ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р.Справа № 915/2417/13
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головей В.М.,

Суддів: Мирошниченко М.А., Ярош А.І.,

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від ПАТ «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» ОСОБА_3 (за довіреністю),

від ТДВ «Миколаївський діпроміст» не зявився,

від ТОВ «Істок 2001» - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 26.05.2014

по справі № 915/2417/13

за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2»

до ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Миколаївський діпроміст»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Істок-2001»

про звернення стягнення на предмет іпотеки від 27.06.2012 року № 608, укладеного між ПАТ «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» та ТДВ «Миколаївський діпроміст», в рахунок стягнення з ТОВ «Істок-2001» заборгованості по кредитному договору від 08.02.2008 року №010/01-02/08-018, укладеному з ПАТ «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2»

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Миколаївський діпроміст»

до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Істок-2001»

про визнання недійсним іпотечного договору від 27.06.2012 року № 608,

а також за зустрічним позовом ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Миколаївський діпроміст»

до відповідачів: 1. Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2»

2. ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Істок-2001»

про визнання недійсним договору від 08.02.2008 року №010/01-02/08-018

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

Повна фіксація судового процесу здійснювалась згідно ст. 129 Конституції України та ст. 4-4 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 29.09.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» (далі ОСОБА_1, позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Миколаївський діпроміст» (далі ТДВ «Миколаївський діпроміст», відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Істок-2001» (далі ТОВ «Істок-2001», третя особа) про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.06.2012, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованим в реєстрі за № 608 - нежитлові приміщення загальною площею 730,00 кв.м. на I та II поверхах у будівлі літ. А-5, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Лягіна, будинок 4/5, та належать ТДВ «Миколаївський діпроміст», шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, за рахунок чого задовольнити вимоги Банку за генеральним кредитним договором №010/01-02/08-018 від 08.02.2008 року укладеного між ТОВ «Істок-2001» в розмірі 3 473 115,74 грн., з яких: 2 932 996,20 грн. тіло кредиту, 348 290,88 грн. відсотки, 191 828,66 грн. пеня (з врахуванням заяви про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог від 05.02.2014).

До початку розгляду справи по суті ТДВ «Миколаївський діпроміст» звернулось з зустрічними позовами з вимогами:

1) до Банку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ «Істок-2001», про визнання недійсним укладеного з Банком іпотечного договору від 27.06.2012 № 608;

2) до Банку та ТОВ «Істок-2001» про визнання недійсним укладеного між ними кредитного договору від 08.02.2008 № 010/01-02/08-018.

Підставами для визнання недійсним договорів в обох позовах вказано недодержання в момент вчинення правочину Банком вимог ст.203 ЦК України, зокрема, встановленої законом форми договорів, а саме, що іпотечний договір скріплено печаткою не Банку, як юридичної особи, а печаткою Миколаївської обласної дирекції Банку, що не відповідає вимогам «Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським обєднанням та громадянам дозволів на право відкриття функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, та затвердження умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів», затвердженої наказом МВС України від 11.01.1999 № 17 (далі Інструкція).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 26.05.2014 року у задоволенні первісного позову Банку до ТДВ «Миколаївський діпроміст», з урахуванням заяви від 05.02.2014 - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ТДВ «Миколаївський діпроміст» до Банку - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ТДВ «Миколаївський діпроміст» до Банку та ТОВ «Істок 2001» - відмовлено.

Визнано недійсним укладений між ТДВ «Миколаївський діпроміст» та Банком іпотечний договір від 27.06.2012 № 608, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 27.06.2012 за реєстраційним № 608, і внесений до Державного реєстру іпотек 27.06.2012 за реєстраційним № 12675586. Визнано припиненим внесене до Державного реєстру іпотек 27.06.2012 за реєстраційним № 12675586 обтяження предмету іпотеки: на нежитлові приміщення загальною площею 730 кв.м. на І та ІІ поверхах у літ. А-5 будинку 4/5 на вул. Лягіна, м. Миколаїв, за укладеним між ТДВ «Миколаївський діпроміст» та Банком іпотечним договором від 27.06.2012 № 608, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 27.06.2012 за реєстраційним № 608, у відповідності з «Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Рішення мотивовано тим, що ТДВ «Миколаївський діпроміст» на момент укладання спірного договору іпотеки не мав права власності на предмет іпотеки і не мав повноважень від власника на передачу цього предмету іпотеки.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: рішення скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити первісний позов в повному обсязі; зупинити провадження у даній справі до розгляду повязаними з нею справами №2-1606/07 та №490/2801/14; стягнути судовий збір з відповідача.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2014 року вищевказана апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду на 08.07.2014 року.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 08.07.2014 року задоволено клопотання Банку, провадження у даній справі зупинено до перегляду Апеляційним судом Миколаївської області ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва по справі № 2-1606/07 та рішення Центрального районного суду м. Миколаєва по справі №490/2801/14.

