ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа № 917/713/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Черленяк М.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Сахно Є.В., за довіреністю від 27.03.2015р. №17;

1-го відповідача - Лисенка Р.О., за довіреністю від 25.05.2015р. №389/01-35;

2-го відповідача - Лисенка Р.О., за довіреністю від 25.05.2015р. №390/01-35;

1-ї третьої особи - ОСОБА_3, за довіреністю від 25.07.2014р. №НАА 55389;;

2-ї третьої особи - ОСОБА_3, за довіреністю від 25.07.2014р. №НАА 276606.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт", м. Миргород Полтавської області (вх.№3904П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 26.05.2015р.

у справі № 917/713/14

за позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт", м. Миргород Полтавської області

до відповідачів 1. Миргородської міської ради Полтавської області, м. Миргород Полтавської області

2. Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, м. Миргород Полтавської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1. ОСОБА_4, м. Дніпропетровськ

2. ОСОБА_5, м. Миргород Полтавської області

про визнання недійсними рішень

ВСТАНОВИЛА:

Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" у травні 2014 року заявлений позов, з урахуванням змін від 14.08.2014р., до Миргородської міської ради, Виконавчого комітету Миргородської міської ради про визнання недійсними: 1) рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 801 від 11.12.2002р. "Про надання земельної ділянки в оренду", в частині прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м, зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_5; 2) рішення восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003р. "Про затвердження рішень виконавчого комітету міської ради та розпоряджень міського голови, прийнятих у міжсесійний період" в частині затвердження рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 801 від 11.12.2002р., що стосується прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м, зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_5; 3) рішення двадцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 19.11.2008р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4"; 4) рішення тридцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради № 36 від 06.11.2009р. "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду ОСОБА_4 земельної ділянки площею 322 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, землі комерційного використання терміном на 3 роки".

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на те, що оспорювані рішення прийняті з порушенням прав і охоронюваних законом інтересів позивача, за відсутності передбачених статтею 141 Земельного кодексу України підстав для припинення права постійного землекористування позивача, без її вилучення, а також з порушенням приписів частини 2 статті 20, статей 118, 123, частин 1, 3 статті 124, статті 186 Земельного кодексу України, оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки із подальшим наданням земельних ділянок в оренду новим користувачам відбулась за відсутності проекту землеустрою, погодженого з позивачем як постійним землекористувачем цієї ділянки, а також з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури та охорони культурної спадщини, за відсутності висновку землевпорядної експертизи, без встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості, без техніко-економічних обґрунтувань. Крім цього позивач зазначав, що цільове призначення земельної ділянки із земель рекреаційного та оздоровчого призначення всупереч статті 19 Земельного кодексу України було змінено на категорію "комерційне використання".

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.08.2014р. у справі №917/713/14 (суддя Солодюк О.В.) позов задоволено.

Вмотивовуючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач як правонаступник санаторно-курортного комплексу "Миргород" АТ "Укрпрофоздоровниця" є постійним землекористувачем спірних земельних ділянок площею 834 кв.м. та, що оспорювані рішення ухвалені відповідачами з порушенням приписів статей 20, 21, 141, 124, 118, 123 Земельного кодексу України, оскільки земельні ділянки прийняті до земель запасу та передані в оренду новим землекористувачам зі зміною їх цільового призначення без припинення права постійного користування позивача та без їх вилучення у встановленому порядку у останнього, без розроблення проекту землеустрою, погодженого з позивачем як із землекористувачем та з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини, без одержання висновку державної землевпорядної експертизи.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014р. рішення господарського суду Полтавської області від 14 серпня 2014 року у справі № 917/713/14 скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про те, що оспорювані рішення прийняті відповідачами з порушенням приписів статті 20, частини 5 статті 116, статті 141, частин 1, 3 статті 124, статей 118, 123 Земельного кодексу України, та з порушенням прав і охоронюваних інтересів позивача, втім відмовив у позові через сплив загального трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено Миргородською міською радою під час здійснення апеляційного провадження у справі.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.02.2015р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014р. у справі №917/713/14 та рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2014р. скасовано, матеріали справи скеровано для нового розгляду до господарського суду Полтавської області.

