ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" жовтня 2015 р.Справа № 924/1475/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра",

смт. Підволочиськ Тернопільської області

до фермерського господарства "Золоте поле ІІ", с. Чернява Волочиського району Хмельницької області

про стягнення 113657,08 грн., з яких 61962,50 грн. основного боргу, 46460,08 грн. інфляційних втрат, 5234,50 грн. 3% річних

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю №02/10 від 02.10.2015 р.

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю №23 від 14.09.2015 р.

Рішення приймається 06.10.2015 р., оскільки в судовому засіданні 05.10.2015 р. оголошувалась перерва.

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Терра" звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з фермерського господарства "Золоте поле ІІ" 113657,08 грн., з яких 61962,50 грн. заборгованості за поставлений відповідно до договору поставки №ТР-58/2012 від 10.09.2012 р. товар, 46460,08 грн. інфляційних втрат, 5234,50 грн. 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.09.2015 р.).

В обґрунтування позову посилається на невиконання відповідачем обов'язку з оплати поставленого товару, положення ст. ст. 11, 202, 509, 525, 526, 625, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 20, 173, 174, 180, 193, 222, 265 ГК України.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні та відповідач у відзиві на позов (№24 від 15.09.2015 р., №27 від 02.10.2015 р.) проти позову заперечили. Зокрема, відповідач наголошує, що згідно з умовами укладеного сторонами договору позивач повинен був поставити відповідачеві насіння пшениці сорту Саскія - перша репродукція. Однак зазначає, що у порушення вимог ст. ст. 525-527 ЦК України, п. 1.1 договору, позивач на даний час не виконав взяті на себе договірні зобов'язання перед покупцем (відповідачем) щодо поставки та передачі у власність саме насіння пшениці сорту Саскія - перша репродукція, а отже, позовні вимоги, які ґрунтуються на договорі поставки №ТР-58/2012 від 10.09.2012 р., є безпідставними, за відсутності з боку позивача самої поставки відповідачу насіння пшениці сорту Саскія - перша репродукція. Також стверджує, що в укладеному між сторонами договорі не передбачений строк (термін) виконання покупцем обов'язку щодо оплати насіння пшениці сорту Саскія - перша репродукція, відповідно не виникли цивільні права та обов'язки перед позивачем, посилаючись при цьому на положення ст. ст. 11, 530 ЦК України. Вважає, що договір суперечить ст. ст. 1, 3, 14 Закону України "Про насіння і садивний матеріал", наказу Міністерства аграрної політики України від 29.05.2002р. №152 "Про затвердження положення про Державний реєстр виробників насіння і садивного матеріалу", оскільки позивач не проходив відповідну реєстрацію суб'єктів насінництва і розсадництва відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України про видачу паспорта на виробництво та реалізацію насіння і садивного матеріалу та не занесений до Реєстру, відтак не мав права укладати договір поставки насіння пшениці сорту Саскія - перша репродукція із відповідачем. При цьому посилається на положення ст. 83 ГПК України, ст. 203 ЦК України, п. 2.9 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 11.Також звертає увагу на те, що, порушуючи вимоги п. 1 ст. 180 ГК України, сторони не погодили у договорі таку істотну умову як ціна на насіння пшениці сорту Саскія - перша репродукція. З огляду на зазначене вище, вважає, що договір є недійсним.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

10.09.2012 р. між СГТОВ "Терра" (продавець) та ФГ "Золоте поле ІІ" (покупець) укладено договір поставки №ТР-58/2012 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а саме: насіння пшениці сорт Саскія - перша репродукція, а покупець зобов'язується прийняти товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в накладних, що засвідчують передачу-приймання товару від продавця до покупця, та оплатити його на умовах даного договору.

Право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару (п. 1.2 договору).

У п. 1.3 договору сторони погодили що асортимент та кількість товару, який постачається продавцем покупцеві, відповідно до даного договору погоджуються та зазначаються в накладних.

Поставка товару згідно з п. 1.4 договору здійснюється шляхом одноразового відпуску всієї кількості товару або окремими партіями.