01.09.2015 року до апеляційного суду від Банку надійшло клопотання про відновлення провадження у справі, в якому зазначено, що до ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06.04.2015 року ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №2-1606/07 від 11.05.2007 року про затвердження мирової угоди скасована, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28.04.2015 року скасовано рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.05.2014 року по справі №490/2801/14 та у задоволенні позову про витребування майна відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 року провадження у даній справі поновлено та розгляд апеляційної скарги призначено на 29.09.2015 року.

Представники ТДВ «Миколаївський діпроміст» та ТОВ «Істок 2001» в судове засідання 29.09.2015 не зявились, та не скористались своїм правами на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлялись належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 09.09.2015, про поважні причини неявки суд не повідомили та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались.

Проте, така неявка представників сторін не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про поновлення провадження від 08.09.2015 у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

В судовому засіданні 29.09.2015 представник Банку надав пояснення, в яких просив рішення скасувати, припинити провадження у справі та у задоволенні зустрічних позовах відмовити.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Банку, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 08.02.2008 року між Банком (кредитор) та ТОВ «Істок-2001» (позивальник ) укладено Генеральний кредитний договір №0110/01-02/08-018 (надалі - ГКД), за умовами якого кредитор зобовязався надати позичальнику кредитні кошти, відкрити банківські гарантії платежу, в порядку і на умовах, визначених договорами укладеними в рамках цього договору і які є невідємними його частинами (п. 1.1. ГКД).

Пунктом 1.2. ГКД, який було викладено в новій редакції на підставі додаткового договору №010/01-02/08-018/4 від 06.11.2009, визначено цільове використання кредитних коштів: фінансування витрат, повязаних з будівництвом житлового будинку в м. Миколаєві, по вул. Комсомольській, 81 та для фінансування поточної діяльності, рефінансування існуючої заборгованості з доларів США в національну валюту України.

Пунктом 1.3. ГКД, який було викладено в новій редакції згідно додаткового договору №010/01-02/08-018/6 від 26.04.2010 передбачено загальний розмір заборгованості позичальника за укладеними в рамках цього договору кредитними договорами не повинен перевищувати ліміт кредитування в розмірі 7 757 254,41грн.

Термін дії договору до 15.05.2017 року, за умови повного погашення Позичальником зобов'язань за всіма договорами, укладеними в рамках цього Договору (п. 1.4. ГКД).

Пунктом 2.2 ГКД передбачено, що відсоткові ставки, комісії за користування кредитними коштами, інші умови встановлюються у відповідних договорах, укладених в рамках цього Договору. Строк користування кредитним коштами, виданими в рамках цього Договору - до дати, визначеної відповідним кредитним договором, але не більше терміну дії цього Договору.

Пунктом 2.7, який було викладено в новій редакції згідно додаткового договору №010/01-02/08-018/14 від 26.06.2012, передбачено, що забезпеченням цього Договору є, зокрема, іпотека нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Миколаїв, вул. Лягіна, буд.4/5, що належить Поручителю - ТДВ «Миколаївський діпроміст» на праві власності.

За порушення строків повернення кредиту, сплати відсотків, Позичальник сплачує Кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі, передбаченому договорами, укладеними в рамках даного Договору, але не менш подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (п. 10.2. ГКД).

06.11.2009 між Банком (кредитор) та ТОВ «Істок - 2001» (позичальник) було укладено ОСОБА_7 договір №010/01-02/09-054 «Невідновлювальна ОСОБА_7 на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» в рамках Генерального кредитного договору №010/01-02/08-018 від 08.02.2008 (надалі ОСОБА_7 договір), за умовами якого банк зобов'язався надати Позичальнику кредит в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 7 781 254,41грн. з метою погашення існуючої заборгованості Позичальника за ОСОБА_7 договором №010/01-02/08-019 від 08.02.2008р. в сумі 955 928,06дол. США (п.1.1 Кредитного договору).

Порядок надання кредиту встановлено п.5.2 Кредитного договору: шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника №1, МФО 326182 в МОД ВАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2».

06.11.2009 ОСОБА_1 виконав свої зобов'язання за ОСОБА_7 договором, перерахувавши з позичкового рахунку №206242094 на вищезазначений поточний рахунок Позичальника кошти в сумі 7 781 254,4 грн., що підтверджується випискою по рахунку №206242094 (т. 1, а.с. 105).

