ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2015 р.Справа № 922/2658/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Макаренко О.В.

судді: Лавренюк Т.А. , Яризько В.О.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за первісним позовом ТОВ "Будівельна компанія "Укртехносфера", м. Харків
до ПАТ "Куряжський домобудівний комплекс" смт. Пісочин
про та за зустрічним позовом до про стягнення 710 512, 94 грн. ПАТ "Куряжський домобудівний комплекс", смт. Пісочин ТОВ "Будівельна компанія "Укртехносфера", м. Харків стягнення 152 228,61 грн.
за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1, довіреність б/н від 20.05.2015 р.

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2, довіреність №9 від 13.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укртехносфера" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Куряжський домобудівний комплекс" (відповідача) (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог вх.№25394 від 22.06.2015 р., т. 1 а.с. 190-191) основного боргу в розмірі 286 548,34 грн., пені в розмірі 8 949,73 грн., інфляційних втрат в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн. за договором купівлі-продажу №С74/13 від 05.06.2013 р. Позивач також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 16 743,59 грн.

Ухвалою суду від 02.06.2015 р. для спільного розгляду з первісним позовом було прийнято зустрічний позов (вх.№22011 від 29.05.2015 р., т. 1 а.с. 65-69) відповідача - Публічного акціонерного товариства "Куряжський домобудівний комплекс" до позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укртехносфера" про стягнення збитків в розмірі 138 228,61 грн., заподіяних внаслідок передачі неякісного та некомплектного виробу, та штрафу в розмірі 14 000,00 грн. Відповідач також просить стягнути з позивача судовий збір в розмірі 3 044,58 грн.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, наполягаючи на тому, що на виконання умов договору позивач за первісним позовом 02.09.2013 р. передав, а відповідач за первісним позовом прийняв без зауважень належний позивачеві за первісним позовом на праві власності кран баштовий SСМ FО/23В, 2008 року виготовлення, заводський № СК20070218G (далі - товар), що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін і скріпленим їх печатками актом приймання-передачі до договору від 02.09.2013 р.

Згідно з п.2.1. договору вартість товару складає 1 400 000,00 грн.

За умовами п. 4.1. Додаткової угоди №1 від 28.08.2013 р. до договору оплата вартості товару здійснюється покупцем з розстроченням платежів за наступним графіком: 31.08.2013 р. - 280 000,00 грн., 30.09.2013 р. - 224 000,00 грн., 31.10.2013 р. - 224 000,00 грн., 30.11.2013 р. - 224 000,00 грн., 31.12.2013 р. - 224 000,00 грн. та 31.01.2014 р. - 224 000,00 грн.

Відповідач за первісним позовом відступив від графіку оплати товару, встановленого у п.4.1. Додаткової угоди № 1 від 28.08.2013 р. до договору перерахувавши на протязі періоду з 30.07.2013 р. по 28.05.2015 р. на рахунок позивача за первісним позовом вартість товару в розмірі 1 400 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.3. Додаткової угоди №1 від 28.08.2013 р. до договору покупець у випадку прострочення оплати вартості товару на строк більше 5 днів сплачує пеню у розмірі подвійної ставки Національного банку України від простроченої суми, за кожен день прострочення виконання.

Позивач за первісним позовом, отримавши від відповідача часткові оплати, керуючись приписами ст. 534 ЦК України, першочергово перед погашенням наступної частини основного боргу погашав неустойку (пеню).

Позивач за первісним позовом зазначив, що на даний час у відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом існує заборгованість за договором в розмірі 710 512,94 грн., з яких: основний борг в розмірі 286 548,34 грн., пеня в розмірі 8 949,73 грн., інфляційні втрати в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Зустрічні позовні вимоги позивач за первісним позовом не визнає, просить у зустрічному позові відмовити, з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву (вх.№25392 від 22.06.2015 р., т. 1 а.с. 198-200).

Свої заперечення обґрунтовує тим, що за умовами п.п. 3.2., 3.3., 5.1. договору покупець має право відмовитись від приймання товару та підписання акту приймання-передачі в разі виявлення під час приймання некомплектності, несправності або пошкодження, що може впливати на можливість використання товару за призначенням та вимагати розірвання договору або усунення продавцем виявлених недоліків. Продавець усуває виявлені некомплектність, несправності або пошкодження за власний рахунок.

