ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 914/996/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.,
суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Дроботової Т.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін: позивача: Кость О.Г. - дов. від 18.04.14, відповідача: Гелемей Ю.М. - дов. від 10.08.15,

касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 09.07.15
у справі№914/996/15 Господарського суду Львівської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ"
простягнення 13114784,84 грн.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" 6775583,69 грн. боргу, 3058123,10 грн. пені, 750908,17 грн. - 3% річних та 2530169,88 грн. інфляційних втрат. Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов'язань щодо вчасного та повного проведення розрахунків за спожитий природний газ за договором купівлі-продажу природного газу №13/2840-ТЕ-21 від 28.12.12.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.05.15 (суддя Король М.Р.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1681967,70 грн. пені, 750908,17 грн. - 3% річних і 2530169,88 грн. інфляційних втрат. У решті позову відмовлено. Місцевий господарський суд виходив з факту неналежного виконання відповідачем зобов'язань за спірним договором купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної оплати його вартості. Суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливе зменшення спірної суми пені до 1681967,70 грн. та виходив з приписів статті 233 Господарського кодексу України, пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України. У позові про стягнення 6775583,69 грн. боргу суд відмовив з огляду на сплату відповідачем її до звернення з позовом.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.07.15 (судді: Орищин Г.В., Галушко Н.А., Данко Л.С.) рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін з тих же підстав.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постанову у справі в частині зменшення пені до 1681967,70 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача повну суму пені. Скаржник посилається на порушення судами приписів статті 233 Господарського кодексу України, статей 224, 258, 549-551, 625 Цивільного кодексу України, статей 4, 42, 43, 83 Господарського процесуального кодексу України та вважає безпідставним зменшення судами заявленої до стягнення суми пені. При цьому, він посилається на недоведеність відповідачем виняткових обставин, з якими закон пов'язує можливість зменшення розміру нарахованої пені. Скаржник також вважає, що судами не було враховано його матеріальні інтереси; що зменшення судом розміру пені призводить до понесення позивачем збитків. Крім того, товариство посилається на судову практику Вищого господарського суду України.

Від відповідача відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування господарськими судами норм чинного законодавства, колегія суддів відзначає наступне.

Господарськими судами установлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.12.12 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія - Новий Розділ" - покупцем був укладений договір купівлі-продажу природного газу №13/2840-ТЕ-21. За умовами цього договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець, в свою чергу, прийняти та оплатити його. Газ, що продається, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності). Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцю в період з 01.01.13 до 31.12.13 природний газ в обсязі до 80475 тис. куб. м щомісячно згідно з визначеним графіком. Відповідно до пункту 3.3 договору передача-приймання газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Згідно з пунктом 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Пунктом 7.2 спірного договору встановлена відповідальність покупця за невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Як установлено судами та підтверджується матеріалами справи, позивач за актами приймання-передачі від 31.01.13, від 28.02.13, від 31.03.13, від 30.04.13, від 31.05.13, від 30.06.13, від 31.07.13, від 31.08.13, від 24.01.14, від 24.01.14, від 24.01.14, від 21.05.14, від 29.01.14 поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 98404081,69 грн. Господарські суди установили, що відповідач за отриманий газ розрахувався лише частково у сумі 91628498 грн.; вартість неоплаченого природного газу склала 6775583,69 грн. Між тим, як було установлено судами, вказану суму заборгованості відповідач сплатив до звернення позивача з даним позовом до суду. Як убачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимога Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" 6775583,69 грн. боргу, 3058123,10 грн. пені, 750908,17 грн. - 3% річних та 2530169,88 грн. інфляційних втрат. Рішенням місцевого господарського суду від 28.05.15, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції від 09.07.15, ці вимоги були задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1681967,7 грн. пені, 750908,17 грн. - 3% річних і 2530169,88 грн. інфляційних втрат. Місцевий господарський суд зменшив заявлену до стягнення суму пені до 1681967,7 грн. (на 45%). У позові про стягнення 6775583,69 грн. боргу суд відмовив. Зменшуючи розмір пені на 45%, господарські суди керувалися приписами пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України. Між тим, скаржник не погоджується та вважає таке зменшення пені неправомірним. Отже, рішення і постанова у справі переглядаються в оскарженій частині. За приписами статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до приписів статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з приписами пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013. Як убачається зі змісту судових актів у справі, господарські суди, зменшуючи до 1681967,7 грн. розмір пені, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установили наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру неустойки. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що невиконання відповідачем договірних зобов'язань виникло з об'єктивних причин, зокрема, через значну заборгованість споживачів і їх неплатоспроможність; важкий фінансовий стан боржника. Враховано судами і ступінь виконання боржником зобов`язань за договором (погашення заборгованості відповідачем за спірним договором); те, що поставлений за спірним договором газ використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та соціально значимих об'єктів міста. Разом з цим, суди врахували майнові інтереси і фінансовий стан позивача, що, в свою чергу, спростовує довід касаційної скарги про зворотнє. Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені господарськими судами обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені. Наведене узгоджується з Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 №18. Посилання скаржника, як на судову практику, на інші постанови Вищого господарського суду України, не можуть бути підставою для скасування судових рішень у даній справі, оскільки вони ухвалені за різних установлених судами попередніх інстанцій обставин справи. Інші доводи касаційної скарги теж визнаються неспроможними, позаяк спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами та стосуються переоцінки доказів, яка за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції. Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, підстав для скасування постанови у справі в оскарженій частині та задоволення касаційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.07.15 у справі №914/996/15 залишити без змін.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

Т.Дроботова