РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа № 906/800/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Мельник О.В.

суддів Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу позивача Приватне підприємство "Марго" на рішення господарського суду Житомирської області від 29.07.15 р.

у справі № 906/800/15 (суддя Сікорська Н.А. )

позивач Приватне підприємство "Марго"

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Агростем" (с.Щеніїв, Черняхівський район, Житомирська область)

про стягнення 676310,35 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Хоменко Ю.А. ( представник, довіреність у справі)

відповідача - не з'явився

Судом роз'яснено представнику позивача права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 29.07.2015 року ( суддя Сі- корська Н.А.) у справі № 906/800/15 позовні вимоги Приватного підприємства "Марго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" про стягнення 676310,35 грн. задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" на користь Приватного підприємства "Марго" 27631,28 грн. основного боргу; 1872,87 грн. пені; - 1439,85 грн. 3% річних; 5526,26 грн. штрафу; 729,41 грн. судового збору.

Відмовлено в позові в частині стягнення 47343,88 грн. основного боргу, 338,98 грн. пені, 9468,77 грн. штрафу та 2467,07 3% річних.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд керувався положеннями ст. 174, ст. 193, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.525,526, 530,549, 612,625,655,663,692 Цивільного кодексу України , п.1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань та прийшов до висновку, що оскільки позивачем не виставлялась вимоги про оплату відповідачем заборгованості на суму 74975, 16 грн., вказана сума стягнення задоволенню не підлягає.

Стягуючи штраф, пеню та 3% річних , суд виходив із основної заборгованості в розмірі 27631,28 грн.

Не погодившись з постановленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що оскаржуване рішення суду щодо відмови в частині позову є незаконним та необґрунтованим, оскільки при прийнятті такого рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального і процесуального права, неправильно і неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, а тому є передбачені законодавством (ст. 104 ГПК України) підстави для його скасування.

Апелянт вважає, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплатити виконані роботи відповідно до умов Договору.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 29.09.2009 р. у справі № 3-3902к09.

Вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови Позивачу в задоволенні позовних вимог в частині перерахунку суми основного боргу відповідно до положень п. 4.2 Договору, мотивуючи це відсутністю рахунку.

Скаржник наголошує, що висновки суду першої інстанції, що право на звернення до суду з вимогою про стягнення вартості неоплаченого товару за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі гривні до долару США могло виникнути після виставлення позивачем відповідного рахунку є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства .

Таким чином, в порушення ст.ст. 526, 691, 692 ЦК України, судом прийнято рішення про відмову в частині позову щодо перерахунку основного боргу за курсом гривні до долару США.

Вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 34, ст. 43, ст. 82 ГПК України, відповідно до яких рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, при прийнятті оскаржуваного рішення прийняв до уваги та оцінював лише пояснення Відповідача.

За таких обставин просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 29.07.2015р. та задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги скаржник вказує, що господарським судом Житомирської області позовні вимоги задоволені лише частково у зв'язку з тим, що відсутні докази виставлення рахунків з урахуванням курсової різниці та отримання їх відповідачем.

В свою чергу, скаржник зазначає, що рахунок є документом, що містить лише платіжні реквізити. Вказане твердження узгоджується з постановою Верховного Суду України від 29.09.2009 р. №3-3902к09, яка визначає правову природу такого документу як рахунок. Рахунок є допоміжним документом, який складається на основі та на виконання вже укладеного Договору та жодним чином не уточнює та не змінює умови Договору.

На думку апелянта, усі істотні умови договору були узгоджені сторонами, що підтверджується наявністю підписаного договору купівлі-продажу №05-03-4 від 10.04.2013 р., специфікації, де зазначена ціна товару в доларах США та п. 9.14 Договору, яким встановлено, що сторони підтверджують, що Договір підписаний при повному розумінні всіх його положень та були погоджені всі умови Договору.

Разом з тим, пунктами 4.2., 4.4. Договору встановлено порядок оплати поставленого Товару, а саме передбачено обов'язок Покупця (відповідача) оплатити поставлений товар за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період / АSК) гривні до долару США на дату, що передує даті перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця, за кожну партію товару.