На виконання умов договору позивач за первісним позовом передав, а відповідач за первісним позовом прийняв баштовий кран, що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін і скріпленим їх печатками актом приймання-передачі до договору від 02.09.2013 р. (а.с. 19), відповідно до якого відповідач за первісним позовом підтвердив факт передання за цим актом товару без претензій до технічного чи іншого стану, комплектності та будь-яких зауважень, за виключенням зауважень щодо пошкоджень лобового скла кабіни оператора, які було усунуто позивачем за первісним позовом при передачі крану.

Позивач за первісним позовом не виключає можливості втрати відповідачем за первісним позовом окремих частин крану та їх пошкодження у період з 02.09.2013 р. (дата передачі крану) до січня 2015 р., але враховуючи положення п. 3.2. договору та ст. 323 ЦК України позивач за первісним позовом не може відповідати за такі втрати чи пошкодження. Позивач за первісним позовом також вважає, що відповідачем у зустрічній позовній заяві помилково застосовано положення ч. 3 ст. 269 ГК України. На підставі викладеного, позивач за первісним позовом вважає, що відповідачем за первісним позовом не доведено наявності фактичних обставин вважати поставлений йому позивачем за первісним позовом товар неякісним, що у свою чергу унеможливлює задоволення зустрічних позовних вимог.

Крім того, представник позивача за первісним позовом заперечує проти клопотань відповідача за первісним позовом про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання судового рішення.

Представник відповідача за первісним позовом первісні позовні вимоги не визнає, просить в первісному позові відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№22030 від 29.05.2015 р., т. 1 а.с. 122-125).

Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідач за первісним позовом на протязі періоду з 30.07.2013 р. по 28.05.2015 р. перерахував на рахунок позивача за первісним позовом вартість товару в повному обсязі в розмірі 1 400 000,00 грн. Відповідач за первісним позовом вважає, що позивачем за первісним позовом неправомірно застосовано положення ст. 534 ЦК України до даних спірних правовідносин, оскільки черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями може застосовуватися при недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання, отриманого без реквізиту "Призначення платежу". Однак у даному випадку перерахування грошових коштів відповідачем за первісним позовом в якості "Призначення платежу" було зазначено - оплата та/або передоплата за кран баштовий згідно договору купівлі-продажу № С74/13 від 05.06.2013 р.

Водночас відповідач за первісним позовом у відзиві на позов (т. 1 а.с. 125) просить суд застосувати до позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 8 949,73 грн. позовну давність відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, підтримав клопотання (вх.№26621 від 02.07.2015 р., т. 1 а.с. 211-212) про зменшення розміру штрафних санкцій та надання розстрочки виконання рішення суду від одного року до шести місяців, а також надав власний контррозрахунок (т. 1 а.с. 159-161), згідно з яким вірною сумою інфляційних втрат є 225 101,00 грн. та 3% річних - 24 451,24 грн.

Зустрічні позовні вимоги відповідач за первісним позовом підтримує, просить зустрічний позов задовольнити, наполягаючи на тому, що згідно з п.5.1. договору продавець надав гарантії, що кран баштовий знаходиться у працездатному, технічно справному стані, укомплектований згідно технічної документації. 19.01.2015 року відповідач за первісним позовом за участю представників TOB "РМК "Кран 111" здійснили заходів щодо монтажу баштового крану на будівельному об'єкті за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 11. Цього ж дня, перед проведенням монтажних та пусконалагоджувальних робіт було проведено огляд та дефектовку крану (встановлення скритих несправностей), внаслідок чого було виявлено недоліки щодо комплектності виробу, технічного стану та працездатності його комплектуючих елементів, зафіксовані в акті огляду баштового крану від 19.01.2015 р. Про виявлені недоліки та некомплектність крану відповідач за первісним позовом повідомив позивача за первісним позовом у претензіях вих.№52 від 26.01.2015 р., вих.№76 від 10.01.2015 р., на які позивач за первісним позовом відповіді не надав.

Відповідач також зазначив, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 269 ГК України гарантійний строк експлуатації обчислюється від дня введення виробу в експлуатацію. Оскільки кран було введено в експлуатацію органами Держпромнагляду у Харківській області 12.03.2015 р., а зазначений некомплект та несправності комплектуючих елементів виробу виявлено 19.01.2015 р., то вимоги про стягнення з позивача за первісним позовом збитків в розмірі 138 228,61 грн., у зв'язку з недоліками баштового крану, заявлено відповідачем за первісним позовом в межах строків позовної давності. На підставі викладеного, відповідач за первісним позовом просить задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.08.2015 р. було продовжено строк розгляду спору поза межами 2-х місячного терміну розгляду спорів.

У судовому засіданні 02.06.2015 р. було оголошено перерву до 03.06.2015 р., 22.09.2015 р. - до 29.09.2015 р.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується первісний і зустрічний позови, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2013 р. між ТОВ "БК "Укртехносфера" (продавець) та ПАТ "Куряжський домобудівельний комплекс" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № С74/13, за умовами п.1.1. якого продавець зобов'язався в порядку та на умовах, передбаченим цим договором, передати у власність покупця належний продавцеві на праві власності кран баштовий SСМ FО/23В, 2008 року виготовлення, заводський № СК20070218G (надалі - товар), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити його вартість.

Згідно з п.2.1. договору вартість товару складає 1 400 000,00 грн.

За умовами п. 3.1. Додаткової угоди №1 від 28.08.2013 р. до договору продавець зобов'язався передати покупцеві товар до 10.09.2013 р.

Факт передачі позивачем за первісним позовом товару та його прийняття відповідачем за первісним позовом підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін і скріпленим їх печатками актом приймання-передачі до договору від 02.09.2013 р. (а.с. 19).

За умовами п. 4.1. Додаткової угоди №1 від 28.08.2013 р. до договору оплата вартості товару здійснюється покупцем з розстроченням платежів за наступним графіком: 31.08.2013 р. - 280 000,00 грн., 30.09.2013 р. - 224 000,00 грн., 31.10.2013 р. - 224 000,00 грн., 30.11.2013 р. - 224 000,00 грн., 31.12.2013 р. - 224 000,00 грн. та 31.01.2014 р. - 224 000,00 грн.

Згідно з п.4.2. договору оплата вартості товару здійснюється покупцем шляхом перерахування безготівкових коштів у гривні на поточний рахунок продавця.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом оплатив вартість товару в повному обсязі в розмірі 1 400 000,00 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками та платіжними дорученнями за №7787 від 30.07.2013 р. на суму 35 000,00 грн., №7810 від 07.08.2013 р. на суму 20 000,00 грн., № 7826 від 08.08.2013 р. на суму 20 000,00 грн., № 7834 від 09.08.2013 р. на суму 120 000,00 грн., № 7949 від 23.08.2013 р. на суму 85 000,00 грн., №8402 від 07.10.2013 р. на суму 30 000,00 грн., № 9396 від 08.01.2014 р. на суму 30 000,00 грн., № 9985 від 06.03.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 1746 від 27.03.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 10828 від 22.05.2014 р. на суму 23 500,00 грн., № 10954 від 04.06.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 11079 від 18.06.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 11258 від 07.07.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 1831 від 23.07.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 1969 від 06.08.2014 р. на суму 40 000,00 грн., № 2191 від 10.09.2014 р. на суму 45 000,00 грн., №75 від 08.10.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 141 від 22.10.2014 р. на суму 45 000,00 грн., №242 від 05.11.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 285 від 19.11.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 411 від 08.12.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 584 від 14.01. 2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 679 від 06.02.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 788 від 23.02.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 905 від 12.03.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 993 від 23.03.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 1021 від 20.04.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 1122 від 06.05.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 1136 від 07.05.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 1192 від 13.05.2015 р. на суму 45 000,00 грн. та №1223 від 28.05.2015 р. на суму 51 500,00 грн.

При цьому відповідач відступив від графіку оплати товару узгодженого сторонами у п.4.1. Додаткової угоди № 1 від 28.08.2013 р. до договору, здійснивши оплату товару частками на протязі періоду з 30.07.2013 р. по 28.05.2015 р., про що свідчать вищевказані банківські виписки та платіжні доручення.

Відповідно до п. 4.3. Додаткової угоди №1 від 28.08.2013 р. до договору покупець у випадку прострочення оплати вартості товару на строк більше 5 днів сплачує пеню у розмірі подвійної ставки Національного банку України від простроченої суми, за кожен день прострочення виконання.

Позивач за первісним позовом, отримавши від відповідача часткові оплати, керуючись приписами ст. 534 ЦК України, першочергово перед погашенням наступної частини основного боргу погашав неустойку (пеню) (розрахунок, т. 1 а.с. 223-227).

