ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа №922/2531/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Хачатрян В.С., суддя Шепітько І.І.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №1 від 05.01.2015 року;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №20.05/1 від 20.05.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Приватного підприємства Анрі, м.Харків, (вх. №3798 Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2015 року по справі №922/2531/15,

за позовом Приватного підприємства Анрі, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю НПП Ф-Лайн, м. Харків,

про стягнення 63325,95 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року Приватне підприємство Анрі звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ НПП Ф-Лайн, в якій просило стягнути з відповідача на свою користь 28987,20 грн. збитків, 24462,00 грн. орендної плати за листопад 2014р. - січень 2015р., 5436,00 грн. вартості експлуатаційних послуг, 1240,75 грн. пені, 3200,00 грн. вартості незалежної оцінки.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.06.2015 року у справі №922/2531/15 (суддя Яризько В.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2015 року та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Судові витрати апелянт просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року апеляційну скаргу Приватного підприємства Анрі прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю НПП Ф-Лайн у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що позивачем у апеляційній скарзі не спростовано обставини, які встановлено судом першої інстанції, не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права. Просить рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2015 року у справі №922/2531/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні 23.09.2015 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача зазначив, що вимоги апеляційної скарги не підтримує, вважає рішення місцевого господарського суду обґрунтованим та винесеним без порушення приписів чинного матеріального та процесуального законодавства, та з урахуванням всіх доказів поданих сторонами, та доказів, які були витребувані судом.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників відповідача, дослідивши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, 01.04.2011 року між Приватним підприємством «Анрі» (орендодавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю (орендар, відповідач у справі) був укладений договір оренди нерухомого майна №09/03-11, згідно умов договору (пункт 1.1.1), орендодавець зобовязується передати орендарю у тимчасове платне користування та володіння частину будівлі «Автоцентру з адміністративними приміщеннями та виставковим залом».

Площа приміщення, яка передається орендарю за договором, становить 90,6 кв.м. (пункт 1.3.1 договору).

Сторонами погоджено у пункті 1.4.11 договору, що приміщення передається орендарю на підставі акта приймання-передачі, у якому можуть бути зазначені опис його технічного стану, розмір площі, дані про наявність систем забезпечення. Акт приймання-передачі приміщення підписується сторонами в день укладення даного договору.

Строк користування орендарем приміщення відповідно до договору становить 12 місяців. Строк оренди починає спливати з дати підписання акту приймання-передачі приміщення і закінчується відповідного числа відповідного місяця відповідного року або в день підписання Акту повернення приміщення (пункт 2.1, 2.2 договору).

Відповідно до пункту 3.4.1 договору орендар зобовязаний сплачувати плату за користування приміщення у розмірах та у термін, які визначаються договором. Орендна плата починає нараховуватись з дати передачі Комплексу за актом приймання-передачі. Орендна плата за користування орендарем приміщення становить 6342,00 грн. з ПДВ 20%. Орендна плата сплачується орендарем щомісяця, авансом, не пізніше 20-го числа місяця, який передує оплачуваному місяцю. (пункт 3.4.2, 3.4.3 договору).

Розділом 6.5 договору сторони визначили, що договір може бути розірваний або може бути припинений лише з підстав, передбачених умовами договору або положеннями чинного законодавства.

Повернення приміщення орендарем та його передача орендодавцеві здійснюється на підставі акта приймання передачі (акт повернення), який підписується сторонами (пункт 6.6.2 договору).

На виконання умов договору, позивач передав, а орендар (відповідач) прийняв у строкове платне користування приміщення загальною площею 90,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 99-А), що підтверджується актом прийму-передачі до договору №09/03-11 від 01.04.2011 року (а.с.20, том 1).

Надалі, зобовязаними сторонами було укладено низку додаткових угод, згідно яких були внесені зміни до договору оренди нерухомого майна №09/03-11 від 01.04.2011 року, зокрема, змінено розмір орендної плати та викладено в новій редакції пункт 3.1 та 3.6 статті 3 договору "Платежі" (а.с.93-99, том 1).