Таким чином, перерахування коштів у порядку, визначеному пунктами 4.2, 4.4 Договору не є зміною його умов, а рахунок не є документом, що підтверджує чи уточнює ціну товару, а лише вказує платіжні реквізити.

Крім того, апелянт звертає увагу суду, що продавець може здійснити своє право на стягнення проіндексованої суми вартості товару будь - яким шляхом : як шляхом звернення до боржника з претензією , листом , телеграмою тощо , так і шляхом пред"явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 26.03.2015 р. у справі № 911/3199/14).

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав, викладених у ній та додаткових письмових поясненнях. Просила частково скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 29 липня 2015 р. у справі № 906/800/15 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" на користь Приватного підприємства "Марго" 96 088,96 грн., що включає суму основного боргу 74 975,16 грн. (що еквівалентно 3 369,67 доларам США за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період / АSК) гривні до долару США станом на 28.07.2015 р., який складає 22,25 USD/UAH), пені 2 211,85 грн., штрафу 14 995,03 грн., 3 % річних у розмірі 3 906,92 грн.

Відповідач в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи попереджався в установленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.167).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про час та місце апеляційного перегляду справи, враховуючи обмеженість строків вирішення спору, явка сторін обов'язковою не визнавалась, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та визнала за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

У відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення , виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 10.04.2013р. між Приватним підприємтвом "Марго" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агростем" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 05-03-04 (а.с. 14-17), за умовами якого позивач зобов'язався передати, а відповідач прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин (товар) відповідно до умов цього договору. (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором ( а.с.16).

В свою чергу, пунктом 3.1 договору встановлено, що конкретний асортимент, кількість, ціна, строк постави та умови оплати товару наведені в специфікаціях до цього договору. Специфікації є невід'ємною частиною цього договору. Ціна товару визначена у національній валюті України в сумі, еквівалентній доларам США за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі гривні до долару США на дату, що передує даті підписання (згідно сайту www.udinform.com) ( а.с.14).

Загальна сума договору складається із суми вартості товару всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору, які є його невід'ємною частиною (п. 3.2. Договору).

За змістом п. 4.1. договору, умови оплати товару, порядок та строки здійснення платежів зазначаються у специфікації до договору.

Пункт 4.2 договору, встановлює, що покупець проводить оплату продавцю у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, відповідно до виставленого рахунку покупцю за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період /АSK) гривні до долару США на дату, що передує даті перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару. Днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця ( а.с.15).

Пунктом 4.3. договором визначено, що сторони встановлюють, що протягом строку дії цього договору грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті у гривні.

Відповідно до п. 5.1 договору, право власності на товар переходить до покупця в момент одержання ним товару, супровідних документів та підписання видаткових накладних на товар ( а.с.15).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 17.04.2013р. сторони підписали Специфікацію № 1 засобів захисту рослин до договору № 05-03-4 від 10.04.2013 р., у якій визначили перелік товару, що мав бути поставлений відповідачу ( а.с.18).

Загальна вартість товару, за даними специфікації становить 25856,40 дол. США з ПДВ, що еквівалентно 212022,48 грн. з ПДВ по середньому курсу на міжбанку - 8,20 грн. за наступним графіком оплати:

- за Штефікур та Штефурон 50% до 19.04.2013 - 55778,04 грн;

- за Штефодим 50% до 25.04.2013 - 33849,60 грн.;

- за Штеф-альфа-цип 50% до 10.05.2013 - 16383,60 грн;

- решта 50% до 01.11.2013 - 106011,24 грн.

Умови поставки : EXW склад продавця.

Термін поставки - п'ять днів після оплати згідно графіку.

На виконання цього Договору покупцем було здійснено наступні поставки:

- поставка від 26.04.2013 р. - за видатковою накладною № РН -000247 на суму 111556,08 грн. (а.с. 19); товар за якою був прийнятий уповноваженою на це особою Примаченко М.Г., за довіреність № 59 від 25.04.2013 р.

- поставка 22.06.2013 р. - за видатковою накладною № РН-000593 на суму 100466,40 грн., товар за якою був прийнятий уповноваженою на це особою Качурою П.М., за довіреність № 105 від 21.06.2013р. ( а.с.20).