Ціна одиниці продукції визначається окремо на кожну поставку товару, вказану в п. 1 даного договору, та зазначається у виписаних накладних (п. 2.1 договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що оплата по цьому договору проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, або шляхом внесення коштів в касу продавця, а також іншими формами розрахунків включаючи, вексельну.

Оплата може проводитись шляхом передоплати (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 4.1 договору факт поставки товару підтверджується накладними. В накладних вказується повна назва продукції, одиниця виміру, ціна за одиницю, кількість, вартість продукції, а також інші необхідні параметри.

Відповідно до п. 4.2 договору відгрузка товару проводиться зі складів продавця силами продавця шляхом самовивозу транспортом покупця.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві продукцію в кількості та за ціною згідно умов договору, а покупець зобов'язаний прийняти продукцію по кількості, за іншими показниками в порядку встановленому діючим законодавством, та провести повну та своєчасну оплату за отриману продукцію (р. 6 договору).

Як передбачено п. 7.1 договору, за несвоєчасність, неповноту проведення оплати покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України за кожен день прострочення від суми боргу.

Договір діє з моменту підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 5.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

Позивач поставив відповідачу, а відповідач на підставі довіреності №31 від 29.10.2012 р. прийняв від позивача пшеницю в кількості 12200 кг на суму 30500,00 грн. з ПДВ відповідно до видаткової накладної №ТР-0000179 від 29.10.2012р., про що позивачем було виписано податкову накладну №20/2 від 29.10.2012р., та в кількості 12585 кг на суму 31462,50 грн. з ПДВ відповідно до видаткової накладної №ТР-0000180 від 30.10.2012 р., про що позивачем було виписано податкову накладну №21/2 від 30.10.2012 р.

При цьому у зазначених вище видаткових та податкових накладних підставою операції зазначено договір №ТР58/2012 від 10.09.2012 р.

В матеріали справи також надано акти звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем станом на 17.03.2014 р., 30.04.2015р. в яких зафіксована заборгованість відповідача перед позивачем згідно з видатковою накладною №ТР-0000179 від 29.10.2012р. на суму 30500,00 грн., видатковою накладною №ТР-0000180 від 30.10.2012 р. - на суму 31462,50 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не оплатив 61962,50 грн. вартості поставленого за договором товару, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього цієї вартості, а також стягнення 46460,08 грн. інфляційних втрат, 5234,50 грн. 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.09.2015 р.).

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт ( управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір поставки №ТР-58/2012 від 10.09.2012 р., за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а саме: насіння пшениці сорт Саскія - перша репродукція, а покупець зобов'язується прийняти товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в накладних, що засвідчують передачу-приймання товару від продавця до покупця, та оплатити його на умовах даного договору.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Сторони в р. 6 договору погодили, що продавець зобов'язаний передати покупцеві продукцію в кількості та за ціною згідно умов договору, а покупець зобов'язаний прийняти продукцію по кількості, за іншими показниками в порядку встановленому діючим законодавством, та провести повну та своєчасну оплату за отриману продукцію.

Як убачається з матеріалів справи позивач на виконання умов договору поставки від 10.09.2012р. передав відповідачу на підставі довіреності №31 від 29.10.2012 р., виданої на ім'я ОСОБА_3, згідно з видатковою накладною №ТР-0000179 від 29.10.2012 р. пшеницю в кількості 12200 кг на суму 30500,00 грн. та видатковою накладною №ТР-0000180 від 30.10.2012 р. в кількості 12585 кг на суму 31462,50 грн., всього на суму 61962,50 грн.

При цьому у зазначених вище видаткових накладних найменування товару вказане як "пшениця", а підставою господарської операції зазначено договір №ТР58/2012 від 10.09.2012 р., предметом якого є поставка насіння пшениці сорту Саскія - перша репродукція. Судом враховується, що відповідно до п. п. 1.1 та 1.3 договору покупець приймає товар, зокрема, в асортименті, погодженому та вказаному в накладних.

Судом також береться до уваги те, що видаткові накладні, видані на підставі договору №ТР58/2012 від 10.09.2012р., підписані представником відповідача без зауважень та заперечень щодо асортименту, кількості, якості товару.