Відповідач скористався правами наданими пунктом 6.5.1 договору, де визначено, що договір може бути розірваний або може бути припинений лише з підстав, передбачених умовами договору або положеннями чинного законодавства, та 01.09.2014 листом № 01.09/1 проінформував відповідача про одностороннє розірвання з 01.11.2014 договору оренди нерухомого майна №09/03-11 від 01.04.2011 року.

26.11.2014 року позивач направив на адресу відповідача лист вих. № 26/11, в якому зазначив, що у звязку з тим, що акт повернення приміщення сторонами не підписаний, відбувається нарахування орендної плати. Крім того, в даному листі запропоновано відповідачеві 28.11.2014 року прибути для повернення орендованого приміщення

При цьому, в зазначеному листі вказано про повторне повідомлення відповідача про необхідність повернення приміщення на підставі акту приймання-передачі, однак доказів направлення (вручення) позивачем відповідачу відповідного листа раніше, ніж 26.11.2014 року, до матеріалів справи не надано.

Листами № 26.11/1 від 26.11.2014 року, № 28.11/1 від 28.11.2014 року, № 01.12/1 від 01.12.2014 року відповідач вказував на те, що звільнив приміщення 31.10.2014 року та просив позивача підписати відповідний акт прийому-передачі приміщення.

Позивач листом № 01/12 від 01.12.2014 року повідомив відповідача про те, що 28.11.2014 року при зустрічі з представником орендаря та підрядними організаціями було встановлено, що орендоване приміщення потребує відновлення, а саме: значно пошкоджено стіни приміщення отворами для дюбель-шурупів, що добре видно на фотографіях, що додаються. В листі зазначений перелік робіт, які необхідно здійснити та вартість таких робіт у сумі 19514,40 грн. В листі запропоновано відповідачу здійснити протягом 7 (семи) календарних днів відновлення приміщення до вимог Договору та Цивільного кодексу України, для чого провести види робіт зазначених у даному листі, після чого буде прийнято приміщення та підписано акт прийому-передачі приміщення фактичною датою передачі приміщення.

Листом № 02.12/1 від 02.12.2014 року відповідач повідомив позивача про те, що отвори для дюбель-шурупів були зроблені під час дії договору, укладеного з ТОВ "Дизайн-Люкс", яке і прийняло приміщення від відповідача без зауважень, при цьому приміщення від позивача приймалось відповідачем вже з відповідними отворами.

Однак, позивачем листом № 03/12 від 03.12.2014 року повторно звернув увагу відповідача, на те, що приміщення буде прийнято за актом приймання-передачі лише після усунення зазначених недоліків.

Відповідач листом № 08.12./1 від 08.12.2014 року знову просив прийняти приміщення та вказував, що суборендар прийняв у нього приміщення без зауважень.

Як стверджує позивач, відповідач зобов'язаний сплатити орендну плату та експлуатаційні витрати за період листопад 2014 по січень 2015 року, у звязку з чим звернувся до господарського суду для відновлення порушених прав і інтересів підприємства-позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно зі статтею 626 Цивільного Кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Разом із тим частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України ).

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Дослідивши умови договору, на підставі якого виникло зобов'язання між сторонами, колегія суддів вважає його договором найму (оренди) приміщень.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного Кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського Кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом та договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні за договором.

Аналогічне положення визначено в статті 651 Цивільного кодексу України.

Отже, якщо умовами закону або договору передбачена можливість зміни умов договору в односторонньому порядку, то сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні за договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю НПП Ф-Лайн реалізувало своє право на односторонню відмову від договору та розірвало його з 01.11.2014, надіславши на адресу позивача відповідне письмове повідомлення вих. №01.09/1 від 01.09.2014.

Відповідно до частини 3 статті 651 Цивільного Кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, договір договору оренди нерухомого майна №09/03-11 від 01.04.2011 року вважається розірваними з 01.11.2014. Відповідач станом на 31.10.2014 року звільнив займане приміщення, що визнається позивачем.