Доказами отримання зазначеного товару є довіреності, а саме № 59 від 25.04.2013 р., № 105 від 21.06.2013 р. ( а.с.20, 21).

Таким чином, за Договором купівлі - продажу № 05-03-4 відповідачу було поставлено товар на суму 212 022,48 грн.

Крім того, позивач на підтвердження отримання товару відповідачем надав копії банківських виписок по рахунках , які знаходяться в "Райффайзен Банк Аваль", щодо сплати відповідачем боргу 26.04.2013 року суму 37158,00 грн.; 21.05.2013 - 13383,60 грн.; 16.05.2013 року - 33849,60 грн.; 04.06.2013 року - 100000,00 грн; (а.с.68-74).

28.11.2015р. в суд першої інстанції позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог та доданий розрахунок ( а.с.92-100).

У зв"язку з неналежним виконанням зобов'язань з боку відповідача, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, позивач просив стягнути заборгованість в гривневому еквіваленті в сумі 74 975,16 грн., яка обрахована станом на 28.07.2015 року за курсом долара на міжбанківській біржі станом на 27.07.2015 р. - 22,25 грн. (3369,67 дол. * 22,25 грн.).

Крім того, оскільки остаточний строк оплати товару, згідно специфікації, визначено 01.11.2013 року, то з 02.11.2013р. у позивача виникло право нарахування відповідачу пені та штрафу, визначених умовами п. 6.1., 6.2 договору.

Пеня за несвоєчасно проведені розрахунки позивачем обрахована та заявлена до стягнення за період з 02.11.2012 р. по 02.02.2014 р., із врахуванням курсу долара за кожний день, в сумі 2211,85 грн. (а.с. 109-113).

Штраф в розмірі 20% вираховано із суми боргу 74975,16 грн., та заявлено до стягнення в сумі 14995,03 грн.

Аналізуючи зазначені обставини справи, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне застосувати наступні положення чинного законодавства.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, умови якого, в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Крім того, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову (п. 4 ч. 1 ст. 55 ГПК України).

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про Національний банк України", офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінетів Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 496 від 12.11,2003 р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. Тобто, діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що про правомірність нарахування позивачем суми заборгованості відповідача в еквіваленті до долара США.

Крім того, згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково оплатив вартість поставленого права, а саме на суму 184391,20 грн., про що свідчать копії банківських виписок по рахунках , які знаходяться в "Райффайзен Банк Аваль", щодо сплати відповідачем боргу 26.04.2013 року суму 37158,00 грн.; 21.05.2013 - 13383,60 грн.; 16.05.2013 року - 33849,60 грн.; 04.06.2013 року - 100000,00 грн; (а.с.68-74).

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з висновком місцевого суду , що позивач безпідставно заявив вимогу про стягнення основного боргу на суму 74975,16 грн, у зв"язку з тим, що не була виставлена вимога (виготовлення рахунку) для оплати відповідачу , з огляду на таке.

Як вже зазначалось , відповідно п. 4.2 договору, передбачено, що покупець проводить оплату продавцю у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, відповідно до виготовленого рахунку покупцю за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період /АSK) гривні до долару США на дату, що передує даті перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника, що рахунки, на які міститься посилання, є лише документи, які містять платіжні реквізити , на які потрібно перераховувати кошти . Крім того, ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов"язку оплатити виконані роботи відповідно до умов Договору. Даної правової позиції дотримується Верховний суд України в постанові від 29.09.2009 р. № 3-3902к09.

Крім того, судова колегія зауважує, що правова позиція, викладена місцевим господарським судом у оскаржуваному рішенні про те, що не була виставлена вимога (виготовлення рахунку) для оплати відповідачу, а тому у позивача не виникло право на стягнення основного боргу на суму 74 975,16 грн. потягне порушення права кредитора і поставить його в не рівне становище з іншим контрагентом.