Позивач за первісним позовом стверджує, що на даний час у відповідача за первісним позовом існує непогашена заборгованість перед позивачем за договором купівлі-продажу №С74/13 від 05.06.2013 р., яка складається з основного боргу в розмірі 286 548,34 грн., пені в розмірі 8 949,73 грн., інфляційних втрат в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн., що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач за первісним позовом наполягає на тому, що з 30.07.2013 р. по 28.05.2015 р. перерахував на рахунок позивача за первісним позовом вартість товару в повному обсязі в розмірі 1 400 000,00 грн. При цьому відповідач за первісним позовом вважає неправомірним застосування позивачем за первісним позовом до спірних правовідносин приписів ст. 534 ЦК України, оскільки, на його думку, дана стаття може застосовуватися при недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання, отриманого без реквізиту "Призначення платежу", але у даному випадку перерахування грошових коштів відповідачем за первісним позовом в якості "Призначення платежу" було зазначено - оплата та/або передоплата за кран баштовий згідно договору купівлі-продажу № С74/13 від 05.06.2013 р.

Проаналізувавши застосування позивачем за первісним позовом до спірних правовідносин приписів ст. 534 ЦК України, суд дійшов таких висновків.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ч. 1 ст. 33 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно зі ст. 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Як зазначено вище, відповідач за первісним позовом відступив від графіку оплати товару узгодженого сторонами у п.4.1. Додаткової угоди № 1 від 28.08.2013 р. до договору, проводив оплату товару частками протягом періоду з 30.07.2013 р. по 28.05.2015 р., що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями.

Відповідно до п. 4.3. договору покупець у випадку прострочення оплати вартості товару на строк більше 5 днів сплачує пеню у розмірі подвійної ставки Національного банку України від простроченої суми, за кожен день прострочення виконання.

Позивач за первісним позовом, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, нарахував відповідачеві пеню, яку, як він зазначає у позові, погасив за рахунок сум платежів, що надійшли від відповідача за первісним позовом на виконання грошового зобов'язання (боргу) до звернення позивача до суду з позовом у цій справі. Проте, як вбачається з матеріалів справи, про такий порядок погашення та зарахування пені позивач за первісним позовом повідомив лише у позовній заяві.

Більше того, позивач за первісним позовом не довів суду того, що нарахована ним пеня є безспірною, визнаною відповідачем за первісним позовом та за його згодою може бути погашеною за рахунок інших платежів.

До того ж, усі попередні платежі мають цільову спрямованість саме на оплату та/або передоплату за кран баштовий згідно договору купівлі-продажу № С74/13 від 05.06.2013 р., про що міститься позначка у вище вказаних платіжних документах. При цьому доказів зміни фінансовими службами позивача за первісним позовом напрямків, (цільового призначення) їх зарахування останній не надав.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Проте, згідно з п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 встановлено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Відповідно до п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 господарські операції відтворюються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, вчинених відповідно до вимог цього Положення.

Матеріали справи не містять доказів або вказівок відповідача за первісним позовом про віднесення сплачених коштів в частину погашення пені.

Договором не було встановлено вимог щодо черговості зарахування платежів відповідача та вимог щодо зазначення відповідачем за первісним позовом призначення платежів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що за наявності чіткого призначення здійснених відповідачем за первісним позовом платежів в рахунок оплати вартості придбаного на виконання умов договору купівлі-продажу № С74/13 від 05.06.2013 р. крану баштового, позивач за первісним позовом не мав права самостійно змінювати призначення цих платежів та спрямовувати їх на погашення пені.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач за первісним позовом неправомірно застосував до спірних правовідносин положення ст. 534 ЦК України.

Враховуючи вищевикладені обставини і те, що на даний час відповідачем за первісним позовом повністю оплачено вартість товару на загальну суму 1 400 000,00 грн., суд дійшов висновку про те, що первісні позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 286 548,34 грн. є неправомірними і такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача пені в розмірі 8 949,73 грн., інфляційних втрат в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн. (розрахунок, т. 1 а.с. 223-227), суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України з таких підстав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.3. Додаткової угоди №1 від 28.08.2013 р. до договору покупець у випадку прострочення оплати вартості товару на строк більше 5 днів сплачує пеню у розмірі подвійної ставки Національного банку України від простроченої суми, за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 8.1. договору за невиконання, неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.