Згідно частиною 1 статті 785 Цивільного Кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Використання у статті часового навантаження «негайно» означає повернення речі наймодавцеві одразу після припинення договору, але з урахуванням часу, необхідного для вчинення наймачем певних дій.

З матеріалів справи вбачається, що орендарем (відповідачем по справі) вчинено дії щодо повернення орендованого приміщення орендодавцю шляхом направлення останньому листа з пропозицією скласти акт прийому-передачі приміщення, а в подальшому шляхом направлення для підписання акту приймання - передачі, однак вказані звернення залишені позивачем без надання обґрунтованих пояснень щодо неможливості прийняти з оренди ці приміщення.

Таким чином, протягом дії договору оренди, та в тому числі протягом 2-х місяців з дати отримання повідомлення про дострокове розірвання договору оренди, позивачем не пред'являлось жодної претензії до відповідача стосовно стану приміщення, хоча позивач мав доступ до приміщення та мав можливість перевірити технічний стан приміщення.

Викладене свідчить про вжиття ТОВ "НПП Ф-Лайн" заходів щодо виконання обов'язку з повернення орендованого майна та про ухилення орендодавця від прийняття з оренди приміщення.

Однак позивач не бажає підписувати акт повернення приміщення, так як вважає, що орендар погіршив стан орендованого майна.

Частиною 1 статті 785 Цивільного Кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обмовлено в договорі.

Згідно частини 2 статті 795 Цивільного Кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Зі змісту коментованої статті вбачається, що тільки належним чином оформлений процес повернення будівлі або іншої капітальної споруди є підставою для припинення прав та обовязків орендаря за договором найму.

Обов'язок орендодавця прийняти від орендаря об'єкт оренди за актом приймання-передачі передбачений пунктом 6.2.2 Договору, тобто обов'язку орендаря повернути орендоване приміщення після закінчення строку дії договору кореспондує зустрічний обов'язок орендодавця прийняти це приміщення за актом приймання-передачі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного Кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, належне виконання зобов'язання є виконання зобовязань, з додержанням вимог і принципів виконання зобов'язання встановленими умовами договору та приписами чинного законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Приватне підприємство "Анрі" належним чином не виконало умов договору в частині прийняття майна з орендного користування відповідача, а тому в силу приписів статті 613 Цивільного Кодексу України є кредитором, що прострочив, оскільки не прийняв належне виконання, запропоноване боржником.

Посилання ПП "Анрі", як орендодавця, на те, що стан орендованого приміщення, яке орендар вимагає прийняти за актом приймання-передачі, є незадовільним та знаходиться не в тому стані, в якому воно було передано в оренду з урахуванням нормального зносу, судовою колегією відхиляється, оскільки ні чинним законодавством, ні умовами договору оренди не передбачено право орендодавця після припинення дії договору оренди відмовлятися від прийняття об'єкта оренди від орендаря та підписання акту приймання-передачі, якщо його не влаштовує стан приміщення.

Посилання позивача на висновки викладені у звіті оцінювача ТОВ «Аргумент-Експерт» від 03.03.2015 року №Р.н.1795/03-15 не є належним та допустимим доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором і завданням позивачу збитків. Виявлені інспекціями обставини не впливають на умови укладеного між сторонами договору та не можуть їх змінювати.

Враховуючи те, що позивачем не доведено суду факту порушення своїх законних прав та інтересів з боку відповідача, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог та визнав їх такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про відшкодування збитків у сумі 28987,20 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Таким чином, у вигляді реальних збитків відшкодовуються тільки ті витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Статтею 225 Господарського Кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, а саме: збитків, протиправної поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини.

Такий елемент, як наявність збитків, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача збитків полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб'єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Виходячи з зазначеного, вбачається, що для стягнення збитків потрібна сукупність передбачених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб'єкта правопорушення до юридичної відповідальності. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

При цьому на позивача покладається обовязок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний звязок такої поведінки із заподіяними збитками.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що приміщення було передано відповідачу в належному стані, а останнім зроблені отвори, які залишились від дупель-шурупів, що спотворило зовнішній вигляд приміщення, внаслідок чого позивач вимушений був зробити ремонт.