За таких обставин, враховуючи наведені положення чинного законодавства, колегія суддів вважає правомірним стягнення з відповідача 74 975,16 грн. основного боргу ( що еквівалентно 3 369,67 грн., доларам США за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період /АSK) гривні до долару США станом на 28.07.2015 р., який складає 22,25 USD/UAN.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 2 211,85 грн. пені , нарахованої на підставі п. 6.1 Договору, відповідно до якого у випадку порушення строків виконання зобов"язань за цим договором сторона яка допустила прострочку, сплачує другій стороні штрафну пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на суму простроченого зобов"язання за кожен день прострочки.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Таким чином, враховуючи доведеність факту неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, позивачем правомірно нараховано пеню.

Отже, з урахуванням викладеного, судова колегія, перевіривши розрахунок пені, поданий апелянтом, згідно якого розмір пені за період з 02 листопада 2013 року по 02 травня 2014 року становить 2 211 грн. 85 коп., вважає його правильним.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно п.6.2 договору, у разі ухилення від оплати вартості товару та порушення термінів оплати покупець, крім пені, сплачує продавцеві штраф в розмірі 20% вартості неоплаченого товару.

Таким чином, сума штрафу за невиконання відповідачем взятих своїх зобов"язань становить 14 995,03 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення , а також сплатити 3% річних від простроченої суми.

Так, право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням відсотків річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже проценти річних входять до складу грошового зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 16.05.2006 у справі № 10/557-26/155).

Судова колегія апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок 3% річних, поданий апелянтом, згідно якого він становить 3 906,92 грн., за період з 02 листопада 2013 року по 28 липня 2015 року, вважає його правильним.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що доводи апелянта є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Згідно із п.4 част.1 ст.103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги (подання) має право змінити рішення.

Відповідно до п.4 част.1 ст.104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу, 3% річних, штрафу, пені та судового збору підлягає зміні, із стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" на користь Приватного підприємства "Марго" основного боргу в сумі 74 975,16 грн., пені - 2 211,85 грн, штрафу - 14 995,03 грн., 3% річних - 3906,92 грн., всього на суму - 96088,96 грн.

У зв»язку із частковою зміною рішення із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1 921,78 грн. судового збору за подачу позову та 960,89 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги .

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103, п.1 ч.1 ст.104,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Марго" задовольнити.

Рішення господарського суду Житомирської області від 29 липня 2015 р. у справі № 906/800/15 змінити та викласти резолютивну частину в наступній редакції:

1.Позов Приватного підприємства "Марго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" про стягнення 96 088,96 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" (код за , поштовий індекс 12344, Житомирська область, Черняхівський р-н, с. Щеніїв, вул. Поліщука, 3) на користь Приватного підприємства «Марго» код за , 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Шевченка, 158) на поточний рахунок 9 в Київській Регіональній Дирекції (КРД) "Райффайзен банк Аваль" м. Київ, МФО 380805, основного боргу в сумі 74 975,16 грн., пені - 2 211,85 грн, штраф - 14 995,03 грн., 3% річних - 3906,92 грн., а всього 96 088,96 грн.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" (код за , поштовий індекс 12344, Житомирська область, Черняхівський р-н, с. Щеніїв, вул. Поліщука, 3) на користь Приватного підприємства «Марго» код за , 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Шевченка, 158) на поточний рахунок 9 в Київській Регіональній Дирекції (КРД) "Райффайзен банк Аваль" м. Київ, МФО 380805 , судовий збір за подання позову в сумі 1 921,78 грн.

4.Повернути Приватному підприємству "Марго" (09100, Київська область, м.Біла Церква, вул. Шевченка, 158, код 20619598) з Державного бюджету України надлишок сплаченого, згідно платіжного доручення № 569 від 08.05.2015р., судового збору в сумі 11604,44 грн.

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" (код за , поштовий індекс 12344, Житомирська область, Черняхівський р-н, с. Щеніїв, вул. Поліщука, 3) на користь Приватного підприємства «Марго» код за , 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Шевченка, 158) на поточний рахунок 9 в Київській Регіональній Дирекції (КРД) "Райффайзен банк Аваль" м. Київ, МФО 380805 , судовий збір за подання апеляційної скарги 960,89 грн.

Господарському суду Житомирської області на виконання означеної постанови видати накази видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.