РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2015Справа №910/22036/15
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про стягнення 65253,86 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, та нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України санкцій, разом у сумі 65253,86 грн., оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Позивач на виконання вимог ухвали подав додаткові документи через канцелярію суду, однак представника у судове засідання не направив, тому будь-які несприятливі наслідки такого ненаправлення представника покладаються на Позивача відповідно.

Відзиву на позов Відповідач не подав, у судове засідання представника також не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення, оскільки ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача згідно відомостей, які містяться у ЄДРЮО та ФОП та у матеріалах справи, тому будь-які несприятливі наслідки такого ненаправлення представника покладаються на Відповідача відповідно.

Судом враховано викладену у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 правову позицію, що у випадку нез'явлення в засідання суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась, і перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

23.12.2012 по вул. Карпатській, в м. Коломия, Івано-Франківської області була скоєна ДТП за участю трьох автомобілів: 1) «Мазда», д.р.н. АА7330МВ, водій Боса-Федорак У.В.; 2) «Мерседес», д.р.н. АТ2328АО, водій Ткачик І.В.; 3) «Хонда», д.р.н. ВС4881СІ, водій Кушла З.В.

Причинами стало те, що водій Боса-Федорак У.В., керуючи автомобілем «Мазда», д.р.н. АА7330МВ, зіткнувся з автомобілем «Мерседес», д.р.н. АТ2328АО, під керуванням водія Ткачик І.В., унаслідок чого автомобіль «Мазда», д.р.н. АА7330МВ, відкинуло на попередню смугу руху, у цей час автомобіль «Хонда», д.р.н. ВС4881СІ, під керуванням водія Кушла З.В., уникаючи зіткнення з некерованим автомобілем «Мазда», д.р.н. АА7330МВ, заїхав на обочину з правого боку, де допустив зіткнення правою стороною з бетонною огорожею.

Дані обставини підтверджуються довідками ДАІ про ДТП, та постановою районного суду, копії яких містяться у справі.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Хонда», д.р.н. ВС4881СІ (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить Кушла В.З. на праві власності, був під керуванням Кушла З.В. на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування).

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, враховуючи рахунки ремонтного СТО (від 25.01.2013 - 1071,90 грн., від 25.12.2012 - 35193,60 грн.), Позивачем було складено страхові акти, відповідно до яких Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 35193,60 грн. - Кушла В.З., а 1071,90 грн. - на ремонтне СТО.

При цьому, закон не зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення Застрахованого автомобіля, та матеріали справи не містять доказів, що вигодонабувач за Договором страхування заперечував проти виплати Позивачем суми страхового відшкодування на ремонтне СТО Застрахованого автомобіля для відновлення останнього, та оскільки відновлення пошкодженого майна (Застрахованого автомобіля) не суперечить ані інтересам вигодонабувача, ані страхувальника за Договором; суду не доведено протилежного.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм Боса-Федорак У.В. автомобіля «Мазда», д.р.н. АА7330МВ, під час експлуатації останнього, і її вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою районного суду (про описку в основній постанові).

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія Боса-Федорак У.В. як особи, яка експлуатує автомобіля «Мазда», д.р.н. АА7330МВ, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № АВ/2743719 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000 грн., франшиза - 0).

Отже, на Відповідача вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації водієм Боса-Федорак У.В. автомобіля «Мазда», д.р.н. АА7330МВ, під час ДТП.

Відповідач письмових заперечень проти позову не надав, натомість у листі-відмові виплатити Позивачу страхове відшкодування посилався, що у постанові суду відсутні відомості про участь у ДТП Застрахованого автомобіля.

Судом такі доводи в якості заперечень проти позову відхилені, оскільки у доданій до позову постанові суду виправлено описку та вказано про участь у ДТП Застрахованого автомобіля, і також вказано, як, та внаслідок чого Застрахований автомобіль отримав у ДТП пошкодження. Дослідивши матеріали справи в сукупності з постановою районного суду про виправлення описки, суд у даній справі дійшов висновку про вину страхувальника Відповідача у завданні у ДТП пошкоджень Застрахованому автомобілю.

Матеріалами справи підтверджується фактична вартість ремонту на СТО Застрахованого автомобіля в розмірі 36265,50 грн. (1071,90 грн. + 35193,60 грн.), та Позивач у складених на виконання умов Договору страхових актах розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 36265,50 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої Позивачем вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, не доведено наявності коефіцієнту зносу деталей Застрахованого автомобіля, і також Відповідач не спростував розраховану Позивачем суму страхового відшкодування.

Судом встановлено, що наведені у рахунках СТО матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідках ДАІ та фотографіях пошкоджень, і Відповідачем не надано доказів протилежного.

Розглядаючи спір по суті суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15 викладено правову позицію про те, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування Страховик набуває права зворотної вимоги до Страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АВ/2743719 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду в межах ліміту відповідальності Відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (50000 грн.), не більше фактичної вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля на СТО (36265,50 грн.), виходячи з суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (36265,50 грн.) і при цьому за мінусом франшизи (0 грн.), та отже в сумі 36265,50 грн.

Відповідачем не було у добровільному порядку виплачено Позивачу страхове відшкодування в розмірі 36265,50 грн., тому, з огляду на все вищенаведене, позовні вимоги про стягнення 36265,50 грн. страхового відшкодування визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У частині вимог про стягнення з Відповідача нарахованих Позивачем сум втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України суд відмовляє, оскільки обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадку відшкодування шкоди, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав. Аналогічну правову позицію викладено в п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (м. Київ, вул. Саксаганського, 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ідентифікаційний код 31650052) 36265 (тридцять шість тисяч двісті шістдесят п'ять) грн. 50 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1015 (одну тисячу п'ятнадцять) грн. 37 коп. судового збору.

Видати наказ.

У іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.10.2015

Суддя Сташків Р.Б.