ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.09.15р. Справа № 904/6795/15

За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат", м. Докучаєвськ, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення 971792 грн 15 коп.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник, ОСОБА_2, довіреність від 14.08.2015;

від відповідача: представник ОСОБА_3, довіреність №95 від 02.06.2015

СУТЬ СПОРУ:

30.07.2015 позивач - ОСОБА_1 акціонерного товариства "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" (далі - ПрАП "ДФДК") звернувся з позовною заявою від 07.07.2015 до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (далі - ПАТ "ДМКД") про стягнення основного боргу у сумі 541808,77 грн, інфляційних нарахувань у сумі 398822,70 грн, 3% річних у сумі 20974,68 грн та пені у сумі 10186,00 грн., нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 119/13-0759-02, укладеного між сторонами 18.03.2013.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2015 було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 18.08.2015.

18.08.2015 відзивом на позовну заяву від 14.08.2015 відповідач проти заявлених вимог заперечив.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено з 18.08.2015 на 15.09.2015 та з 15.09.2015 на 30.09.2015.

15.09.2015 до суду представником позивача надано заперечення на відзив відповідача, в якому він вважає доводи останнього надуманими та такими, що не відповідають дійсності, тому, на його думку, вони не можуть бути прийняті судом до уваги.

Ухвалою суду від 15.09.2015 клопотання позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" про здійснення заходів до забезпечення позову залишено без розгляду.

28.09.2015 позивач надіслав на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про збільшення позовних вимог.

У судовому засіданні 30.09.2015 суд, керуючись ч.4 ст.63 ГПК України, виніс ухвалу про повернення заяви позивачу без розгляду.

30.09.2015 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій змінив період нарахування заявлених вимог та донарахував 3% річних та інфляційні втрати, тим самим змінивши загальну суму ціни позову, проте доказів щодо направлення такої заяви відповідачу не надав та доказів про сплату судового збору не надав у відповідності до законодавства України.

Тому суд не приймає та не враховує цю заяву при вирішенні спору, а розглядає справу за первісними заявленими вимогами.

Позивач підтримав повністю заявлені позовні вимоги та наполіг на їх задоволенні, а доводи відповідача вважає безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2013 між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" (далі постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (далі покупець) укладено договір поставки № 119/13-0759-02 (далі договір), відповідно до умов п.1.1 якого, постачальник зобовязується передати у власність покупця флюсо-доломітну продукцію виробництва ПрАТ "ДФДК" (далі ресурси), а покупець прийняти та оплатити ресурси на умовах, передбачених договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що кількість, номенклатура ресурсів зазначаються в специфікації до договору, яка є невід ємною його частиною.

Строк поставки ресурсів зазначається у специфікації у відповідності до п.3.2 договору.

Згідно п. 5 специфікації №2 від 14.02.2014 оплата за кожну партію ресурсу проводиться покупцем протягом 3-х календарних днів після дати виставлення рахунку. Покупець не має права відмовитись від оплати товару після виставлення постачальником рахунку.

Строк дії договору сторони погодили у п. 10.2 договору за яким договір вступає в чинність з 01.04.2013 та у специфікації №1 від 25.02.2014 продовжили його дію до 31.05.2015.

На виконання умов договору поставки та специфікації № 2 від 14.02.2014 позивач 18.02.2014 здійснив поставку ресурсів загальною кількістю 3771,40 т та загальною вартістю 670388,98 грн.

По факту поставки ресурсів сторонами було підписано акт прийому-передачі № 90361551 від 18.02.2014 (а.с. 16), в якому сторони підтверджують факт передачі постачальником та факт прийняття покупцем ресурсів з посиланням на найменування ресурсів, їх кількості, вартості, дати відвантаження та номеру транспортного документу.

При цьому, договірні зобовязання в частині своєчасної оплати останнім не були виконані покупцем належним чином, оплата була здійснена лише частково на суму 128580,21 грн у вигляді залишку невикористаного авансового платежу минулого періоду. Таким чином, станом на останній день лютого 2014, як на останній день дії специфікації № 2, загальна заборгованість покупця перед постачальником за поставлені ресурси склала 541808,77 грн.

Відповідач в порушення умов договору не здійснив повну оплату послуг за постачання ресурсів за період з 18.02.2014 по 13.07.2015, внаслідок чого за ним виникла заборгованість в сумі 541808,77 грн, за стягненням якої позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки позивачем ресурсів відповідачу підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений договором строк заборгованість за поставку ресурсу в сумі 541808,77 грн не оплатив, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобовязань за вказаним договором відповідачем.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 13.07.2014 по 16.07.2014 в сумі 10186,00 грн суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

В ст.253 Цивільного кодексу України дається визначення позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі порушення більше ніж на 30 календарних днів строку оплати ресурсів, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачені наслідки спливу строку позовної давності, зокрема, ч.3 та ч.4 визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач не подавав заяву про застосування строку позовної давності, але позивач самостійно розрахував пеню відповідно до законодавства з посиланням на строк позовної давності.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд, перевіривши розрахунок пені позивача, вважає його помилковим, оскільки кінець періоду, за який позивач нараховує пеню виходить за межі строків вищезазначеного законодавства України. Суд зазначає, що нарахування пені мало закінчитись через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано - до 22.08.2014, тобто 21.08.2014 включно, проте позивач нарахував пеню до 30.08.2014. Тому пеня підлягає стягненню з відповідача за умовами п. 7.2 договору та ч. 6 ст. 232 ГК України частково, а саме за період з 13.07.2014 по 21.08.2014 включно у загальній сумі 8452,22 грн, в решті суми пені слід відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за період з березня 2014 року по травень 2015 року у сумі 398822,70 грн є обґрунтованими та вірними.

3% річних позивач нараховує за період з 29.03.2014 по 13.07.2015 за 471 день у сумі 20974,68 грн, що також є обґрунтованими та вірними.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково, а саме 541808,77 грн основного боргу, 398822,70 грн інфляційних нарахувань, 20974,68 грн 3% річних та 8452,22 грн пені, в решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача пропорційно задоволеним вимогам покладаються витрати по сплаті судового збору в сумі 19401,17 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 230, 232, 253, 257, 258, 267, 530, 546, 549, 610, 611, 625, 627, 629, 638, 639, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193, 216, 222, 265, Господарського кодексу України, ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова, буд. 18б, ідентифікаційний код 05393043) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" (85740, Донецька область, м. Докучаєвськ, вул. Тельмана, 2, ідентифікаційний код 00191856) - 541808,77 грн основного боргу, 398822,70 грн інфляційних нарахувань, 20974,68 грн 3% річних та 8452,22 грн пені та 19401,17 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано - 05.10.2015.

Суддя В.Д. Воронько