РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2015Справа №910/19405/15

За позовом Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім "Ярославь"

про стягнення 45 327,72 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Тетеря І.А. (довіреність від 06.07.2015 № 1481-ню)

від відповідача: Вакулюк М.С. (довіреність б/н від 06.08.2015)

Гордієнко К.Г. (довіреність б/н від 06.08.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім "Ярославь" про стягнення 45 327,72 грн., з яких 44 052,88 грн. основного боргу, 1 108,08 грн. пені, 110,82 грн. 3% річних, 55,94 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна, що належить до державної власності №09/03 від 01.12.2003р. в частині своєчасної сплати відрахувань експлуатаційних та комунальних витрат за квітень-червень 2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2015 р. порушено провадження у справі № 910/19405/15, розгляд останньої призначено на 13.08.2015 року.

13.08.2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13.08.2015 р. оголошено перерву до 10.09.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

10.09.2015 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, та зазначає, що відповідно до Договору та додатків до нього, які погоджені сторонами, повністю оплачував вартість витрат. Будь-яких додаткових угод щодо погодження збільшення вартості експлуатаційних та комунальних витрат за твердженням відповідача між сторонами погоджено не було.

У судовому засіданні 10.09.2015 р. оголошено перерву до 24.09.2015 року на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

23.09.2015 р. через канцелярію суду від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про витребування доказів.

Відповідно до зазначеного клопотання відповідач просить витребувати у позивача довідкову інформацію (порівняльну таблицю) щодо розміру відрахувань експлуатаційних та комунальних витрат за всіма площами, які орендуються у ДТГО «Південно-Західна залізниця» іншими суб'єктами господарювання та зобов'язати ДТГО «Південно-Західна залізниця» звернутися до Антимонопольного комітету України та отримати висновок, який підтвердить, що розмір витрат, які встановленні для відшкодування відповідають дійсності.

Суд відхилив клопотання відповідача про витребування доказів, оскільки відомості, які просить витребувати відповідач, не стосуються предмету спору у даній справі.

24.09.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення, у яких зазначається, що у зв'язку зі зміною цін тарифів та фактичних витрат балансоутримувача, затверджувалися нові калькуляції, відповідно до яких відповідач мав відшкодовувати витрати балансоутримувача на утримання орендованого відповідно до нових калькуляцій.

Крім того, 24.09.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

Вказана заява мотивована тим, що за час з моменту подання позовної заяви сума боргу збільшилась у зв'язку з неповною сплатою відповідачем відшкодування витрат балансоутримувача за Договором за липень та серпень 2015р., а тому, за твердженням позивача сума основного боргу збільшилась до 61190,14 грн.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяву про збільшення розміру позовних вимог, дійшов висновку про неприйняття останньої до розгляду, з огляду на наступне.

Так, при звернення до суду з позовною заявою, позивач просив суд, крім іншого, стягнути суму основного боргу у розмірі 44 052,88 грн. за квітень-червень 2015 року.

Заяву про збільшення розміру позовних вимог позивач обґрунтовує неповною сплатою відповідачем відшкодування витрат балансоутримувача за Договором за липень та серпень 2015р.

В той же час позивач наводить новий розрахунок суми боргу, з якого вбачається, що позивачем заявляється заборгованість за період з вересня 2013 року по серпень 2015 року, однак позивачем не наведено жодних обґрунтувань та не надано жодних доказів на підтвердження сум заборгованості, викладених у розрахунку, не надано жодних пояснень щодо нових періодів заборгованості (вересень 2013 - серпень 2015), а тому суд не приймає вказану заяву про збільшення розміру позовних вимог до розгляду, що за своїм змістом є заявою про зміну предмету позову, поданою після початку розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 24.09.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги та заяву про збільшення розміру позовних вимог, надав усні пояснення по справі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили.

У судовому засіданні 24.09.2015 р., відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2003 р. між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (далі - балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Ярославь" (далі - орендар) укладено договір про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна, що належить до державної власності № 09/03 (далі - Договір).

01.06.2013 р. між сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору ( в редакції Додаткової угоди № 1 від 01.06.2013 р.), балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівель вокзального комплексу станції Київ-Пасажирський, що знаходиться за адресою: м. Київ, Площа Вокзальна, 1, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі. Загальна орендована площа складає 617,40 кв. м. в приміщенні Південного вокзалу та 50,00 кв. м. в приміщенні Західного тунелю.

Згідно з п. 2.2.1 Договору ( в редакції Додаткової угоди № 1 від 01.06.2013 р.), орендар зобов'язується своєчасно та у відповідному розмірі вносити плату на відшкодування витрат балансоутриувача по утриманню орендованого нерухомого майна на рахунок балансоутримувача.

Положеннями п 4.1 Договору ( в редакції Додаткової угоди № 1 від 01.06.2013 р.) передбачено, що орендар відшкодовує балансоутримумчу витрати відповідно до Додатку №1 та Додатку №2 до даної Додаткової угоди у співвідношенні до займаної площі.

