РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015Справа №910/16159/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Червоний металіст»

до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта»

про стягнення 5 271,56 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Кириченко Р.Ю. (представник за довіреністю від 17.06.2008р.);

від відповідача: не зявились.

Обставини справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Червоний металіст» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 5 271,56 грн., а саме основної суми страхового відшкодування в розмірі 3 960,00 грн. та суми пені в розмірі 1 311,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2013р. в м. Конотоп на вул. Конотопських девізій сталась дорожньо-транспортна пригода, за якою автомобіль НОМЕР_1 з причепом «Krone SDP27», під керуванням водія ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідача згідно полісу АС/2486575 (автомобіль) та №АС/2486575 (причіп), здійснив наїзд на паркан позивача, пошкодивши його. Постановою про адміністративне правопорушення від 17.12.2013р. ОСОБА_2 повідомлено про порушення ним ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124, 122 КУпАП. Сума страхового відшкодування, згідно складеної планової калькуляції, складає 3 960,00 грн.

Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, він проти позову заперечує, посилаючись на те, що ним здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 3 450,00 грн. (3 690,00 грн. - 510,00 грн. (франшиза позивача)). Окрім того, щодо вимоги про стягнення з нього пені, зазначив, що вони є необґрунтованими.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2015р. (суддя Літвінова М.Є.) було порушено провадження у справі №910/16159/15 та призначено розгляд справи на 20.07.2015р.

В судовому засіданні 20.07.2015р. розгляд справи було відкладено до 12.08.2015р.

Судове зсідання 12.08.2015р. не відбулось.

Розпорядженням керівника апарату Кривенко О.М. від 11.08.2015р. матеріали справи №910/16159/15 було призначено на повторний автоматичний розподіл у зв'язку з тривалим лікарняним судді Літвінової М.Є.

Відповідно до наявного в матеріалах справи протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2015р. справа №910/16159/15 була передана на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2015р. прийнято справу №910/16159/15 до розгляду суддею Морозовим С.М. та призначено судове засідання на 22.09.2015р.

В судове засідання 22.09.2015р. представник від відповідача не з'явився, заяв та клопотань до суду не надіслав.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 22 вересня 2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.05.2013р. було укладено Договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісами №АС/2486575 та №АС/2486576, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання по відшкодуванню збитків, завданих майну третіх осіб автомобілем НОМЕР_2 з причепом «Krone SDP27», ліміт за шкоду майну - 50 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн. Договір укладено з ОСОБА_2

Позивач, відповідно до матеріалів справи зазначає, що 17.12.2013р. у м. Конотоп по вул. Конотопських Дивізій сталася ДТП, за участю автомобіля НОМЕР_2 з причепом «Krone SDP27», під керуванням ОСОБА_2

В результаті вказаного ДТП було пошкоджено паркан позивача, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Протоколу про адміністративне правопорушення від 17.12.2013р., складеного інспектором з дізнання ВДАІ Конотопського МВ старшим лейтенантом ОСОБА_4

Як вбачається із матеріалів справ, позивачем було складено планову калькуляцію на ремонт огорожі заводу з північної сторони, відповідно до якої вартість матеріального збитку завданого транспортним засобом, власником якого є страхувальник відповідача, майну позивача, становить 3 960,00 грн.

17.01.2014р. позивач звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування. Вказана заява була отримана відповідачем 24.01.2014р. (про що свідчить відмітка на зворотному повідомлення №927).

За твердженням позивача, станом на момент вирішення спору, страхове відшкодування сплачено не було, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (п. 36.2.) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Таким чином, підставою вважати порушеними права позивача відповідачем при невиплаті суми страхового відшкодування на користь позивача є саме неотримання коштів від відповідача протягом 90 днів від дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У відповідності до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як вбачається із з матеріалів справи, Полісом №АС/2486576 передбачено франшизу в розмірі 510,00 грн.

Таким чином, з урахуванням наданої позивачем планової калькуляції на ремонт огорожі заводу з південної сторони, згідно з якою ремонт становить 3 960,00 грн., то до стягнення з відповідача у відповідності до викладених вище норм, підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 3 450,00 грн. = вартість ремонту в розмірі 3 960,00 грн. - франшиза відповідача в розмірі 510,00 грн.

Як підтверджується матеріалами справи, у відповідності до Страхового акту №ОЦВ-13-16433/1 від 14.05.2015р. та розрахунку до нього, відповідач на підставі платіжного доручення №28119 від 18.05.2015р. сплатив на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 3 450,00 грн.

Отже, враховуючи те, що відповідачем сплачено страхове відшкодування в розмірі 3 450,00 грн. на рахунок позивача, окрім того, така сплата була здійснена відповідачем до звернення позивача до суду з даним позовом, то позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 1 311,56 грн., нараховану за період з 28.04.2014р. по 13.05.2015р.

Відповідно до статті 36.5. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Однак, вказана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб'єктом цього договору.

Таким чином, застосування зазначеної норми до даних правовідносин є неприпустимим, з огляду на що, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 1 311,56 грн. є необґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в справі №910/16159/15 задоволенню не підлягають.

Судовий збір позивача у розмірі 1 827,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на останнього.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.09.2015р.

Суддя С.М. Морозов