Так, зі змісту наданого позивачем за первісним позовом розрахунку (т. 1 а.с. 223-227) неможливо з'ясувати, як саме та за який період позивачем обчислено заявлену до стягнення суму пеню в розмірі 8 949,73 грн., інфляційні втрати в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн.

Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.1013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Ухвалою суду від 28.04.2015 р. про порушення провадження у справі, а також ухвалами суду від 21.05.2015 р., від 23.06.2015 р. та від 17.08.2015 р. було зобов'язано позивача за первісним позовом надати у судові засідання докладний і обґрунтований розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних (із зазначенням дат, з яких починається нарахування, і дат, якими закінчується нарахування, кількості днів прострочення, суми боргу, на які нараховуються пеня, інфляційні втрати та 3% річних (із зазначенням підсумкових сум, заявлених до стягнення).

Відповідно до абз. 3 п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" від 11.04.2005 р. N 01-8/344 якщо для здійснення перерахунку сум штрафних санкцій, річних тощо необхідні додаткові матеріали, суд витребує їх у позивача, а в разі неподання ним таких матеріалів - з урахуванням обставин конкретної справи залишає позов (в частині стягнення відповідних спірних сум) без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України або відмовляє в задоволенні позову у відповідній частині, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

З огляду на те, що позивач за первісним позовом не виконав вимоги ухвал суду від 28.04.2015 р., від 21.05.2015 р., від 23.06.2015 р. та від 17.08.2015 р. щодо надання докладного і обґрунтованого розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд позбавлений можливості перевірити правомірність та правильність нарахування позивачем заявленої до стягнення пені в розмірі 8 949,73 грн., інфляційних втрат в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн.

За таких обставин суд вважає за необхідне первісні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за первісним позовом пені в розмірі 8 949,73 грн., інфляційних втрат в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн. залишити без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача за первісним позовом на те, що він не позбавлений права в подальшому повторно звернутися до суду із позовом про стягнення зазначених сум в загальному порядку у відповідності до вимог п. 4 ст. 81 ГПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що в частині первісних позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 286 548,34 грн. в позові слід відмовити. Первісний позов в частині стягнення пені в розмірі 8 949,73 грн., інфляційних втрат в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн. слід залишити без розгляду.

За викладених обставин суд залишає без розгляду заяву відповідача за первісним позовом про застосування позовної давності до первісних позовних вимог про стягнення пені в розмірі 8 949,73 грн., інфляційних втрат в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн., а також заяву відповідача за первісним позовом про розстрочку виконання рішення суду.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги про стягнення збитків в розмірі 138 228,61 грн., заподіяних в результаті продажу неякісного та некомплектного виробу, та штрафу в розмірі 14 000,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні з таких підстав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під збитками відповідно до ст. 224 ГК України розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок невиконання зобов'язань наступає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб'єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Складовою правопорушення є сукупність чотирьох елементів: протиправної поведінки, негативних наслідків такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та настанням негативних наслідків, вини правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Підставою для відшкодування збитків є спричинення їх внаслідок невиконання або неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої, у тому числі понесених витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому кожна суттєва для справи обставина повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

У п. 3.2. договору сторони передбачили, що покупець має право відмовитись від приймання товару та підписання акту приймання-передачі в разі виявлення під час приймання некомплектності, несправності або пошкодження, що може впливати на можливість використання товару за призначенням та вимагати розірвання договору або усунення продавцем виявлених недоліків.

В п. 5.1. договору продавець гарантує, що на момент підписання цього договору кран баштовий знаходиться в працездатному, технічно справному стані, укомплектований згідно технічної документації.

При цьому згідно з п. 3.3. договору продавець усуває виявлені некомплектність, несправності або пошкодження за власний рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2013 р. на виконання умов договору відповідач за зустрічним позовом позовом передав, а позивач за зустрічним позовом прийняв баштовий кран, що підтверджується актом приймання-передачі до договору від 02.09.2013 р., підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим їх печатками (а.с. 19).

Зі змісту п. 3 акту приймання-передачі до договору від 02.09.2013 р. (а.с. 19) вбачається, що позивач за зустрічним позовом підтвердив факт передання товару без жодних претензій до технічного чи іншого стану, комплектності та будь-яких зауважень.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач за зустрічним позовом виконав договірні зобов'язання належним чином, передав спірний товар позивачеві за зустрічним позовом належної якості та комплектності, а твердження позивача за зустрічним позовом щодо передачі йому відповідачем за зустрічним позовом несправного та некомплектного крану є необґрунтованими і такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема, актом приймання-передачі від 02.09.2013 р.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити таке.