З огляду на зазначене, суд критично оцінює доводи відповідача щодо нездійснення позивачем поставки насіння пшениці сорту Саскія - перша репродукція, що є предметом договору.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

З аналізу зазначеної норми слідує, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття (правова позиція, викладена у постановах ВСУ від 19.08.2014 р. у справі №925/1332/13, від 30.09.2014 р. у справі №3-121гс14).

Оскільки в договорі купівлі-продажу сторонами не погоджено строк оплати товару, останній визначається згідно зі ст. 692 ЦК України.

Вищезазначеним спростовуються доводи відповідача щодо ненастання строку виконання відповідачем обов'язку щодо оплати позивачу отриманого товару та необхідності застосування положень ст. 530 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач оплату товару, отриманого за видатковими накладними №ТР-0000179 від 29.10.2012 р. та №ТР-0000180 від 30.10.2012 р. не здійснив, утворивши заборгованість в сумі 61962,50 грн., що також відображено в актах звірки взаєморозрахунків.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи зазначені положення законодавства та обставини справи, суд доходить висновку що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 61962,50 грн. основного боргу заявлена обґрунтовано, а тому підлягає задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача 46460,08 грн. інфляційних втрат та 5234,50 грн. 3% річних згідно з поданими розрахунками (враховуючи заяву про зменшення позовних вимог від 16.09.2015р.).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку, що вони здійсненні в межах можливих нарахувань, є правомірними, тому підлягають задоволенню.

З приводу доводів відповідача про недійсність договору поставки №ТР-58/2012 від 10.09.2012 р. у зв'язку з порушенням позивачем вимог ст. ст. 1, 3, 14 Закону України "Про насіння і садивний матеріал", наказу Міністерства аграрної політики України від 29.05.2002 р. №152 "Про затвердження положення про Державний реєстр виробників насіння і садивного матеріалу" суд зазначає таке.

Закон України "Про насіння і садивний матеріал" містить основні положення, що регулюють виробництво, реалізацію та використання насіння і садивного матеріалу сільськогосподарських, лісових, квітково-декоративних, а також лікарських рослин, на які затверджено державні стандарти, визначають правові відносини між виробниками та споживачами насіння і садивного матеріалу та охороняють їх права.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про насіння і садивний матеріал" (в редакції, чинній на момент укладення договору) Державний реєстр виробників насіння і садивного матеріалу - це перелік суб'єктів насінництва та розсадництва, яким надано право виробляти та реалізовувати насіння і садивний матеріал; паспорт - документ, що засвідчує право на внесення суб'єкта господарювання до Державного реєстру виробників насіння і садивного матеріалу;

Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону до суб'єктів насінництва та розсадництва віднесені фізичні та юридичні особи, яким надано право займатися виробництвом, реалізацією та використанням насіння і садивного матеріалу відповідно до законодавства України.

Стаття 14 Закону України "Про насіння і садивний матеріал" встановлює, що суб'єкти насінництва та розсадництва мають право розмножувати, заготовляти, реалізовувати та використовувати насіння і садивний матеріал сортів рослин (клонів, ліній, гібридів), якщо їх виробничі умови відповідають атестаційним вимогам, що встановлюються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань аграрної політики України (для лісового насіння - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства України, для квітково-декоративного насіння - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства України) відповідно до його компетенції.

Право на виробництво та реалізацію оригінального та елітного насіння надається суб'єктам насінництва та розсадництва за наслідками атестації, проведеної спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань аграрної політики України, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства України, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства України за участю Української академії аграрних наук, суб'єктів насінництва та розсадництва.

Право на виробництво та реалізацію репродукційного насіння і садивного матеріалу, гібридів першого покоління надається спеціалізованим насінницьким і розсадницьким господарствам, фермерським господарствам та іншим суб'єктам насінництва і розсадництва за наслідками атестації, проведеної спеціально уповноваженими органами виконавчої влади з питань аграрної політики Автономної Республіки Крим і областей за участю суб'єктів насінництва і розсадництва.

Порядок проведення атестації затверджується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань аграрної політики України.