Рішення господарського суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції переглядались в межах оскарження Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів «Миргородкурорт», а саме в частині застосування строку позовної давності.

Скасовуючи постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014р. та рішення господарського суду Полтавської області від 14 серпня 2014 року у справі № 917/713/14 та скерувавши матеріали справи на новий розгляд, Вищий господарський суд України визнав неправомірним прийняття апеляційним судом до розгляду заяви 1-го відповідача про застосування строку позовної давності, яка була подана під час апеляційного перегляду рішення у справі, обґрунтовуючи тим, що в суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції.

Також, Вищий господарський суд України визнав безпідставним і висновок апеляційного господарського суду про заявлення 1-м відповідачем в судовому засіданні 07.08.2014р. усного клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки за змістом протоколу судового засідання від 07.08.2014р. та ухвали від цієї ж дати, представник 1-го відповідача не був присутній у цьому судовому засіданні, а відтак не міг заявити усне клопотання.

Крім того, Вищий господарський суд зазначив, що суд першої інстанції повинен був дослідити усі доводи та посилання сторін щодо позовної давності та відмовити у позові, зокрема, через неподання відповідачами заяви про її застосування та в залежності від з'ясованого установити наявність чи відсутність підстав для задоволення даного позову.

Вищий господарський суд України вказав, що рішення господарського суду першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті за не з'ясованими обставинами справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору та що при новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно оцінити в сукупності усі допустимі та належні докази у справі, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від з'ясованого встановити наявність чи відсутність підстав для задоволення вказаного позову.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.05.2015р. у справі №917/713/14 (суддя Кульбако М.М.) в задоволенні позову відмовлено. Господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що з 11.12.2002р. позивач дізнався про прийняття належної йому на праві постійного користування земельної ділянки до земель запасу, зміну її цільового призначення та передачу новому користувачу відповідно до рішення першого відповідача від 11.12.2002р. №801, а з 16.01.2009р. про погодження встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі землекористувачу ОСОБА_4 і про надання йому відповідачем згідно з рішенням від 19.11.2008р. дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою під нежитловою будівлею кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1». А тому, на думку господарського суду першої інстанції і починається перебіг позовної давності щодо оспорення відповідних рішень відповідачів.

Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 26.05.2015р. у справі №917/713/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що місцевий господарський суд дійшов хибного висновку про те, що позивачем пропущений строк позовної давності. Крім того, вказує на те, що дізнався про порушення своїх прав лише 24.07.2013р., після того як на його адресу від Миргородського міського голови надійшла інформація разом з копіями відповідних документів щодо правових підстав користування земельною ділянкою площею 322 кв.м по АДРЕСА_1 ОСОБА_4

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Розпорядженням секретаря судової палати №1 Харківського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Черленяк М.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Черленяк М.І.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 01.09.2015р.

01.09.2015р. на адресу суду від представника третіх осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 26.05.2015р. у справі №917/713/14 залишити без змін. (вх.№12503).

01.09.2015р. від 2-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити рішення господарського суду Полтавської області від 26.05.2015р. у справі №917/713/14 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. (вх.№12504).

01.09.2015р. на адресу суду від 1-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити рішення господарського суду Полтавської області від 26.05.2015р. у справі №917/713/14 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. (вх.№12505).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.09.2015р. розгляд справи відкладено на 22.09.2015р.

22.09.2015р. на адресу суду від представника третіх осіб надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме оригіналу заяви Мельника М.П., датованої 21.09.2015р. за №2680 та посвідченої приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбан Є.О.(вх.№13328). (т.4, а.с. 237).

