ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Справа № 910/6528/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського
на рішення та на постановуГосподарського суду міста Києва від 14.04.2015 Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2015
у справі№ 910/6528/15-г
Господарського судуміста Києва
за позовомЗаступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі: 1. Міністерства оборони України; 2. Національного університету оборони України імені Івана Черняховського
доДержавного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Козацький"
простягнення 171273,62 грн
за участю представників:

позивача-1: Свистільник І.А., дов. від 02.06.2015;

позивача-2: Свистільник І.А., дов. від 09.01.2015;

відповідача: Костюк А.З., дов. від 11.12.2014;

прокурора: Яговдік С.М., прокурор відділу Генеральної прокуратури України, посв. №029909 від 23.10.2014;

Розпорядженням Секретаря першої судової палати Вищого господарського суду України від 07.10.2015 № 02-05/757 для розгляду касаційної скарги у справі №910/6528/15-г, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 07.10.2015, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Іванова Л.Б., судді - Гольцова Л.А., Козир Т.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 у справі №910/6528/15-г (суддя Мудрий С.М.) позов задоволено частково. Суд стягнув з ДП МОУ "Готель "Козацький" на користь Національного університету оборони України імені Івана Черняховського заборгованість в сумі 145964,86 грн та пеню в сумі 498, 85 грн, розстрочивши виконання рішення та встановивши наступний порядок оплати: з травня 2015 року по листопад 2015 року відповідач сплачує щомісяця по 18300,00 грн, у грудні 2015 року сплачує залишок суми 18363,71 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Зеленін В.О., Агрикова О.В.) рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 у справі №910/6528/15-г залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій, позивач-2 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині стягнення пені (вважає, що до стягнення підлягає пеня в сумі з 24709,91 грн) та справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення, просить прийняті у даній справі судові рішення залишити без змін.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що між позивачем-2 (Сторона-1) та відповідачем (Сторона-2) 19.02.2014 укладений договір №15/3/14 "Про відшкодування витрат понесених за надання комунальних послуг (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення)", предметом якого є відшкодування Стороною-2 витрат за надані комунальні послуги (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення), що надає Сторона-1 по забезпеченню приміщень, які знаходяться за адресою: м. Київ, Авіаконструктора Антонова, 2/32, корп. 76, займаних Стороною-2.

Згідно з п. 2.1. договору, відшкодування Стороною-2 витрат за надані комунальні послуги (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення), здійснюється на підставі щомісячно наданих Стороною-1 завірених рахунків, згідно показників облікових засобів (лічильників) за діючими тарифами.

Відшкодування витрат за комунальні послуги (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення) здійснюються Стороною-2 до 15 числа місяця наступного за звітним (п. 2.2 договору).

Пунктом 3.1.2 договору визначено, що Сторона-1 зобов'язана надавати Стороні-2 для відшкодування комунальних послуг завірені рахунки до 10 числа поточного місяця.

У випадку несвоєчасного перерахування грошових коштів за отримані комунальні послуги (постачання електричної енергії, постачання теплової енергії у гарячій воді/парі, водопостачання та водовідведення), Сторона-2 виплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня (п. 4.2 договору).

Господарські суди дослідили, що позивачем-2 на виконання умов договору виставлялись рахунки на загальну суму 149636,98 грн за період липень, жовтень-грудень 2014 року, однак відповідачем здійснено часткову оплату на суму 3672,12 грн, а тому заборгованість становить 145964,86 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 25208,76 грн на підставі рахунків від 30.09.2014 № 621 (10570,86 грн) та від 31.12.2014 № 822 (14637,90 грн).

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходив з положень ЦК України, ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та, врахувавши матеріали, справи дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 146463,71 грн, з яких 145964,86грн заборгованість за договором №15/3/14 та 498,85 грн пеня.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення основного боргу в сумі 100,00грн, суди виходили з того, що позивачем-2 в розрахунку заборгованості, наданому до матеріалів позову допущено арифметичну помилку та замість суми, виставленої за рахунком від 30.11.2014 № 734 - 55530,81 грн зазначено - 55630,81 грн.

Що стосується пені, то місцевий господарський суд встановив, що дана вимога сформована позивачем відповідно до рахунків від 30.09.2014 № 621 (10570,86 грн) та від 31.12.2014 № 822 (14637,90грн), однак ці рахунки не надавались до позову і тому суд виходив з розрахунку пені, наявного в матеріалах справи, до якого, як зазначає суд, включено низку рахунків, по яких не заявляються позовні вимоги та відсутні докази щодо обґрунтованості цих рахунків, окрім пені в сумі 498,85 грн відповідно до рахунку від 31.07.2014 № 495 на суму 23494,37грн.

