ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р.Справа № 922/5336/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство", м. Запоріжжя
до Публічного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", м. Харків
про стягнення 43445,93 грн.
за участю представників сторін :

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Публічного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" суму штрафних санкцій за порушення боржником умов договору поставки №19/05-12/ОВ від 07.05.2012р., яку визначено рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014 р. по справі № 922/3711/14, що складає 43445,93 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поруки № 467 від 02.10.2014 р., відповідно до умов якого він поручився перед позивачем за виконання боржником - ПАТ "Хлібзавод Салтівський" зобов`язань за договором поставки №19/05-12/ОВ від 07.05.2012р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 вересня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29 вересня 2015 року о 12:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, витребуваних судом документів не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач також в судове засідання не з'явився, проте 25 вересня 2015 року до суду надійшла заява (вх. №38619), в якій він повідомляє суд, що в матеріалах справи міститься повний та вичерпний обсяг доказів та наведених позивачем аргументів щодо змісту спірних правовідносин та просить суд провести розгляд справи без участі представника позивача.

Крім того, 25 вересня 2015 р. до суду від позивача надійшли супровідним листом (вх. №38617) додаткові документи, зазначені у додатку, які судом долучено до матеріалів справи.

Суд, розглянувши заяву позивача про проведення судового засідання без участі представника позивача, вважає за можливе її задовольнити виходячи з наступного.

Правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (с. 4-2 ГПК України).

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам України надані роз'яснення, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. по справі №922/3711/14 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Хлібзавод "Салтівський" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство" 109000,00 грн. основного боргу; 12540,53 грн. пені; 20040,00 грн. інфляційних втрат, 6739,00 грн. - 3% річних та 4126,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

18.11.2014р. на виконання вищевказаного рішення господарського суду Харківської області було видано відповідний наказ.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. по справі №922/3711/14 встановлено, що заборгованість Приватного акціонерного товариства "Хлібзавод "Салтівський" виникла, у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за договором поставки № 19/05-12/ОВ, укладеним між сторонами 07.05.2012 року.

Крім того, в рішенні суду також встановлено, що позивач на виконання своїх зобов'язань за спірним договором, згідно специфікацій № 18 від 26.04.2013 р. та № 19 від 30.04.2014 р. поставив Приватному акціонерному товариству "Хлібзавод "Салтівський" за період з 26.04.2013 р. по 30.04.2013 р. товар (виноград сушений - родзинки-кишмиш) на загальну суму 200000,00 грн., що підтверджується наданими позивачем видатковими накладними № РН-0000167 від 26.04.2014р. та № РН-0000172 від 30.04.2014 р.

Відповідно до умов договору поставки № 19/05-12/ОВ Приватне акціонерне товариство "Хлібзавод "Салтівський" мало здійснити розрахунок за поставлений товар протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару (п.3.3. договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що датою поставки вважається дата, вказана у видатковій накладній, яка підтверджує отримання товару покупцем.

Таким чином, Приватне акціонерне товариство "Хлібзавод "Салтівський" мало розрахуватися з позивачем за поставлений товар згідно видатковою накладною № РН-0000167 від 26.04.2014р. в строк до 27.05.2014 р. та видатковою накладною № РН-0000172 від 30.04.2014 р. в строк до 31.05.2014 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. по справі №922/3711/14 встановлено, що ПАТ "Хлібзавод "Салтівський" в порушення умов договору, на протязі 30 календарних днів з дат поставки товару не здійснило повної оплати за товар, а тому його визнано судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого ТОВ "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство" згідно специфікацій № 18 від 26.04.2013 р. та № 19 від 30.04.2014 р. за договором поставки № 19/05-12/ОВ від 07.05.2012 року товару.

02 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" (Поручитель), Приватним акціонерним товариством "Хлібзавод Салтівський" (Боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізьке регіональне зовнішньоекономічне агентство" (Кредитор) був укладений договір поруки №467. (Договір).

Відповідно до п.1.1. договору, у відповідності до цього Договору Поручитель (відповідач) поручається перед Кредитором (позивач) за виконання обов'язків Боржником за договором, передбаченим ст. 2 цього Договору (надалі іменується "основний договір"), щодо оплати в повному обсязі основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, штрафних санкцій тощо.

Згідно п.3.2. договору, поручитель зобов'язується виконати своє зобов'язання за цим Договором за умови пред'явлення вимоги Кредитором чи повідомлення Боржником у строк один тиждень шляхом перерахування суми основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, штрафних санкцій тощо на розрахунковий рахунок Кредитора, зазначений у цьому договорі.

Відповідно до п.4.1., п.4.2. договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками Сторін. Цей Договір діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 Цивільного кодексу України.

Внаслідок невиконання боржником своїх зобов'язань за договором поставки № 19/05-12/ОВ від 07.05.2012 р., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з поручителя - Публічного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" штрафних санкцій в сумі 43445,93 грн. за договором поставки № 19/05-12/ОВ від 07.05.2012 р., розмір яких визначено рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. по справі №922/3711/14.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги.

Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного суду України від 17 вересня 2014 р. у справі № 6-170цс13, від 17 вересня 2014 р. у справі № 6-6цс14.

Як вбачається з умов договору поруки, цей Договір діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 Цивільного кодексу України (п.4.2. договору).

Частиною 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має неминуче настати.

Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Отже, в договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється. Зазначення умови про те, що порука припиняється на підставах, визначених ст. 559 Цивільного кодексу України не свідчить про те, що договором поруки установлений строк поруки в розумінні ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України.

Отже, відповідно до ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука за вищезазначеним договором припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вищевстановлено судом основне зобов'язання Приватне акціонерне товариство "Хлібзавод "Салтівський" мало виконати за поставлений товар згідно видатковою накладною № РН-0000167 від 26.04.2014р. в строк до 27.05.2014 р. та видатковою накладною № РН-0000172 від 30.04.2014 р. в строк до 31.05.2014 р.

За таких обставин, та приймаючи до уваги те, що вимоги до поручителя (відповідача) заявлені позивачем більш ніж через шість місяців (10 вересня 2015 р. - дата подання позову до суду згідно поштового штемпеля на конверті, в якому надійшла позовна заява) після настання строку виконання зобов`язання, то в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинила свою дію в частині виконання зобов`язання по сплаті позивачу коштів за поставлений товар згідно видатковою накладною № РН-0000167 від 26.04.2014р. та видатковою накладною № РН-0000172 від 30.04.2014 р.

Також, суд зазначає, що вимоги про сплату пені, передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України (інфляційних витрат та 3% річних), інших нарахувань, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, а також витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання (судового збору за подання позовної заяви до суду) за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням.

Крім того, інфляційні витрати, 3% річних та витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання (судового збору за подання позовної заяви до суду) не є штрафними санкціями.

Стаття 32 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких, господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

В статті 33 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті документи, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позов заявлено безпідставно, а тому відмовляє в задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 509, 251-253,525, 526, 530, 546, 553, 554, 559, 612, Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 12, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 02.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_1