Відповідно до п.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011р. №7, відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Колегія суддів, зазначає, що вказана заява не була предметом розгляду в господарському суді першої інстанції, оскільки була складена 21.09.2015р., тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, а тому суд апеляційної інстанції не може прийняти вказаний доказ до уваги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.09.2015р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 06.10.2015р., у зв'язку з задоволенням клопотання представника третіх осіб про продовження строку розгляду апеляційної скарги та відкладення розгляду справи.

06.10.2015р. на адресу суду від представника третіх осіб надійшла заява про приєднання доказів, а саме копії паспорту Мельника Миколи Піменовича. (вх.№13828).

У судовому засіданні 06.10.2015р. представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник 1-го та 2-го відповідачів заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третіх осіб заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

11.12.2002 року виконавчим комітетом Миргородської міської ради Полтавської області було прийнято рішення № 801, згідно з яким, до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834 кв.м., які були у користуванні ДП "Миргородкурорт". Одночасно з цим було змінено їх цільове призначення та надано в оренду новим землекористувачам, згідно додатку № 1 до рішення, для комерційного використання терміном на 1 (один) рік.

Рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 801 від 11.12.2002 року було затверджено рішенням восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003 року (том. 1, а.с.26).

19.11.2008р. Миргородською міською радою Полтавської області було прийнято рішення "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4" (том 1, а.с. 27), яким вирішено надати ОСОБА_4, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1

06.11.2009р. Миргородською міською радою Полтавської області на 37 сесії 5 скликання було прийнято рішення № 36 "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду ОСОБА_4 земельної ділянки площею 322 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 землі комерційного використання терміном на три роки" (том 1, а.с.28), яким вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування ОСОБА_4 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розроблену ПП "Земсервіс-плюс". Надано в оренду ОСОБА_4, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 322 м. кв., землі комерційного використання (1.11), терміном на три роки.

На підставі рішення Миргородської міської ради Полтавської області 37 сесії 5 скликання від 06.11.2009р. № 36 між Миргородською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки №1343 від 27.10.2011р. (том 1, а.с. 29-31), відповідно до якого орендодавець орендарю передав в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 322 м.кв., кадастровий номер НОМЕР_1 (акт про передачу та прийом земельної ділянки, наданої в оренду № 1343 від 27.10.2011р.(а.с.33). Договір укладено терміном на три роки. На земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна - нежиле приміщення кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1". Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у м. Миргород, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 00332 від 27.10.2011р.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вищезазначені рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області та Миргородської міської ради Полтавської області прийняті з грубим порушенням вимог земельного законодавства України, яке діяло на момент їх прийняття, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню у судовому порядку, як незаконні.

Також, зазначає, що до моменту прийняття вищезазначених рішень, земельні ділянки загальною площею 834 кв.м. перебували у постійному користуванні "Санаторно-курортного комплексу "Миргород" AT "Укрпрофоздоровниця", правонаступником якого є ПАТ "Миргородкурорт", на підставі рішення Миргородської міської ради Полтавської області № 506 від 19.08.1998 року та Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ПЛ №001296.

Окрім того, вказує на те, що у рішенні № 801 від 11.12.2002 року "Про надання земельної ділянки в оренду", виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області посилається на відношення ДП "Миргородкурорт", як на одну з підстав припинення права користування земельною ділянкою, хоча в дійсності, рішення з цього приводу уповноваженими органами товариства не приймалося.

А тому, оскільки ніякої добровільної відмови від права користування вказаною земельною ділянкою в дійсності не було, припинення права користування Приватним акціонерним товариством "Миргородкурорт" земельною ділянкою відбулося з порушенням норм земельного законодавства, зокрема, ст. 141 Земельного кодексу України.

Зазначене вище й стало підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду Полтавської області.

