РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015Справа №910/17257/13

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Державного підприємства "Еко"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Київенерго"

про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 704 454,98 грн.

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Андрієвська О.В. - за довіреністю від 30.06.2013р.;

від відповідача: Вірченко Н.В. - за довіреністю від 06.08.2015р.;

від третьої особи: не з'явились.

В судовому засіданні 28 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (позивач) звернулося з позовом до Державного підприємства "ЕКО" (відповідач) про стягнення 626 631,31 грн. боргу, 1 320,33 грн. інфляційних втрат, 8 209,68 грн. 3% річних, 62 663,13 грн. штрафу та 5 630,22 грн. пені. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на порушення відповідачем зобов'язань зі сплати послуг з водопостачання та водовідведення наданих у період з 01.09.2010 по 31.03.2013 згідно з договором № 02635/2-06 від 20.06.2003 на послуги водопостачання та водовідведення. При цьому позивач посилався на приписи статей 526, 527, 625 Цивільного кодексу України, статті 231 Господарського кодексу України, статті 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 02635/2-06 на послуги водопостачання та водовідведення від 20.06.2003 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав заперечував проти позову.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року у справі № 910/17257/13, залишеними без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.04.2015 року, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 493 021 грн. - основного боргу, 2 881,43 грн. - пені, 49 302,10 грн. - штрафу, 6 058,98 грн. - 3% річних та 1 041,54 грн. інфляційних втрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.07.2015 року касаційну скаргу Державного підприємства "ЕКО" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.04.2015 року у справі №910/17257/13 і рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року скасовано, матеріали справи скеровано для нового розгляду до Господарського суду міста Києва.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.07.2015р. справу № 910/17257/13 передано судді Цюкалу Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 року прийнято справу № 910/17257/13 до провадження судді Цюкала Ю.В. Призначено розгляд справи на 09.09.2015 року.

В судовому засіданні 09.09.2015 року у справі оголошено перерву до 28.09.2015 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2003р. між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (в подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", далі - постачальник) та Державним підприємством "ЕКО" (надалі - абонент) (разом - сторони) було укладено Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 02635/2-06 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватись за вищезазначені послуги згідно умов Договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. № 65.

Позивач стверджує, що відповідач, як абонент, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за Договором № 02635/2-06 на послуги водопостачання та водовідведення від 20.06.2003 року, зокрема, у визначені договором строки в повному обсязі не здійснив оплату вартості наданих йому позивачем, як Постачальником, послуг у зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача 626 631,31 грн. боргу, 1 320,33 грн. інфляційних втрат, 8 209,68 грн. 3% річних, 62 663,13 грн. штрафу та 5 630,22 грн. пені.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що частину від основного боргу (626 631,31 грн.) ним було оплачено. Крім того, на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, у зв'язку зі складним фінансовим становищем просить зменшити розмір штрафних санкцій.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 02.06.2003р. між сторонами укладено Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 02635/2-06, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватись за вищезазначені послуги згідно умов Договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. № 65.

Відповідно до п. 2.1. Договору постачальник приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично - допустимих концентрацій шкідливих речовин.

Згідно з п. п. а) п. 2.2 Договору абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників лічильників здійснюється, як правило, щомісячно представниками постачальника спільно з представниками абонента.

За п. 2.3. Договору абонент в кінці кожного місяця направляє до постачальника свого повноважного представника з письмовою інформацією, відповідно з додатком № 1 даного договору, щодо об'єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення), за останній місяць для проведення звірки розрахунків з постачальником та підписання відповідного акту. Інформація повинна бути надана у такому розрізі: заборгованість мешканців, на власні потреби, орендарів і субабонентів, що фінансуються з районного і міського бюджетів, інших орендарів і субабонентів, за холодну воду для приготування гарячої води, субсидії ветеранам ВВВ, пільги учасникам ліквідації на ЧАЕС, різницю тарифах.

Згідно з п. 3.3. Договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію визначається за кількістю вод, що надходить із комунального водопроводу та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України.

Відповідно до п. 3.6. Договору щомісячно постачальник виставляє платіжну вимогу за надані послуги згідно цього Договору. Оплата проводиться шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

За п. 3.4. Договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів банківської установи.

В позовній заяві зазначається, що на день звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з водопостачання та водовідведення є наступною:

- за період з 01.09.2010 р. по 31.03.2013 р. за абонентським кодом № 4-1164 - 10 615,87 грн.;

- за період з 01.01.2012 р. по 31.03.2013 р. за абонентським кодом № 4-41164 - 12 497,40 грн.;

- за період з 01.12.2011 р. по 31.03.2013 р. за абонентським кодом № 6-163 - 370 526,48 грн.;

- за період з 01.07.2012 р. по 31.03.2013 р. за абонентським кодом № 6-50163 - 221 207,16 грн.;

- за період з 01.02.2011 р. по 31.03.2013 р. за абонентським кодом № 29-1614 - 8 248,24 грн.;

- за період з 01.10.2012 р. по 31.03.2013 р. за абонентським кодом № 29-51614 - 3 536,16 грн.