На підтвердження факту несправності та некомплектності комплектуючих елементів крану позивачем за зустрічним позовом надано акт огляду баштового крану від 19.01.2015 р. (т. 1 а.с. 87), зі змісту якого вбачається, що комісією у складі позивача за зустрічним позовом та представників TOB "РМК "Кран 111" було здійснено заходи щодо монтажу спірного баштового крану на будівельному об'єкті за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 11. Позивач за зустрічним позовом також надав до суду докази оплати ним витрат, пов'язаних з ремонтом крану баштового та придбанням необхідних комплектуючих елементів.

Проте позивач за зустрічним позовом не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що виявлені та зазначені ним в акті від 19.01.2015 року пошкодження та недоліки товару виникли саме з вини відповідача за зустрічним позовом (продавця).

За таких обставин суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено ані факту неналежного виконання умов договору з боку відповідача за зустрічним позовом, ані вини останнього у втратах, понесених позивачем за зустрічним позовом, ані причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача за зустрічним позовом та збитками, яких зазнав позивач за зустрічним позовом. Відтак, позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності в діях відповідача за зустрічним позовом складу цивільного правопорушення, як обов'язкової умови для притягнення відповідача за зустрічним позовом до цивільно-правової відповідальності та стягнення з нього збитків у заявленому позивачем за зустрічним позовом розмірі.

Крім того, позивач за зустрічним позовом наполягає на застосуванні до даних спірних правовідносин гарантійних строків, посилаючись на приписи ст. 269 ГК України.

Суд відхиляє дані доводи позивача за зустрічним позовом з таких підстав.

Відповідно до ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

У даному випадку сторонами у договорі жодних гарантійних строків не встановлено.

Водночас, відповідно до положень ч. 3 ст. 269 ГК України, на які посилається позивач за зустрічним позовом, гарантійний строк експлуатації обчислюється від дня введення виробу в експлуатацію, але не пізніше одного року з дня одержання виробу покупцем (споживачем).

Отже, позивач за зустрічним позовом повинен був звернутись до відповідача за зустрічним позовом з вимогою про усунення виявлених недоліків не пізніше одного року з дня одержання спірного товару (з 02.09.2013 р.).

Оскільки матеріали справи не містять доказів звернення позивача за зустрічним позовом до відповідача за зустрічним позовом з претензією щодо якості поставленого товару в період гарантійного строку, суд дійшов висновку про те, що підстави для застосування вимог ч. 3 ст. 269 ГК України в даному випадку відсутні.

Позивач за зустрічним позовом також просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом штраф за поставку некомплектного та неякісного виробу в розмірі 14 000,00 грн. В обґрунтування даної вимоги посилається на пункт 8.3. договору купівлі - продажу від 05.06.2013 р. №С74/13.

Проаналізувавши цю позовну вимогу, суд відмовляє у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до п. 8.3. договору в разі несвоєчасної передачі товару покупцеві з вини продавця (внаслідок некомплектності, наявності несправностей або пошкоджень) продавець сплачує покупцеві штраф у розмірі 1% вартості товару.

Зважаючи на те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено суду факту передачі відповідачем за зустрічним позовом некомплектного (неякісного) товару за договором купівлі-продажу від 05.06.2013 р. № С74/13, суд вважає нарахування позивачем за зустрічним позовом даного штрафу безпідставним.

Підсумовуючи вищевикладені обставини та приписи закону, суд вважає, що у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти за первісним позовом на ТОВ "Будівельна компанія "Укртехносфера", за зустрічним позовом на ПАТ "Куряжський домобудівний комплекс".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 269, 224, 225 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 22, 509, 525, 526, 530, 534, 610-612, 614, 625, 628, 655, 664, 673, 675 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 43, 44, 49, п. 5 ч. 1 ст. 81 , ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В первісному позові відмовити частково.

В частині первісних позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 286 548,34 грн. в позові відмовити.

Первісний позов в частині стягнення пені в розмірі 8 949,73 грн., інфляційних втрат в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн. залишити без розгляду.

У зустрічному позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 05.10.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5