З огляду на наведене, суд частково задовольнив позовну вимогу про стягнення пені на суму 498,85 грн, а в стягненні пені в сумі 24709,91 грн відмовив як необґрунтовану належними засобами доказування.

Апеляційний господарський суд, погоджуючись з судом також і в частині стягненої суми пені, не прийняв розрахунок пені по рахунку від 31.12.2014 № 822 на суму 14637,90 грн як додатковий доказ наданий позивачем-2 до заяви про долучення документів до справи. Суд, посилаючись на ч. 1 ст. 101 ГПК України зазначив, що заявник не обґрунтував причин неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції та того факту чи існували ці документи в такій редакції станом на день винесення рішення.

Крім того, судом першої інстанції задоволено клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Суди встановили, що під час розгляду спору в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду справи, відповідач (відзив на позовну заяву, заява про розстрочку виконання рішення суду, відзив на апеляційну скаргу, додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу) визнав борг в сумі 145964,86грн і пеню в сумі 498,85 грн.

Касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду (ч. 2 ст. 1115 ГПК України).

Відповідно до абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Згідно зі ст. ст. 42, 43 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи (ст. 47 ГПК України).

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Однак, зі змісту прийнятих у цій справі судових рішень вбачається, що господарські суди як першої, так і апеляційної інстанцій, зазначених вимог ГПК України не дотримались та не забезпечили сторонам у справі дотримання принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Про наведене свідчить відсутність дослідження у прийнятих місцевим та апеляційним господарськими судами рішеннях усіх поданих сторонами в матеріали справи доказів.

Так, судом першої інстанції при обрахуванні суми пені, яка підлягала до стягнення з відповідача зазначено про відсутність всіх доказів в обґрунтування вимоги про стягнення пені в сумі 25208,76 грн, проте суд не звернув увагу на перелік додатків до позовної заяви.

Звертаючись з касаційною скаргою, Національний університет оборони України імені Івана Черняховського зазначив, що до матеріалів апеляційної скарги додано копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 у справі № 910/14218/14 за позовом Заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Козацький" про стягнення боргу та пені.

В обґрунтування загальної суми пені, яка обраховувалась при зверненні до суду з позовом у даній справі зазначено, що заборгованість по рахункам, включеним до розрахунку пені за рахунками від 30.09.2014 № 621 та від 31.12.2014 № 822, стягнута за судовим рішенням у справі № 910/14218/14 та на момент пред'явлення позовної заяви у даній справі не сплачена, а тому Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського продовжено нарахування пені саме по цим рахункам.

Остаточна сума пені по наведеним вище рахункам, які включають в себе рахунки, заявлені у справі №910/14218/14 сформована до стягнення з відповідача в межах даної справи на підставі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором від 19.02.2014 № 15/3/14.

З тексту постанови суду апеляційної інстанції не вбачається, що зазначений документ (постанова Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 у справі №910/14218/14) не прийнятий судом до матеріалів справи як додатково поданий доказ в розумінні ст. 101 ГПК України, а тому, колегія суддів вважає, що судом при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції мала бути надана оцінка зазначеному доказу у загальному порядку.

Оскільки Національний університет оборони України імені Івана Черняховського нараховує пеню до стягнення з відповідача в межах даної справи на підставі рахунків, які були предметом розгляду у справі №910/14218/14 (про що зазначається в касаційній та вказувалось в апеляційній скаргах), то судам попередніх інстанцій необхідно з'ясувати правову природу цих рахунків, зокрема, за яким договором були виставлені рахунки і яким чином вони стали доказом (підставою) для нарахування пені відповідачу в межах даної справи.

Пеня, за визначенням ч. 3 ст. 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

З огляду на наведене, та передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення попередніх інстанцій, прийняті у даній справі в частині розгляду позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 25208,76 грн підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 у справі №910/6528/15-г в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Козацький" на користь Національного університету оборони України імені Івана Черняховського пені в сумі 25208,76 грн скасувати та в цій частині справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 у справі №910/6528/15-г залишити без змін.

Головуючий суддя Л.Б. ІВАНОВА

Судді Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР