ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2015 року Справа № 904/2509/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії

суддів: головуючого судді Величко Н.Л. (доповідач)

суддів: Подобєда І.М., Коваль Л.А.

секретар судового засідання: Однорог О.В.

За участю прокурора Шайтанова М.Г., посвідчення №032056 від 11.02.15 року.

Представники сторін:

від відповідача-1: ОСОБА_1 представник, довіреність №1533 від 29.07.15;

відповідач-2: ОСОБА_2 фізична особа підприємець, виписка з реєструААБ №297672 від 22.08.02;

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Нікополь та Нікопольської міської ради, м. Нікополь

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2015 року

по справі № 904/2509/15

За позовом Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області,

м. Нікополь

до відповідача-1: Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Нікополь

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Нікопольської міської ради, м. Нікополь

про визнання недійсним рішення міської ради, зобов'язання повернути земельну ділянку та відновити попередній стан земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2015р. по справі №904/2509/15 (суддя Рудь І.А.) позов задоволено.

Визнано недійсним рішення Нікопольської міської ради від 30.11.12р. № 6-25/VI "Про надання дозволу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на встановлення особистого строкового сервітуту під стаціонарною тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності".

Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (53211, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул..Шевченка, б. 52. кв. 14, ідентифікаційний код НОМЕР_1) повернути земельну ділянку загальною площею 0,0024 га, розташовану за адресою: м. Нікополь, вул. В. Усова, буд. 41, територіальній громаді міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.. Електрометалургів, б. 3, ).

Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (53211, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.. Шевченка, б. 52. кв. 14, ідентифікаційний код НОМЕР_1) відновити попередній стан земельної ділянки загальною площею 0,0024 га, розташовану за адресою: м. Нікополь, вул. В. Усова, буд. 41, що існував до надання зазначеної земельної ділянки в користування шляхом демонтажу стаціонарної тимчасової споруди торгівельного призначення, розташованої на вказаній земельній ділянці.

Стягнуто з Нікопольської міської ради в доход Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська 1 218 грн. 00 коп. судового збору.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в доход Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська 1 218 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, на час прийняття оскаржуваного рішення редакція Земельного кодексу України, не передбачала можливість встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд, право користування такою земельною ділянкою, мало оформлятися шляхом її передачі в оренду, в порядку передбаченому Законом України "Про оренду землі".

Так, суд дійшов висновку, що рішення Нікопольської міської ради від 30.11.2012р. № 6-25/VI "Про надання дозволу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на встановлення особистого строкового сервітуту під стаціонарною тимчасовою споруду для провадження підприємницької діяльності", суперечить вимогам чинного на час його прийняття законодавства, що є підставою для визнання такого рішення недійсним.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, фізична особа-підприємцяь ОСОБА_2, звернулась з апеляційною скаргою до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте Нікопольською міською радою на законних підставах, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та у межах своїх повноважень, а договір особистого строкового сервітуту від 11.02.2013р., укладений між відповідачами на підставі вказаного рішення, на даний час є діючим та виконується сторонами, про що свідчить вільне та відкрите розміщення належної відповідачу-2 стаціонарної тимчасової споруди на вказаній земельній ділянці та внесення сервітуарієм плати за її розміщення. Також вказує, що на законодавчому рівні було вирішено питання щодо прав земельного сервітуту на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу (дерегуляція)" № 191-VІІІ від 12.02.2015р.

Представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Також, не погодившись із зазначеним рішенням, Нікопольська міська рада, звернулась з апеляційною скаргою до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на те, що договір особистого строкового сервітуту від 11.02.2013, укладений між Нікопольською міською радою та ФОП ОСОБА_2 є діючим та у судовому порядку не оскаржувався. Про вказане свідчить також той факт, що за даним договором згідно особистої картки платника податків Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів Дніпропетровської області відповідачем-2 сплачується до місцевого бюджету плата за землю, тобто договір належним чином виконується. Оскаржуване рішення Нікопольської міської ради від 30.11.2012 року №6-25/У, є актом індивідуальної дії органу владних повноважень до повноважень якого відноситься вирішення цих земельних питань, відповідно до пп. 34 п.1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, яким визначена виключна компетенція міських рад, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Вказане рішення на даний час є виконаним та відповідно до його приписів виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх припинення. До того ж, стаціонарна тимчасова споруда торгівельного призначення, розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0024 га, за адресою: м. Нікополь, вул. В.Усова, буд. 41, розміщена згідно паспорту прив'язки тимчасової споруда для провадження підприємницької діяльності, у відповідності до п.2.20 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства України від 21.10.2011р. №244. Зазначений паспорт прив'язки павільйонна торгівлі дійсний до 24 травня 2016 року, що свідчить про те, що відповідач-2 не самовільно розмістив тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, а тому підстави для її демонтажу відсутні. Крім того, відповідач-1 зауважив, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу (дерегуляція)" № 191-VІІІ від 12.02.2015р., встановлено вид права земельного сервітуту на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

3. Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Нікопольським міжрайонним прокурором Дніпропетровської області надано запереченя на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 в якому зазначено, що оскаржуване рішення Нікопольської міської ради прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки для здійснення підприємницької діяльності, в тому числі торгівлі, оформлення права користування земельною ділянкою здійснюється шляхом укладення договору оренди землі. У звязку із чим вважає, що земельна ділянка, надана в користування Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного незаконного рішення підлягає поверненню територіальні громаді міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради із відновленням попереднього стану земельної ділянки, що існував до надання зазначеної земельної ділянки в користування шляхом демонтажу стаціонарної тимчасової споруди торгівельного призначення. Водночас, прокурор зазначає, що договір особистого строкового сервітуту від 11.02.2013, укладений між Нікопольською міською радою та ФОП ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного рішення, в установленому порядку не зареєстровано, він вважається неукладеним, та, відповідно, додатковому оскарженню не підлягає. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа не використала своє право бути присутньою у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 30.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

4. Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський встановив наступні обставини:

30.11.2012р. Нікопольською міською радою прийнято рішення № 6-25/VI "Про надання дозволу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на встановлення особистого строкового сервітуту під стаціонарною тимчасовою споруду для провадження підприємницької діяльності", відповідно до якого надано дозвіл фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на встановлення особистого строкового сервітуту на земельну ділянку площею 24,00 кв.м. з розміщенням стаціонарної тимчасової споруди площею 8,50 кв.м. для торгівлі продовольчими товарами на вул.. В. Усова, 41 та встановлено орендну плату в розмірі 5% від діючої грошової оцінки землі. (а.с. 32) Зазначене рішення прийнято на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р.№244, Порядку щодо встановлення особистого строкового сервітуту під тимчасовими спорудами для провадження підприємницької діяльності за рахунок земель комунальної власності у м.Нікополі, затвердженим рішенням Нікопольської міської ради від 24.02.2012 №1-17/У1 та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»

На підставі зазначеного рішення 11.02.2013р. між Нікопольською міською радою (власник земельної ділянки) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (сервітуарій) укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 0,0024га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою вул..В.Усова,41 в інтересах сервітуарія для розміщення стаціонарної тимчасової споруди торгівельного призначення для провадження підприємницької діяльності згідно зі схемою земельної ділянки для розміщення тимчасової споруди. (а.с. 17-18)

Згідно п. 2.1. Договору, строковий сервітут встановлено терміном на 3 роки. Пунктом.3.1 договору встановлено розмір плати 962грн.28 коп в рік.

Договір 11.02.2013р. зареєстровано в книзі обліку за № 79. Нікопольської міської ради.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі 804/15382/14 від 20.10.2014р за позовом Нікопольського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про скасування рішення міськради №1-17/К1 від 24.02.2012р. « Про затвердження порядку щодо встановлення особистого строкового під тимчасовими спорудами для провадження підприємницької діяльності за рахунок земель комунальної власності у м.Нікополі» встановлено, що у назві рішення йдеться про особистий строковий сервітут земельної ділянки, у той час як фактично у рішенні фактично затверджено процедуру передачі земельних ділянок у оренду та скасував вищезазначене рішення (а.с.59-62)

Відповідачу 2 ФОП ОСОБА_2 стаціонарна тимчасова споруда торгівельного призначення мала архітектурна форма належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.12р. (а.с. 87) На зазначену споруду було отримано Паспорт привязки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул. В.Усова, 41 за реєстраційним № 33, виданий Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради 24.05.13р. та який є дійсним до 24.05.16р. (а.с. 93-99)

Як зазначає прокурор, оскаржуване рішення прийняте відповідачем-1 із порушенням чинного законодавства, яким прямо передбачено, що для здійснення підприємницької діяльності, в тому числі торгівлі, оформлення права користування земельної ділянкою здійснюється шляхом укладання договору оренди. Крім того, розміщення стаціонарної тимчасової споруди в порядку, передбаченому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244, яким керувався відповідач-1, приймаючи оскаржуване рішення, можливе виключно після оформлення права власності або права користування на земельну ділянку відповідно до вимог Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, рішення Нікопольської міської ради № 1-17/VI від 24.02.2012р. "Про затвердження Порядку щодо встановлення особистого строкового сервітуту під тимчасовими спорудами для провадження підприємницької діяльності за рахунок земель комунальної власності у м. Нікополі", на підставі якого приймалось оскаржуване рішення, скасоване постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2014р. у справі № 804/15382/14, яка набрала чинності. (а.с 59-62)

5. Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та інші юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

За приписами ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 98 Цивільного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді, на транспортному; право прокладання та експлуатації лінійних комунікацій; право відводу і забору води та право проходу до природної водойми; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути (стаття 99 цього ж Кодексу в редакції яка була чинна на час прийняття відповідачем-1 оскаржуваного рішення).

Відповідно до ст. 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Аналогічні вимоги визначені і у статті 402 Цивільного кодексу України.

Таким чином, чинна на час прийняття оскаржуваного рішення редакція Земельного кодексу України, не передбачала можливість встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд, право користування такою земельною ділянкою.