Відповідач визнає, що ним дійсно були зроблені отвори, однак ще до того як був укладений спірний договір оренди, а отже відповідно до акту приймання-передачі приміщення від 01.04.2011 року позивачем відповідачу було передано приміщення вже з отворами, при цьому позивачем не заявлялось ніяких претензій до відповідача.

Як свідчать матеріали справи, відповідач орендував спірне приміщення у ТОВ "Дизайн-Люкс" на підставі договору суборенди № 13/13С від 19.01.2011 року, який був достроково розірваний з 31.03.2011 року.

31.03.2011 року відповідач повернув ТОВ "Дизайн-Люкс" приміщення загальною площею 90,6 кв. м., розташоване за адресою : м. Харків, вул. Клочківська, 99-А, відповідно до акту приймання-передачі. В акті приймання-передачі від 31.03.2011р. зазначено, що приміщення повертається у задовільному стані.

01.04.2011р. відповідачем був укладений договір оренди того самого приміщення, а саме площею 90,6 кв. м., розташоване за адресою : м. Харків, вул. Клочківська, 99-А, з позивачем.

В акті прийому-передачі від 01.04.2011 року до Договору № 09/03-11 зазначено, що ніяких претензій сторони одна до другої не мали, про наявність або відсутність отворів нічого не вказано, при цьому фотографії стану приміщення на 01.04.2011 року сторонами не робились.

Позивачем до матеріалів справи додані фотографії з наявними на стінах отворами, однак з даних фотографій неможливо встановити, що це саме те приміщення, що орендувалось відповідачем, неможливо встановити дату, коли такі фотографії були зроблені.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведений факт передачі приміщення відповідачу без отворів на стінах та те, що вказані отвори були зроблені відповідачем саме під час дії договору оренди № 09/03-11 від 01.04.2011р.

Таким чином позивачем не доведений факт протиправної поведінки відповідача.

Вирішуючи спір про стягнення збитків, господарський суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах встановив, що у правовідносинах між сторонами у даній справі відсутні понесені позивачем витрати, які пов'язуються з відновленням порушеного права (реальні збитки), заявлена до стягнення сума не є упущеною вигодою чи вартістю додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо. Крім того, кошти заявлені до стягнення не є втратами позивача, які мають компенсуватися шляхом відшкодування збитків, заявлена до стягнення сума не є збитками та не має необхідних ознак збитків за приписами чинного законодавства.

У березні 2015 року позивач замовив ТОВ "Аргумент-Експерт" звіт про оцінку розміру прямого збитку внутрішньої обробки, спричиненого власнику приміщення кімнати № 7 за адресою : м. Харків, вул. Клочківська, 99-А, згідно висновків якого розмір прямого збитку (матеріального збитку) внутрішньої обробки, спричинений власнику приміщення кімнати № 7, за адресою : м. Харків, вул. Клочківська, 99-А, станом на 03.03.2015 року складає 28987,20 грн.

Згідно вказаного звіту оцінка проводилась щодо приміщення кімнати №7, за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 99-А, в той час, коли відповідач орендував приміщення кімнати № 407, 409, 409/1, що вбачається з додаткової угоди №6 від 03.02.2014 року (а. с. 22, том 1).

З огляду на наведене, звіт про оцінку розміру прямого збитку внутрішньої обробки, спричиненого власнику приміщення кімнати № 7 за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 99-А від березня 2015 року не є належним та допустимим доказом по даній справі.

Таким чином, колегією суддів встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статті 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2015 року у справі №922/2531/15 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, у звязку з чим, апеляційна скарга Приватного підприємства Анрі не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, пунктом 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Анрі залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2015 року у справі №922/2531/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Хачатрян В.С.

Суддя Шепітько І.І.