Суб'єкти насінництва та розсадництва, що за наслідками атестації одержали паспорт на виробництво та реалізацію насіння і садивного матеріалу відповідних категорій, заносяться до Державного реєстру виробників насіння і садивного матеріалу, який веде спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики України.

Положення про Державний реєстр виробників насіння і садивного матеріалу затверджується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань аграрної політики України.

Суб'єкти насінництва і розсадництва, що не занесені до Державного реєстру виробників насіння і садивного матеріалу, не мають права виробляти насіння і садивний матеріал для реалізації.

Відповідно до діючого на момент укладення договору Положення про Державний реєстр виробників насіння і садивного матеріалу, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 29.05.2003р. № 152, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2003 р. за №595/7916 (далі - Положення), Державний реєстр виробників насіння і садивного матеріалу (далі - Реєстр) - це перелік суб'єктів насінництва та розсадництва, яким надано право виробляти та реалізовувати насіння і садивний матеріал (п. 1.2 Положення); реєстр вводиться з метою реєстрації суб'єктів насінництва і розсадництва, які мають право виробляти і реалізовувати насіння та садивний матеріал, а також здійснення контролю за дотриманням ними вимог чинного законодавства з питань насінництва і розсадництва (п. 1.3 Положення).

Згідно з п. 2.2 Положення до Реєстру заносяться суб'єкти насінництва і розсадництва, які одержали паспорт на виробництво та реалізацію насіння і садивного матеріалу відповідних категорій (далі - паспорт).

Пунктом 2.3 Положення передбачено, що суб'єкти насінництва і розсадництва, що не занесені до Реєстру, не мають права виробляти насіння та садивний матеріал для реалізації.

Із системного аналізу положень законодавства вбачається, що до Державного реєстру виробників насіння і садивного матеріалу включаються суб'єкти насінництва і розсадництва, що здійснюють виробництво та реалізацію репродукційного насіння і садивного матеріалу (у сукупності цих двох видів діяльності). При цьому невнесення певного суб'єкта насінництва і розсадництва до Державного реєстру виробників насіння і садивного матеріалу позбавляє його права виробляти насіння і садивний матеріал для реалізації.

Хоча позивач не внесений до Державного реєстру виробників насіння і садивного матеріалу, він не позбавлений права здійснювати поставку насіння на підставі цивільно-правових угод, оскільки не є виробником насіння і садивного матеріалу. Доказів протилежного суду не подано.

Твердження відповідача про відсутність такої істотної умови договору як ціна товару спростовуються матеріалами справи. Зокрема, у п. 2.1 договору сторони погодили, що ціна одиниці продукції визначається окремо на кожну поставку товару, вказану в п. 1 даного договору, та зазначається у виписаних накладних. Таким чином, відповідач погодився з визначенням позивачем ціни в накладних.

Враховуючи вищезазначене, приписи ст. 33 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку, що позовні вимоги заявлені правомірно, обґрунтовані, підтверджені поданими доказами, а тому їх належить задовольнити.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 13, 33, 43, 49, 82, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра", смт. Підволочиськ Тернопільської області до фермерського господарства "Золоте поле ІІ", с. Чернява Волочиського району Хмельницької області про стягнення 113657,08 грн., з яких 61962,50 грн. основного боргу, 46460,08 грн. інфляційних втрат, 5234,50 грн. 3% річних задовольнити.

Стягнути з фермерського господарства "Золоте поле ІІ", Хмельницька область, Волочиський район, с.Чернява (код 33233424) на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра", Тернопільська область, смт. Підволочиськ, вул. 22 Січня, буд. 7а (код 30915955) 61962,50 грн. (шістдесят одну тисячу дев'ятсот шістдесят дві гривні 50 коп.) основного боргу, 46460,08 грн. (сорок шість тисяч чотириста шістдесят гривень 08 коп.) інфляційних втрат, 5234,50 грн. (п'ять тисяч двісті тридцять чотири гривні 50 коп.) 3% річних, 2273,14 грн. (дві тисячі двісті сімдесят три гривні 14 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 09.10.2015 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (47800, Тернопільська обл., смт. Підволочиськ, вул. 22 Січня 7а); 3 - відповідачу (31232, Хмельницька обл., Волочиський р-н, с. Чернява)