26.05.2015р. господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Приписами ч.2 ст.20 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на 11.12.2002 року) встановлено, що зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України (в редакції станом на 11.12.2002 р.), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Згідно ст. 118 Земельного кодексу України, проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та подається на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України, проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, приймають рішення про надання земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до державного акту ПЛ № 78 від 02.08.1998 р. (том 1, а.с.40-41) в постійному користуванні санаторно-курортного комплексу "Миргород" АТ "Укрпрофздоровниця" (правонаступником якого, згідно довідки № 917/713/14 від 16.07.2014 р. (том 1, а.с. 108), є позивач) перебувало 150,9858 га землі згідно з планом користування.

Землю надано у постійне користування для обслуговування лікувально-оздоровчого комплексу відповідно до рішення Миргородської міської ради народних депутатів від 19.08.1998 р. № 506.

Згідно рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради від 11.12.2002 р. до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834 кв.м., які були у користуванні ДП "Миргородкурорт" та змінено їх цільове призначення. Рішенням також надано в оренду новим землекористувачам, в т.ч. ОСОБА_5, земельну ділянку площею 306, 8 кв.м. по АДРЕСА_1 для комерційного використання терміном на 1 (один) рік.

Як вбачається із Виписки з земельно-кадастрової документації про земельну ділянку ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів «Миргородкурорт», землі, які перебували в постійному користуванні позивача належали до земель оздоровчого призначення (для організації, профілактики та лікування).

Відповідно до ст. 47 Земельного кодексу України, до земель оздоровчого призначення належать землі, що мають природні лікувальні властивості, які використовуються або можуть використовуватися для профілактики захворювань і лікування людей. На землях оздоровчого призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню або може негативно вплинути на природні лікувальні властивості цих земель. На територіях лікувально-оздоровчих місцевостей і курортів встановлюються округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони. У межах округу санітарної (гірничо-санітарної) охорони забороняються передача земельних ділянок у власність і надання у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам для діяльності, несумісної з охороною природних лікувальних властивостей і відпочинком населення.

Колегія суддів зазначає, що доказів того, що зміна цільового призначення (з земель оздоровчого призначення на комерційне використання) та передача в оренду ОСОБА_5 земельної ділянки площею 306, 8 кв.м. по АДРЕСА_1, була проведена з дотриманням вимог Земельного кодексу України, зокрема, ст. ст. 118, 123, 124 Земельного кодексу України, з розробленням проекту землеустрою, відповідачами не надано.

Інформація щодо розроблення проекту землеустрою при зміні цільового призначення земель та передачі їх в оренду відсутня також і в листі - відповіді Управління Держземагенства у Миргородському районі Полтавської області № 6533 від 12.08.2014 р. (том 2, а.с. 51).

Відповідно до ст.21 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на 11.12.2002 року), порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Крім того, у статті 141 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на 11.12.2002 року) наведений виключний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Відповідачі не надали письмову заяву позивача про добровільну відмову від користування земельною ділянкою.

Посилання відповідача 2 на те, що оскаржуване рішення прийняте на підставі відношення ДП "Миргородкурорт" і приймалося за участю члена виконавчого комітету Миргородської міської ради Мельника М.П., який являвся на той час генеральним директором ДП ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» «Миргородкурорт», є безпідставним, оскільки вищезазначене на думку колегії суддів не є належним доказом добровільної відмови позивача від користування землею.

Є безпідставним також посилання відповідача 2 на те, що при розгляді робочою групою технічної документації землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ЗАТ ЛОЗ "Миргородкурорт" по АДРЕСА_1 зауважень та пропозицій стосовно земельної ділянки площею 834 кв.м. членами комісії, зокрема заступником генерального директора ЗАТ ЛОЗ "Миргородкурорт" - ОСОБА_9 на розгляд чергової сесії не вносилось, оскільки вищезазначені події відбувались після прийняття оскаржуваного рішення.

Також, є безпідставним і посилання відповідача 2 на те, що 16.01.2009р. за підписом відповідної службової особи ДП ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" - ЗАТ ЛОЗ "Миргородкурорт" погоджено встановлення меж земельної ділянки в натурі землекористувачу ОСОБА_4 - третій ocoбi по справі.

