ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Справа № 920/815/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Істоміна О.А. , суддя Пушай В.І.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю №1 від 28.05.15р.

відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу приватного підприємства "Рось" Філії "Роменський молочний комбінат", м. Ромни (вх. № 3954С/3-11) на рішення господарського суду Сумської області від 30.06.2015 р. у справі № 920/815/15

за позовом: сільськогосподарського виробничого кооперативу "Буринська Слобода", м. Буринь

до приватного підприємства "Рось" Філії "Роменський молочний комбінат", м. Ромни

про стягнення 211901,33 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 р. сільськогосподарський виробничий кооператив "Буринська Слобода" звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з приватного підприємства "Рось" Філії "Роменський молочний комбінат" 193680 грн. 54 коп. заборгованості, 18220 грн. 79 коп. пені за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 15.12.2014 року договору поставки сировини за № 2.

Рішенням господарського суду Сумської області від 30.06.2015 р. (суддя Резніченко О.Ю.) позов задоволено повністю. Стягнуто з приватного підприємства Рось Філія Роменський молочний комбінат на користь сільськогосподарського виробничого кооперативу Буринська Слобода 193680 грн. 54 коп. заборгованості, 18220 грн. 79 коп. пені, 4238 грн. 03 коп. судового збору.

Відповідач з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Судові витрати покласти на позивача.

Так, в своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивачем при подання суду первинних документів в обґрунтування своїх вимог, не було надано жодної довіреності на осіб, які отримували товар.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.07.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 31.08.2015 р.

Позивач 25.08.2015 р. надав за вх. № 12250 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

В судове засідання, призначене на 31.08.2015 р. представник відповідача не зявився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності його представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 15.12.2014 року між сторонами було укладено договір поставки сировини за № 2 (надалі Договір).

Договір недійсним або неукладеним сторонами в судовому порядку не визнавався.

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобовязався поставити, а відповідач прийняти та оплатити молоко сировину коров'ячу незбирану натуральну охолоджену (надалі товар).

Згідно п. 4.1 Договору ціна на молоко визначається сторонами і оформлюється протоколом узгодження цін.

Сторони підписали до Договору протокол на погодження цін, в якому визначили, що ціна товару становить 5200,00 грн. за одну базисну тонну (з ПДВ).

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання вимог спірного договору 18.03.2015 року поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на суму 143683,65 грн., що підтверджується підписаною сторонами товарно-транспортною накладною № 86.

Також, як свідчать матеріали справи, 19.03.2015 року позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на суму 149159,94 грн., що підтверджується підписаною сторонами товарно-транспортною накладною № 88.

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата за товар здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів, у безготівковому порядку, на поточний рахунок позивача протягом 3 банківських днів з моменту отримання відповідної партії товару.

Проте, відповідачем було здійснено часткову оплату за отриманий товар в сумі 99163,03 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 493 від 18.03.2015 року.

31.03.2015 року між сторонами був складений та підписаний акт звірки взаємних розрахунків, де сторони визначили розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а саме 193680,54 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензіями, відповідач на претензії не відповів, борг не сплатив, чим змусив позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача за поставлений товар 193680,54 грн. боргу.

Таким чином, не сплаченою залишилась сума отриманого відповідачем товару в розмірі 193680,54 грн.

Таким чином, як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, заборгованість відповідача перед позивачем становить 193680,54 грн., яка не спростована відповідачем.

З урахуванням фактичних обставин справи та положень ст. ст. 509, 526, 530, 629, 692, 712 ЦК України та ст. 193 ГК України суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимоги позивача в сумі 193680,54 грн.

Колегія суддів також погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості стягнення з відповідача пені у розмірі 18220,79 грн. за період з 24.03.2015 р. по 20.05.2015 р. Перевіркою наданого позивачем розрахунку встановлено, що він здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства (ст. 230 ГК України), положень договору (п. 6.1) та фактичних обставин справи.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів на спростування як суми основного боргу, так і нарахованої на неї суми пені. Заперечення відповідача фактично зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивачем при подання суду первинних документів в обґрунтування своїх вимог, не було надано жодної довіреності на осіб, які отримували товар.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі твердження відповідача позбавлені належної переконливості, оскільки наявними матеріалами справи та частковою оплатою відповідачем поставленого позивачем товару, відсутністю зауважень щодо кількості та якості отриманого відповідачем від позивача товару підтверджується факт поставки позивачем спірного товару та його прийняття відповідачем, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Відсутність довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей не спростовує факту поставки позивачем відповідачеві спірного товару, підтвердженого належними та допустимими доказами.

Крім того колегія суддів зазначає, що до відзиву позивача на апеляційну скаргу додана генеральна довіреність №01-15 від 01.01.15 р. на отримання ТМЦ громадянкою ОСОБА_2 (а.с. 75). В силу положень ч.1 ст. 101 ГПК України колегія суддів не приймає цей новий доказ на стадії апеляційного провадження, але зауважує, що відповідач не міг не знати про оформлення ним генеральної довіреності на отримання ТМЦ від СВК «Буринська Слобода».

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Рось" Філії "Роменський молочний комбінат", м. Ромни на рішення господарського суду Сумської області від 30.06.2015 р. у справі № 920/815/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 30.06.2015 р. у справі № 920/815/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 07.09.15

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Пушай В.І.