РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015Справа №910/18274/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева торговельна компанія"

про стягнення 66 213,91 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: Мельниченко В.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 22 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Міський комерційний Банк", 15 липня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 11.06.2015 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева торгівельна компанія", про стягнення заборгованості за договором в розмірі 66 213,91грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем в розмірі 66 213,91 грн. за користуванням кредиту за договором овердрафту, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість відповідно до вказаного правочину.

Ухвалою суду від 17.07.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/18274/15 та призначено розгляд справи на 11.08.2015 року.

11 серпня 2015 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про застосування позовної давності та клопотання про відкладення розгляду справи. Дані документи долучено судом до матеріалів справи.

Представники сторін у судове засідання 11.08.2015 з'явились. Представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення по суті спору та письмові пояснення у справі, які судом долучено до матеріалів справи. Представник відповідача заперечив проти позову та дав пояснення по суті спору.

Також в судовому засіданні 11.08.2015 року представниками сторін було заявлено спільне клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року судом, за клопотанням представників сторін, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, в судовому засіданні оголошено перерву до 22.09.2015 року.

Через відділ діловодства суду 22.09.2015 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначений документ було долучено до матеріалів справи.

В судове засідання 22.09.2015 року представник позивача з'явився, дав пояснення по суті спору, а також подав заяву, якою підтвердив наявність заборгованості відповідача перед позивачем станом на дату винесення рішення в розмірі зазначеному в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 22.09.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали не виконав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2012 між Публічним акціонерним товариством "Конверсбанк" (Банк, правонаступником якого відповідно до статуту є Позивач) та Відповідачем (Позичальник) було укладено Договір про надання овердрафту № 862/980-ЮО/О (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір), відповідно до п. 1.1 умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу короткостроковий кредит у вигляді відновлювального овердрафту для проведення його платежів, у тому числі для погашення процентів за цим договором, понад залишок коштів на поточному рахунку позичальника № 01 в ПАТ "Конверсбанк", за рахунок кредиту в межах встановленого ліміту овердрафту, при відсутності обов'язкових до оплати позичальником платіжних документів про примусове списання/стягнення, відповідно до чинного законодавства України та вимог нормативно-правових актів НБУ про проведення розрахунків.

Відповідно до п.п 1.2 - 1.8 Договору ліміт овердрафту - це максимально припустима сума кредиту, що спрямовується на покриття недостатньої суми коштів на поточному рахунку Позичальника. Ліміт розраховується на підставі аналізу даних про рух коштів по поточному рахунку, балансу позичальника і звіту про фінансові результати за останні три звітні дати, кредитної історії та інших показників відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. На момент підписання цього договору Ліміт складає 2000000,00 грн. Процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі 30% процентів річних. Комісія за відкриття рахунку нарахованих доходів - 0 процентів від розміру кредиту. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 0 процентів від розміру кредиту. Ліміт овердрафту встановлюється строком з "03" серпня 2012 року по "02" серпня 2013 року. Залишок заборгованості по овердрафту по поточному рахунку на початок операційного дня, наступного за кінцевим терміном дії ліміту овердрафту, вважається простроченим. Заборгованістю за кредитом за цим Договором вважається залишок за дебетом поточного рахунку позичальника 01 в банку протягом операційного чи вихідного дня та/або сума простроченої заборгованості за кредитом, що обліковується на відповідних рахунках в ПАТ «Конверсбанк».

За умовами Кредитного договору, кошти надавалися відповідачу на умовах їх забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності. Умови кредитування сторонами погоджено в розділі 3 Кредитного договору, який зокрема включає умови надання та повернення кредитних коштів, а також порядок, строки нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Оцінивши в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 1054 параграфу 2 глави 71 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вже було встановлено судом, 03 серпня 2012 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання овердрафту № 862/980-ЮО/О, відповідно до п. 1.1 умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу короткостроковий кредит у вигляді відновлювального овердрафту для проведення його платежів, у тому числі для погашення процентів за цим договором, понад залишок коштів на поточному рахунку позичальника № 01 в ПАТ "Конверсбанк", за рахунок кредиту в межах встановленого ліміту овердрафту, при відсутності обов'язкових до оплати позичальником платіжних документів про примусове списання/стягнення, відповідно до чинного законодавства України та вимог нормативно-правових актів НБУ про проведення розрахунків.

Договором № 1 від 10.08.2012 року були внесені зміни до зазначеного вище договору та збільшено суму відновлювальної відкличної кредитної лінії до 6 000 000,00 грн. та змінено відсоткову ставку на 26,7 %.

Залученими до матеріалів справи виписками позивача про рух коштів між ним і Відповідачем, а також довідкою про стан заборгованості відповідача, підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором належним чином та в повному обсязі, та надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 6 000 000 грн., та натомість цими ж виписками підтверджується виконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів не в повному обсязі, що призвело до накопичення заборгованості.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по нарахованим відсоткам в розмірі 43 890,41 грн., які вважаються непогашеними перед банком станом на 10.12.2013 року за період з 10.12.2013 року по 19.12.2013 року і також є непогашеними на даний час, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам Кредитного договору.

Окрім того, позивачем була нарахована пеня в розмірі 22 323,50 грн. за несвоєчасну сплату процентів, проте відповідач не погодився із зазначеними датами нарахування пені, посилаючись на прострочену спеціальну позовну давність в один рік, що унеможливлює стягнення пені, на його думку, відповідно до чинного законодавства.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд дійшов висновку про те, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

У відповідності до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права, - позовна давність - встановлюється тривалість у три роки.

Положеннями ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог, в тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Нормами ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності чи право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення свого права.

У своїй постанові від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" пленум Вищого господарського суду України постановив роз'яснення відповідно до яких, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Пунктом 5.3. Договору сторонами погоджено, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом відповідач сплачує позивачу пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національною банку України, що діє у період прострочення та нараховується щоденно. А тому, враховуючи те, що початок строку перебігу спеціальної позовної давності виникло у позивача з - 10.12.2013 року і, відповідно, закінчується - 10.12.2014 року, тобто після спливу 1 року.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що за приписами ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як встановлено судом, позовна давність з нарахованої пені не переривалась.

У своїй постанові від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" Пленум Вищого господарського суду України постановив роз'яснення, відповідно до яких у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Матеріали справи свідчать, що позивач 15.07.2015 року звернувся до суду з позовною заявою від 11.06.2015 року до відповідача про стягнення заборгованості за Договором. Отже, позивач звернувся із простроченням строків позовної давності для стягнення пені, саме за період 2013 року, а відтак, зважаючи на відповідне звернення позивача до суду тільки в липні 2015 році, строк спеціальної позовної давності, який визначив позивач в своїй позовній заяві, починаючи з 10.12.2013р. по 19.12.2013р. без переривання таких строків, тобто після спливу 1 року, який передбачений ст. 258 Цивільного кодексу України, закінчився з 19.12.2014 року, що свідчить про те, що позивачем було пропущено строк можливого стягнення пені з відповідача.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В матеріалах справи міститься клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, як підставу про відмову в позовних вимогах щодо стягнення пені.

За таких обставин, дослідивши подані сторонами докази та матеріали справи в цілому, суд дійшов висновку про обґрунтованість застосування заявленого відповідачем клопотання щодо строків позовної давності відносно вимог позивача про стягнення пені за період з 10.12.2013р. по 19.12.2013р., що є підставою для відмови позивачу у позові за викладених в ньому підстав у вказаній частині.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 43 890,41 грн. заборгованості по відсоткам.

Господарський суд, враховуючи загальну суму ціни позову в розмірі 66 213,91 грн., дійшов висновку, що судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,04 грн. пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 43 890,41 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева торговельна компанія" (код ЄДРЮОФОП 37701112 адреса: 01021, м. Київ, ВУЛИЦЯ КЛОВСЬКИЙ УЗВІЗ, будинок 7 ЛІТЕРА А, офіс 36) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" (код ЄДРЮОФОП 34353904, адреса: 03141, м. Київ, вул. Солом'янська, 33) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошті: основний борг в розмірі 43 890,41 грн. (сорок три тисячі вісімсот дев'яносто гривень 41 копійка) заборгованості по процентах.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева торговельна компанія" (код ЄДРЮОФОП 37701112 адреса: 01021, м. Київ, ВУЛИЦЯ КЛОВСЬКИЙ УЗВІЗ, будинок 7 ЛІТЕРА А, офіс 36) в дохід Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,04 грн. (одна тисяча двісті чотирнадцять гривень 04 копійки). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/18274/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 28.09.2015 року.

Суддя О.С. Комарова