Не є доказами в обґрунтування заперечень відповідача 2: ухвали Миргородського міжрайонного суду Полтавської області від 21 жовтня 2011 року по справі № 2-а-7109/11; від 23 жовтня 2013 року; від 30.01.2014 року по справі № 541/3017/13-а та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2014 poку по справі 541/3017/13-а, оскільки спори по даних справах судами по суті не розглядались.

Згідно ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За таких обставин, вимога позивача про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002р. "Про надання земельних ділянок в оренду", в частині прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м., зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_5, як такого, що суперечить законодавству, обґрунтована, підтверджена наявними в матеріалах справи доказами і підлягає задоволенню.

Оскільки рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 801 від 11.12.2002 року було затверджено рішенням восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003 року, підлягає задоволенню також вимога позивача про визнання недійсним рішення восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003р.. "Про затвердження рішень виконавчого комітету міської ради та розпоряджень міського голови, прийнятих у міжсесійний період", в частині затвердження рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 801 від 11.12.2002р., що стосується прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м., зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_5, як такого, що суперечить законодавству.

Окрім того, підлягають до задоволення вимоги позивача про визнання недійсним рішення двадцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 19.11.2008р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4", та про визнання недійсним рішення тридцять сьомої сесії п"ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області № 36 від 06.11.2009р. "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду ОСОБА_4 земельної ділянки площею 322 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, землі комерційного використання терміном на три роки».

Згідно ст. 50 Закону України "Про землеустрій" (в редакції на час прийняття рішень) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Механізм розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначав Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 677.

Ні відповідачі, ні третя особа не надали доказів розроблення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 322 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 при передачі її в оренду.

Пунктом 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктами 1.2.4., 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 152 Земельного кодексу України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Отже, на думку колегії суддів, оспорювані рішення прийняті з порушенням прав і охоронюваних законом інтересів позивача, за відсутності передбачених статтею 141 Земельного кодексу України підстав для припинення права постійного землекористування позивача, без її вилучення.

Крім того, вказаними рішеннями порушені приписи частини 2 статті 20, статей 118, 123, частин 1, 3 статті 124, статті 186 Земельного кодексу України, оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки із подальшим наданням земельних ділянок в оренду новим користувачам відбулась за відсутності проекту землеустрою, погодженого з позивачем як постійним землекористувачем цієї ділянки, а також з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури та охорони культурної спадщини, за відсутності висновку землевпорядної експертизи, без встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості, без техніко-економічних обґрунтувань.

Також, цільове призначення земельної ділянки із земель рекреаційного та оздоровчого призначення всупереч статті 19 Земельного кодексу України було змінено на категорію "комерційне використання".

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Миргородська міська рада, прийнявши рішення від 11.12.2002 р. №801 «Про надання земельних ділянок в оренду», в частині прийняття до земель запасу земельної ділянки площею 306,8 кв.м. зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання»; рішення восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради від 05.02.2003р. "Про затвердження рішень виконавчого комітету міської ради та розпоряджень міського голови, прийнятих у міжсесійний період" в частині затвердження рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради № 801 від 11.12.2002р., що стосується прийняття земель до запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м., зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання; рішення двадцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 19.11.2008 року "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та рішення тридцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради № 36 від 06.11.2009 р. "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду ОСОБА_4 земельної ділянки площею 322 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, землі комерційного використання терміном на 3 роки", порушила приписи Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», Земельного кодексу України, а тому вказані рішення підлягають визнанню недійними.

