ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2015 р. Справа № 923/1298/15
Господарський суд Херсонської області у складі судді Пригузи П.Д. при секретарі Рубанику О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, вул. Больнична, 95а, с.Тягинка Бериславського району Херсонської області,
до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія", ідентифікаційний код 32702078, вул. Макарова, 203 , м. Херсон,
про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (доходу)
за участю представників сторін:
від позивача - ОСОБА_1, паспорт;
від відповідача - від відповідача - ОСОБА_3, довіреність № 02-01/07 від 02.04.2015р.
Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія", далі відповідач, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (доходу) за період з 22.10.2014 по 07.07.2015 року та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В позовній заяві не було вказано сум заробітної плати та розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що позивач мотивував відсутністю документів і відомостей які йому не надано відповідачем, просив суд витребувати від відповідача такі відомості для здійснення розрахунків.
Ухвалою від 29.07.2015 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, витребував від відповідача відзив на позов з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин; копії реєстраційних документів; копію наказу про звільнення позивача з роботи; довідку про заборгованість по заробітній платі перед позивачем; довідку про середній заробіток позивача до його звільнення (без урахування податків, зборів та інших обов'язкових нарахувань на фонд заробітної плати).
Відповідач відзиву на позов не надав, надав в судовому засіданні відомості, які залучені до справи, яких вбачається, що позивач, згідно наказу № 108-к/зв про припинення трудового договору був звільнений 14 жовтня 2014 року, стверджує, що станом на 28.09.2015 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 5725,28грн. Згідно довідки відповідача № 444/04 від 10.09.2015р. (а.с. 22) середньоденна заробітна плата за робочий день позивача складає 56,07грн.
Представник відповідача підтвердив, що позивач дійсно був звільнений з роботи і з ним не проведено повного розрахунку по заробітній платі, але проти стягнення середнього заробітку заперечує з тих мотивів, що, на його думку, відповідно до позовної заяви предметом спору є лише стягнення нарахованої, але не сплаченої заробітної плати, отже задоволення вимог по стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку є за межами позовних вимог.
В судовому засіданні 10.09.2015 та 28.09.2015 оголошувалася перерва для реалізації сторонами наміру укласти мирову угоду, якої сторони не досягнули.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до п. п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100.
Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1, згідно наказу № 108-к/зв про припинення трудового договору був звільнений з роботи 14.10.2014 року, а розрахунок з ним на час звільнення не проведено до цього часу. Згідно довідки відповідача (а.с. 21), станом на 10.09.2015 заборгованість по заробітній платі перед позивачем становила 6929,34грн., а станом на 28.09.205 5725,28грн. Згідно довідки відповідача № 444/04 від 10.09.2015р. (а.с. 22) середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 56,07грн.
Таким чином, факт порушення прав позивача щодо проведення розрахунку у день звільнення та вина відповідача є безспірними, що обумовлює необхідність застосування норм права щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за увесь період затримки відповідно до розрахунку позивача за 249 календарних днів.
В іншій частині позовні вимоги відхиляються.
Задовольняючи позовні вимоги, суд відхиляє заперечення відповідача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем з наступних підстав. Відповідно до прохальної частини позовної заяви (а.с. 6) позивач сформулював свої вимоги з двох пунктів, а саме просив: 1) стягнути заборгованість по заробітній платі; 2) середній заробіток за час вимушеного прогулу. Другий пункт позовної вимоги був уточнений позивачем відповідно до наданого розрахунку позовних вимог (а.с. 17), яким зазначено про вимоги стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні. Саме про ці вимоги йдеться у обґрунтуванні позовної заяви, саме такі вимоги підтримані позивачем у судових засіданнях за участю представника відповідача.
Отже, суд вважає, що тлумачення (розуміння) відповідачем змісту позовних вимог та предмету спору є помилковим, не відповідає змісту позовної заяви та матеріалам справи.
Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.
Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -
1. Позов задовольнити частково.
3. В іншій частині позовні вимоги відхилити.
Повне рішення складено та підписано 02.10.2015 р.
Суддя П.Д. Пригуза