Орендар перераховує кошти за цим Договором не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним (п. 4.4 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 01.06.2013 р. сторони доповнили Договір підпунктом 2.2.4, відповідно до якого розмір плати переглядається щоквартально в разі зміни цін, тарифів та фактичних витрат балансоутримувача.

Також Додатковою угодою № 1 від 01.06.2013 р. сторони доповнили Договір пунктом 6.6, відповідно до якого невід'ємною частиною даного Договору є Додатки: Додаток № 1 копія калькуляції відрахувань експлуатаційних та комунальних витрат на утримання 1 м. кв. Південного вокзалу в місяць для орендаря ТОВ «Торговий дім «Ярославь» (станом на 01.04.2013 року); Додаток№2 копія калькуляції відрахувань експлуатаційних та комунальних витрат на утримання 1 м. кв. Західного тунелю в місяць для орендаря ТОВ «Торговий дім «Ярославь» (станом на 01.04.2013 року).

Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначив, що у зв'язку зі змінами цін, тарифів та фактичних витрат балансоутримувача, затверджувалися нові калькуляції - станом на 01.02.2015р. та станом на 01.05.2015р. та відповідно до яких переглядався розмір плати за Договором, та зазначив, що станом липень 2015 р. заборгованість відповідача становить 44 052,88 грн., яка складається із заборгованості за квітень 2015 р. у розмірі 13 985,24 грн., травень 2015 р. у розмірі 15 033,82 грн., червень 2015 р. у розмірі 15 033,82 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Позивач зазначає, що борг у розмірі 44 052,88 грн. виник за квітень - червень 2015 року, відповідно до калькуляцій станом на 01.02.2015р. та станом на 01.05.2015р.

Суд зазначає, що між сторонами були погоджені Додаток № 1 та Додаток № 2, відповідно до яких встановлені розміри витрат, які повинен відшкодовувати відповідач (19,06 грн. за 1 кв.м Південного вокзалу та 23,30 за 1 кв. м. Західного тунелю).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відшкодовував витрати відповідно до Додатків № 1 та № 2 до Договору та виставленого позивачем рахунку-фактури № 962, у загальному розмірі 12 930,37 грн. за місяць.

Як вбачається з доказів, наявних у матеріалах справи (платіжні доручення № 899 від 15.05.2015 р., № 7 від 19.06.2015 р. № 38 від 13.08.2015 р.), відповідачем повністю сплачено заборгованість за квітень - червень 2015 року у розмірі, погодженому сторонами відповідно до Додатків № 1 та № 2 до Договору.

При цьому, суд не бере до уваги твердження позивача щодо того, що у зв'язку зі змінами цін, тарифів та фактичних витрат балансоутримувача затверджувалися нові калькуляції, а тому відповідач повинен оплачувати витрати відповідно до нових калькуляцій з огляду на наступне.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 6.2 Договору, зміни або доповнення до цього Договору допускаються за взаємною згодою сторін та здійснюються шляхом підписання додаткових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем не наданого жодного доказу на підтвердження того, що між сторонами були підписані Додаткові угоди до Договору, якими змінювались розміри витрат, які повинен відшкодовувати відповідач.

На підтвердження своїх вимог позивач надає накази про введення в дію калькуляцій відрахувань експлуатаційних та комунальних витрат на утримання 1 кв. м по вокзалу Київ-Пасажирський та відповідні калькуляції.

Однак, жодного доказу на підтвердження того, що між сторонами погоджені зазначені калькуляції, або укладені відповідні додатки до Договору щодо зміни розміру відрахувань, як це передбачено п. 6.2 Договору, суду не надано.

За приписами статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Калькуляції про зміну вартості відрахувань експлуатаційних та комунальних витрат та відповідні рахунки, позивач направив відповідачу під час розгляду справи у суді, при цьому жодних Додатків чи Додаткових угод щодо зміни розміру відрахувань на момент вирішення спору, сторонами надано не було, отже, чинними є витрати, що підлягають відшкодуванню в редакції Договору та Додатків № 1 та № 2.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення викладені у ст. 193 Господарського кодексу України.

Приймаючи до уваги відсутність доказів виникнення у відповідача обов'язку з відшкодування витрат у більшому розмір, ніж передбачено Додатками № 1 та №2 до Договору, суд дійшов висновку, що відповідачем належним чином виконані зобов'язання щодо оплати вартості експлуатаційних та комунальних витрат за квітень - травень 2015 року, відповідно до умов, погоджених сторонами у Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору, а тому вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 44 052,88 грн. задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 1 108,08 грн. пені, 110,82 грн. 3% річних та 55,94 грн. інфляційних втрат.

Оскільки зазначені вимоги є похідними від вимоги про стягнення суми основного боргу, у якій судом відмовлено, вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених вище.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 29.09.15 р.

Суддя С.О. Турчин