ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року Справа № 915/1258/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Прокурора Миколаївського району Миколаївської області, вул. Урожайна, 43, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54036

в інтересах держави в особі Департаменту агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації, вул. Спаська, 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54030 ()

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Радсад", вул. Миру, 1, с. Радсад, Миколаївський район, Миколаївська область, 57160 ()

про стягнення заборгованості у розмірі 616 946, 58 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: П'янова Г.А.. довіреність від 27.04.2015 року;

від відповідача: Довжук А.А., довіреність від 01.07.2015 року;

в судовому засіданні бере участь прокурор відділу прокуратури Миколаївської області Бескровна І.І., службове посвідчення №035058 видане 13.08.2015 року дійсне до 13.08.2020 року.

Прокурор Миколаївського району Миколаївської області звернувся до господарського суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Департаменту агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації з позовними вимогами до відповідача Публічного акціонерного товариства "Радсад" про стягнення заборгованості у розмірі 616 946, 58 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.07.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 29.07.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.07.2015 року відкладено розгляд справи на 08.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 08.09.2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів та оголошено перерву до 29.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.09.2015 року відкладено розгляд справи на 30.09.2015 року.

В судовому засіданні 30.09.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях (арк. 105-106), та просили суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили наступне.

На виконання розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації «Про передачу зернозбиральних комбайнів сільськогосподарським виробникам строком на 20 років» від 11.05.1999 року за № 261-р між Управлінням агропромислового комплексу облдержадміністрації, як власником, та ВАТ «Радсад» Миколаївського району, як одержувачем, був укладений Договір про передачу зернозбиральних комбайнів «Дойц-Фар» марки «Топлайнер» моделі 4065 HTS на умовах фінансової допомоги на зворотній основі, відповідно до умов якого власник передав, а одержувач прийняв один комбайн марки «Топлайнер» на загальну суму 930 тис. грн. строком на 19 років.

Однак, в порушення умов договору відповідач не виконав належним чином своє зобов'язання щодо повернення бюджетних коштів у строки, встановлені договором.

Враховуючи неналежне виконання зобов'язань за договором, позивачем нараховано відповідачу індекс інфляції та 3 % річних за прострочку платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 2, 20 БК України, 509, 525, 526, 530, 610, 625 ЦК України, ст. 173, 179, 193, 222 ГК України.

Представник відповідача проти позову заперечив в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позов (арк. 81-83), та просив суд в позові відмовити. В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено наступне.

Позивачем обрано невірний спосіб захисту його прав у вигляді стягнення заборгованості за договором про передачу зернозбирального комбайну замість узгодженого сторонами у договірному порядку - повернення зернозбирального комбайну власнику

(п. 3.2 Договору).

Припинення оплат було зумовлено прийняттям Миколаївською обласною радою 27.04.2007 року рішення № 10 «Про звільнення сільгоспвиробників від повернення коштів фінансової допомоги, наданої з обласного бюджету на придбання зернозбиральних комбайнів», а про рішення судів підприємство не знало, оскільки не було їх учасником.

Наведені позивачем суми розрахунку позовних вимог є необґрунтованими та безпідставними, оскільки здійснені поза межами встановленого строку позовної давності (ст. 256, 257 ЦК України).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 5 розпорядженням Миколаївської обласної державної адміністрації від 25.02.2013 року № 50-р «Про упорядкування структури Миколаївської обласної державної адміністрації» Головне управління агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації перейменовано в Департамент агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації (арк. 46-50).

Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» Відкрите акціонерне товариство «Радсад», створене шляхом перетворення радгоспу «Радсад», змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Радсад», що підтверджується поданими суду копією листа ПАТ «Радсад» від 23.04.2015 року № 208 та копією Статуту ПАТ «Радсад» (арк. 60-61).

Відповідно до ст. 25 ГПК України, п. 1.4 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18 вчинення господарським судом процесуальних дій у випадку зміни найменування учасників процесу не потребується.

Розпорядженням Миколаївської обласної державної адміністрації «Про передачу зернозбиральних комбайнів сільськогосподарським виробникам строком на 20 років» від 11.05.1999 року за № 261-р доручено Управлінню агропромислового комплексу облдержадміністрації передати 19 зернозбиральних комбайнів «Дойц-Фар» марки «Топлайнер» моделі 4065 HTS сільгосптоваровиробникам згідно з додатком та затверджено механізм розрахунків за передані комбайни (арк. 17).