Згідно пунктів 6.1, 1.2 Кредитного договору, Позичальник зобов'язався повернути заборгованість за кредитом відповідно до Графіку погашення заборгованості (Додаток №1 до Кредитного договору) у строк до 30.06.2010 року.

Сторони неодноразово змінювали графік повернення кредиту та продовжували строк користування кредитом. Остаточний строк повернення кредиту було визначено додатковим договором №010/01-02/09-054/10 від 26.06.2012р. - 31.08.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник порушив вищевказані умови кредитного договору та у визначений строк кредит не повернув. Розмір заборгованості по кредиту становить 2 932 996,20 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку (т.1, а.с. 79-124)

Пунктами 1.1, 10.1 Кредитного договору передбачені обовязки Позичальника сплачувати за користування кредитом відсотки. Процентна ставка користування кредитом відповідно до п.2.1 Кредитного договору становить 19,75% річних. Додатковим договором №010/01-02/09-054/10 від 26.06.2012 було змінено розмір процентної ставки, а саме: з 06.11.2009 по 31.12.2010 встановлювала відсоткова ставка в розмірі 19,75% річних, з 01.01.2011 по 25.04.2012 17,00% річних та з 26.04.2012 19,0% річних.

Пунктом 2.2 Кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно не пізніше останнього робоче дня місяця.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позичальник не виконав вищевказаної умови договору та проценти в сумі 348 290,88 грн., нараховані за користування кредитом за період з квітня по листопад 2013 року не сплатив.

Пунктом 14.4 Кредитного договору передбачено, що за порушення будь-яких грошових зобов'язань за цим Договором Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен календарний день прострочення. Сторони домовились про збільшення строку позовної давності до всіх правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням цього договору до 5 років (п.14.8. Кредитного договору).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту за період з 19.07.2012 по 19.12.2013 в розмірі 169 837,76грн. та за несвоєчасну сплату процентів в сумі 21 990,90 грн., судова колегія встановила наступне.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Оскільки відповідач, не виконував належним чином прийняті на себе зобовязання за кредитним договором від 06.11.2009, судова колегія, перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту за період з 19.07.2012 по 19.12.2013 в розмірі 169 837,76грн. та за несвоєчасну сплату процентів в сумі 21 990,90 грн., вважає дані вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

В забезпечення виконання зобов'язань за КГД між Банком (Іпотекодержатель) та ТДВ «Миколаївський діпроміст» (Майновий поручитель) було укладено Іпотечний договір, посвідчений 27.06.2012 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №608.

За умовами Іпотечного договору Відповідач передав в іпотеку баку нежитлові приміщення загальною площею 730,0кв.м. на І та II поверхах в літ. А-5, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул.. Лягіна, будинок 4/5 (надалі Предмет іпотеки).

Пунктом 7.1 Іпотечного договору передбачено, що у випадку повного або часткового невиконання або неналежного виконання всіх або окремих зобов'язань, що забезпечені іпотекою згідно зі ст. 2 цього Договору, іпотеко держатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 2.2 Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги щодо відшкодування витрат, спричинених пред'явленням вимоги за ОСОБА_7 дговором та/або зверненням стягнення на предмет іпотеки, сплати неустойки, процентів, повернення суми кредиту відповідно до Кредитного договору.

ОСОБА_7 відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ч.2 ст.345 ГК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони (ч. 2 ст. 193 ГК України). Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

В силу положень ст. 3 Закону «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Строки сплати повернення кредитних коштів позичальником порушені, вимоги банку про погашення заборгованості не виконані, що останнім не спростовано.

Право банку звернути стягнення на заставлене майно визначене іпотечним договором №608 від 27.06.2012.

В силу ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 590 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки погоджено сторонами при укладенні іпотечного договору у розділі 7.

Судова колегія встановила, що позичальник не виконує покладені на нього зобов'язання з повернення кредитних коштів наданих згідно умов Генерального кредитного договору №010/01-02/08-018 від 08.02.2008 року, а тому позивач на підставі ст. 589 ЦК України, п. 7.1 договору іпотеки отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника є правом кредитора, яке він може реалізовувати у будь-якому порядку.

Приймаючи до уваги вищевикладене судова колегія вважає, що первісний позов Банку з врахуванням заяви від 05.02.2014 року підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо рішення господарського суду в цій частині то воно підлягає скасуванню, адже відмовляючи в задоволені первісного позову банку, господарський суд посилався на ухвалу Заводського райсуду м. Миколаєва від 11.05.2007 у цивільній справі № 2-1606/07 якою визнано право власності за ОСОБА_8 на нежитлові приміщення за адресою: м. Миколаїв вул. Лягіна 4/5.