Рішення Нікопольської міської ради № 1-17/VI від 24.02.2012р. "Про затвердження Порядку щодо встановлення особистого строкового сервітуту під тимчасовими спорудами для провадження підприємницької діяльності за рахунок земель комунальної власності у м. Нікополі", на підставі якого приймалось оскаржуване рішення, скасоване постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2014р. у справі № 804/15382/14, яка набрала чинності, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання недійсним рішення Нікопольської міської ради від 30.11.12р. № 6-25/У1.

Разом з тим, приймаючи рішення про зобов'язання Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повернути земельну ділянку загальною площею 0,0024 га, розташовану за адресою: м. Нікополь, вул. В. Усова, буд. 41, територіальній громаді міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради та відновити попередній стан земельної ділянки загальною площею 0,0024 га, що існував до надання зазначеної земельної ділянки в користування шляхом демонтажу стаціонарної тимчасової споруди торгівельного призначення, розташованої на вказаній земельній ділянці, судом не враховано, що ФОП ОСОБА_2 не порушувала вимог чинного законодавства та при укладенні угоди діяла відповідно до затвердженого міською радою порядку встановлення особистого сервітуту для ведення підприємницької діяльності, який був обовязковий для громадян, які проживають та здійснюють підприємницьку діяльність у м. Нікополь та розумно очікувала, що орган місцевого врядування, затверджуючи відповідний порядок діяв в межах повноважень встановлених законом.

Крім того судом не враховано, що на день прийняття рішення на законодавчому рівні було вирішено питання щодо встановлення прав земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд.

Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» № 191-У111 від 12.02.2015р. пункт «в» ст. 99 Земельного кодексу України «Види права земельного сервітуту» було викладено в новій редакції , за якою власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення права земельного сервітуту на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Зазначеним вище рішенням Європейського суду з права людини також встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Відповідач-1 територіальна громада у особі Нікопольської міської ради , в інтересах якої витребувано майно, не визнає позов прокурора і вважає , що ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» встановлює поняття самовільного зайняття земельної ділянки, як будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренда) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно закону є правомірними.

В даному випадку міською радою було прийнято рішення від 30.11.2012р. №6-25/У1, яким було передбачено передача у користування земельної ділянки, шляхом встановлення особистого земельного сервітуту, зазначене рішення приймалось на підставі діючого на той час «Порядку щодо встановлення особистого строкового сервітуту під тимчасовими спорудами для провадження підприємницької діяльності за рахунок земель комунальної власності у м. Нікополі" затвердженого рішенням Нікопольської міської ради № 1-17/VI від 24.02.2012р.,постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2014р. рішення міськради № 1-17/VI від 24.02.2012р не визнано протиправним, а постановлено про його скасування.

Зазначає, що укладений договір про встановлення особистого сервітуту виконувався сторонами,відповідачем-2 відповідно договору на користь територіальної громади вносились кошти, як плата за право користування особистим строковим земельним сервітутом. Тимчасова споруда розміщена ФОП ОСОБА_2 згідно виданого Управлінням містобудування та архітектури Нікопольської міської ради 24.05.2013р. паспорту привязки тимчасової споруди №33 з терміном дії до 24.05.2016р., що свідчить про відсутність факту самовільного зайняття земельної ділянки та самовільного розміщення споруди відповідачем-2. Наполягає на тому, що фактично земельна ділянка із користування міськради не вибувала, оскільки сторонами укладений договір особистого строкового земельного сервітуту, за яким земельна ділянка по акту приймання-передачі не передавалася, тому відсутні підстави повертати земельну ділянку.

Судова колегія враховує зазначені доводи, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи.

Оскільки висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині зобовязання відповідача-2 повернути земельну ділянку територіальній громаді у особі Нікопольської міської ради , розташовану за адресою м. Нікополь, вул. В. Усова,41 та відновити її попередній стан зроблений без врахування приписів статті 9 Конституції України, статей 17, 18 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", статті 19 Закону України "Про міжнародні договори" та положень Конвенції про захист прав і основних свобод людини, рішення суду в зазначеній вище частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Нікополь та Нікопольської міської ради, м. Нікополь задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2015 року у справі №904/2509/15 змінити.

У позові Нікопольському міжрайонному прокурору Дніпропетровської області про зобов'язання Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (53211, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул..Шевченка, б. 52. кв. 14, ідентифікаційний код НОМЕР_1) повернути земельну ділянку загальною площею 0,0024 га, розташовану за адресою: м. Нікополь, вул. В. Усова, буд. 41, територіальній громаді міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.. Електрометалургів, б. 3, ) та зобов'язання Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (53211, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.. Шевченка, б. 52. кв. 14, ідентифікаційний код НОМЕР_1) відновити попередній стан земельної ділянки загальною площею 0,0024 га, розташовану за адресою: м. Нікополь, вул. В. Усова, буд. 41, що існував до надання зазначеної земельної ділянки в користування шляхом демонтажу стаціонарної тимчасової споруди торгівельного призначення, розташованої на вказаній земельній ділянці відмовити.

У в іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2509/15 від 8.06.2015р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний тест постанови виготовлено 05.10.2015р.

Головуючий суддя Н.Л. Величко

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.А. Коваль