На підтвердження надання послуг за Договором та наявності у відповідача заборгованості за поставлену воду та прийняті стоки позивачем суду надані акти про зняття показників водолічильників, розшифровки рахунків абонента, довідку з ПАТ "КБ Хрещатик", дебетово-інформаційні повідомлення та платіжні вимоги-доручення.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Пунктом 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 року за № 936/15627; далі - Правила № 190) передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Згідно з п. 3.13 Правил № 190, суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Судом встановлено, що відповідач є балансоутримувачем частини бойлерних та теплових пунктів, на які здійснювалося постачання води позивачем за Договором (довідка № 347 від 23.06.2014 року з переліком вказаних бойлерних та теплових пунктів, долучено до матеріалів справи).

З метою повного та всебічного дослідження обставин справи, судом у даній справі було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 14306/13-45 від 21.03.2014 року заборгованість ДП «Еко» за період з 01.09.2010 року по 31.03.2013 року за послуги, надані по коду 4-1164 в період з вересня 2010 року по березень 2013 року включно, по коду 4-41164 в період з січня 2012 року по березень 2013 року включно, по коду 6-163 в період з грудня 2011 року по березень 2013 року включно, по коду 6-50163 в період з липня 2012 року по березень 2013 року включно, по коду 29-1614 в період з лютого 2011 року по березень 2013 року включно, по коду 29-51614 в період з жовтня 2012 року по березень 2013 року включно, документального підтверджується в розмірі 616 345,01 грн. З урахуванням сплат в 2013 році, з послуги з водопостачання та водовідведення, що надані за період з 01.09.2010 року по 31.03.2013 року, заборгованість ДП «Еко» перед ПАТ «Київводоканал» за Договором № 02635/2-06 на послуги водопостачання та водовідведення від 20.06.2003 року документально підтверджується у розмірі 351 657,89 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 35 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що висновок експерта є належним та допустимим доказом, який підтверджує, що заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01.09.2010 року по 31.03.2013 року за послуги, надані по коду 4-1164 в період з вересня 2010 року по березень 2013 року включно, по коду 4-41164 в період з січня 2012 року по березень 2013 року включно, по коду 6-163 в період з грудня 2011 року по березень 2013 року включно, по коду 6-50163 в період з липня 2012 року по березень 2013 року включно, по коду 29-1614 в період з лютого 2011 року по березень 2013 року включно, по коду 29-51614 в період з жовтня 2012 року по березень 2013 року включно складає 351 657,89 грн.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за надані послуги, наданий позивачем, суд дійшов висновку про його неправильність, так за розрахунком суду з відповідача підлягає стягненню 740,95 грн. інфляційних втрат та 4 607,27 грн. 3% річних.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.1 Договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 10 % від несплаченої суми.

Згідно з п. 4.2 Договору за несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу за прострочення виконання зобов'язання за надані послуги, суд дійшов висновку про його неправильність, за розрахунком суду з відповідача підлягає стягненню 3 159,68 грн. пені та 35 165,79 грн. штрафу.

У відзиві на позов відповідач, в т.ч. просить зменшити розмір штрафу в порядку ст. 233 Господарського кодексу України.

В обґрунтування відповідач посилається на тяжкий фінансовий стан та на несвоєчасність внесення мешканцями квартир плати за надані послуги.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008 якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Враховуючи викладене, суд приймає до уваги значний розмір штрафу, а також те, що відповідач є державним підприємством і знаходиться у складному фінансовому становищі, у зв'язку із чим розмір штрафу підлягає зменшенню до 5 000,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Еко" (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, будинок 36 Б; ідентифікаційний код 32309722), з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення, на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А; ідентифікаційний код 03327664), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду грошові кошти: 351 657,89 грн. (триста п'ятдесят одна тисяча шістсот п'ятдесят сім гривень 89 копійок) заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі, 5 000,00 грн. (п'ять тисяч гривень) штрафу, 3 159,68 грн. (три тисячі сто п'ятдесят дев'ять гривень 68 копійок) пені, 740,95 грн. (сімсот сорок гривень 95 копійок) інфляційних втрат, 4 607,27 грн. (чотири тисячі шістсот сім гривень 27 копійок) 3% річних та 7 906,63 грн. (сім тисяч дев'ятсот шість гривень 63 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію даного рішення направити третій особі у справі № 910/17257/14.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 02.10.2015р.

Суддя Цюкало Ю.В.