З матеріалів справи вбачається, що Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2007 року визнана мирова угода і за ОСОБА_8 визнано право власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Миколаїв вул. Лягіна, 4/4 та 4/5.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5741277 за ОСОБА_8 на підставі ухвали Заводського райсуду м. Миколаєва від 11.05.2007 право право власності на нежитлові приміщення загальною площею 730 кв.м. на І та ІІ поверхах у літ. А-5 будинку 4/4 і 4/5 на вул. Лягіна, м. Миколаїв зареєстровано 21.05.2014 року, тоб-то у позивача виникло право власності на спірне майно саме з моменту державної реєстрації права власності - 21 травня 2014 року, а не з моменту набрання чинності ухвали суду про затвердження мирової угоди. Саме по собі судове рішення в розумінні ст.208 ЦПК України ( рішення, ухвала, постанова) за загальним правилом не є підставою для виникнення права власності.

Що стосується рішення господарського суду про відмову у задоволенні вимог за зустрічними позовами, судова колегія погоджується з висновками господарського суду, виходячи з наступного.

За правилами частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

ОСОБА_7 договір скріплено підписами уповноважених осіб Банку та печаткою Миколаївської обласної дирекції Банку. Остання діяла від імені Банку у межах повноважень, наданих Положенням про неї, затвердженого рішенням спостережної ради Банку від 15.12.2009 № СР-49/1.

Банком повністю виконані умови кредитного договору щодо надання кредитних коштів, а ТОВ «Істок-2001», у свою чергу, зазначені кошти прийнятті без будь-яких застережень, що сторонами не оспорюється.

Однак, визнаючи договір іпотеки недійсним господарський суд зазначив, що ТДВ «Миколаївський діпроміст» на момент укладення спірного договору іпотеки не мав права власності на предмет іпотеки і не мав повноважень від власника на передачу цього предмету в іпотеку. Проте, судова колегія не погоджується з даним передчасним висновком господарського суду, оскільки визнання судом мирової угоди (ухвала Заводського райсуду м. Миколаєва від 11.05.2007 у справі № 2-1606/07, право власності на нежитлові приміщення за адресою на м. Миколаїв вул. Лягіна, 4/4 і 4/5 визнано за фізичною особою ОСОБА_8Б.) не свідчить про набуття ФОП ОСОБА_8 права власності на спірні обєкти у відповідності до норм діючого законодавства.

Мирова угода є правочином і до неї застосовуються основні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. На об'єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст.182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, то у позивача виникло право власності на спірне майно саме з моменту державної реєстрації права власності - 21 травня 2014 року, а не з моменту набрання чинності ухвали суду про затвердження мирової угоди. Саме по собі судове рішення в розумінні ст.208 ЦПК України ( рішення, ухвала, постанова) за загальним правилом не є підставою для виникнення права власності.

Отже, на момент укладання іпотечного договору від 27.06.2012 року право власності на нежитлові приміщення загальною площею 730 кв.м. на І та ІІ поверхах у літ. А-5 будинку 4/5 на вул. Лягіна, м. Миколаїв, належало ТДВ «Миколаївський діпроміст», а право власності на вказані приміщення ФОП ОСОБА_8 зареєстровано лише 21 травня 2014 року, тобто майже через 2 роки, після укладання договору.

Більш того, ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 квітня 2015 року ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2007 року, якою затверджено мирову угоду, за умовами якої за позивачем визнано право власності на спірні об'єкти нерухомості скасована, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню, рішення господарського суду Миколаївської області частковому скасуванню.

Керуючись cm.cm. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» - задовольнити.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 26.05.2014 в частині пунктів 1, 4, 5 скасувати, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Первісний позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» (з врахуванням заяви від 05.02.2015 року) задовольнити.

Звернути стягнення на предмет укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» та ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Миколаївський діпроміст» іпотечного договору від 27.06.2012 року № 608: нежитлові приміщення загальною площею 730,00 кв.м. на I та II поверхах у будівлі літ. А-5 за адресою: вул. Лягіна, 4/5, м. Миколаїв, шляхом проведення прилюдних торгів, за рахунок чого задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» про стягнення коштів у загальній сумі 4 144 886,41 грн. за генеральним кредитним договором від 08.02.2008 року № 010/01-02/08-018, укладеним з товариством з обмеженою відповідальністю «Істок-2001»

Стягнути з ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Миколаївський діпроміст» на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» понесені витрати на сплату судового збору за подання позову в розмірі 68 820,00 грн.».

В іншій частині рішення господарського суду Миколаївської області від 26.05.2014 залишити без змін.

Зобовязати господарський суд Миколаївської області видати відповідні накази з зазначенням повних та необхідних реквізитів сторін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Мирошниченко М.А.

ОСОБА_2