Щодо висновку місцевого господарського суду про сплив строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Поняття позовної давності унормовано главою 19 Цивільного кодексу України. Норми про позовну давність мають імперативний характер. Так, відповідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст.257ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» вказано, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав спливу строку позовної давності, місцевий господарський суд у оскаржуваному рішенні дійшов передчасного висновку та зазначив, що з 11.12.2002р. позивач дізнався про прийняття належної йому на праві постійного користування земельної ділянки до земель запасу, зміну її цільового призначення та передачу новому користувачу за рішенням від 11.12.2002 р. № 801; а з 16.01.2009 р.- про погодження встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі землекористувачу ОСОБА_4 і про надання йому відповідачем згідно з рішенням Миргородської міської ради від 19.11.2008 р. дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою під нежитловою будівлею кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Проте, зазначені висновки господарського суду першої інстанції не підтверджені належними та допустимими доказами того, що позивач був обізнаний про прийняття оспорюваних рішень саме з дат прийняття вказаних рішень Миргородською міською радою. Таких доказів відповідачами не надавалось.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що подання додаткових доказів, а саме оригіналу нотаріально посвідченої заяви Мельника М.П. про те, що останній особисто в 2002 році, працюючи на посаді генерального директора ДП ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» «Миргородкурорт» підписував заяву про відмову від користування земельною ділянкою площею 834 кв. м. до суду апеляційної інстанції суперечить вимогам статті 101 Господарського процесуального кодексу України, де зазначено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. (п.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7).

За таких обставин, як вже зазначалось вище, оскільки вказана заява була складена 21.09.2015р., тобто після ухвалення оскаржуваного рішення місцевим господарським судом та у зв'язку з чим не була предметом дослідження в господарському суді першої інстанції, прийняття її як належного та допустимого доказу у справі є необґрунтованим.

А тому, господарський суд Полтавської області при винесенні оскаржуваного рішення дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову, з підстав спливу строку позовної давності.

Отже, доказів того, що позовні вимоги заявлені поза межами встановленого законодавством України строку позовної давності відповідачі не надали, так само як і не подано ними відповідних доказів, які б спростували посилання позивача на ті обставини, що про порушення оспорюваними рішеннями Миргородської міської ради його охоронюваних законом прав йому стало відомо 24.07.2013р.

Вказані обставини й підтвердив позивач інформацією, що була надіслана на його адресу Миргородським міським головою разом з копіями відповідних документів щодо правових підстав користування земельною ділянкою площею 322 кв.м по АДРЕСА_1 ОСОБА_4, що надійшла на його адресу. (а.с.23, т.1)

Позов заявлений у травні 2014 року, тобто в межах строку позовної давності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення заяви про застосування позовної давності.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що господарський суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 26.05.2015 року у справі №917/713/14 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким позов слід задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 99, 101, ч. 2 ст. 103, ч.ч. 1, 3 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт", м. Миргород Полтавської області задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 26.05.2015р. у справі №917/713/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002р. "Про надання земельних ділянок в оренду", в частині прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м., зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_5.

Визнати недійсним рішення восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003р. "Про затвердження рішень виконавчого комітету міської ради та розпоряджень міського голови, прийнятих у міжсесійний період", в частині затвердження рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 801 від 11.12.2002р., щодо прийняття до земель запасу Миргородської міської ради Полтавської області земельної ділянки площею 306,8 кв.м., зміни її цільового призначення та передачу в оренду для комерційного використання ОСОБА_5.

Визнати недійсним рішення двадцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 19.11.2008р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4".

Визнати недійсним рішення тридцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області № 36 від 06.11.2009р. "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання в оренду ОСОБА_4 земельної ділянки площею 322 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, землі комерційного використання терміном на три роки".

Стягнути з Миргородської міської ради Полтавської області (вул. Незалежності, 17, м. Миргород, Полтавська область, 37600, , р/р 0012 УДК в Полтавській області, МФО 831019) на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" (АДРЕСА_1 м. Миргород, Полтавська область, 37600, , р/р 2 в ПОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805) 1218,00 судового збору.

Стягнути з Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, м. Миргород Полтавської області (вул. Незалежності, 17, м. Миргород, Полтавська область, 37600, , р/р 8001 ПРУ КБ Приватбанк, МФО 331401) на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" (АДРЕСА_1 м. Миргород, Полтавська область, 37600, , р/р 2 в ПОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805) 1218,00 грн. судового збору.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 07.10.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Черленяк М.І.