донецький апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Н.О.Мартюхіна

Судді С.А.Малашкевич

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1. скаржнику (позивачу)

2. відповідачу

3. апеляційному суду

4. ГСДО

5. у справу