Відповідно до Механізму розрахунків за одержані сільгоспвиробниками області зернозбиральні комбайни:

- зернозбиральні комбайни передаються управлінням агропромислового комплексу облдержадміністрації сільгосптоваровиробникам області згідно з додатком за договором строком на 20 років;

- сільгосптоваровиробники протягом 20 років повертають до обласного бюджету кожного року кошти в сумі 49 тис. грн.: до 01.08. - 40%; до 01.10 - 30%; до 01.11 - 30%. Після завершення розрахунків комбайни переходять у власність (арк. 17 на звороті).

На виконання вказаного розпорядження між Управлінням агропромислового комплексу облдержадміністрації, як власником, та ВАТ «Радсад» Миколаївського району, як одержувачем, був укладений Договір про передачу зернозбиральних комбайнів «Дойц-Фар» марки «Топлайнер» моделі 4065 HTS на умовах фінансової допомоги на зворотній основі, відповідно до умов якого власник передав, а одержувач прийняв один комбайн марки «Топлайнер» на загальну суму 930 тис. грн. строком на 19 років (арк. 19).

В подальшому, 02.07.2001 року за № 399-р Миколаївською обласною державною адміністрацією було видано розпорядження «Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації від 11.05.99 № 261-р», згідно з яким були внесені зміни до Механізму розрахунків за одержані сільгоспвиробниками області зернозбиральні комбайни «Дойц-Фар» марки «Топлайнер» моделі 4065 HTS на умовах фінансової підтримки з обласного бюджету на зворотній основі, а саме були встановлені наступні строки та розмір процентів: «до 01.08. - 50%; до 01.09 - 50%» та доручено Головному управлінню сільського господарства і продовольства облдержадміністрації забезпечити перегляд укладених з отримувачами зернозбиральних комбайнів договорів на суму вартості комбайнів із внесенням змін по строках для своєчасного повернення коштів до обласного бюджету (арк. 18).

На виконання вищевказаного розпорядження 10.07.2001 року між Головним управлінням сільського господарства і продовольства облдержадміністрації, як власником, та ВАТ «Радсад», як одержувачем, був укладений Договір про передачу зернозбиральних комбайнів «Дойц-Фар» марки «Топлайнер» моделі 4065 HTS на умовах фінансової допомоги на зворотній основі (арк. 20).

Договір підписано та скріплено печатками сторін. Доказів визнання недійсним договору, а також доказів розірвання чи внесення змін до даного договору суду не подано.

Умовами Договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1, п. 2.1 Договору власник передає на умовах повернення вартості до обласного бюджету, а одержувач приймає 1 шт. комбайнів марки «Топлайнер» первісною вартістю 879 тис. грн. до 2018 року.

Відповідно до п. 2.2 Договору одержувач терміном до 2018 року повертає до обласного бюджету кожного року кошти в розмірі 49 тис. грн.:

до 01.08. - 50 %;

до 01.09 - 50 % цієї суми.

Відповідно до п. 2.3 Договору після завершення розрахунків комбайни переходять у власність одержувача.

Відповідно до п. 3.1 Договору сторони відповідають за невиконання або неналежне виконання обов'язків по договору в розмірі прямого дійсного збитку, спричиненого в результаті дій/бездіяльності іншої сторони.

Відповідно до п. 3.2 Договору якщо одержувач своєчасно і в повному обсязі не розрахується з обласним бюджетом за одержані зернозбиральні комбайни, комбайни будуть вилучатися і передаватися іншим господарствам.

Відповідно до п. 4.1 Договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 2018 року.

Відповідно до п. 4.2 Договору зміни і доповнення до договору дійсні, якщо вони виконані в письмовій формі і підписані за згодою сторін.

Відповідно до п. 4.3 Договору договір може бути розірваний достроково тільки за згодою сторін.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов договору про передачу зернозбиральних комбайнів на умовах фінансової допомоги на зворотній основі відповідачу ПАТ «Радсад» було передано зернозбиральний комбайн «Дойц-Фар» марки «Топлайнер» моделі 4065 HTS в кількості 1 шт., що не заперечується сторонами.

Таким чином, позивачем були належним чином виконані умови договору та передано відповідачу зернозбиральний комбайн, що є предметом договору.

Місцезнаходженням комбайну є механізований загін відділення рільництва ПАТ «Радсад», що розташований у с. Новобогданівка, Миколаївського району, Миколаївської області (лист ПАТ «Радсад» від 19.02.2015 року № 88) (арк. 58).

На виконання умов договору відповідачем до 2008 року здійснювалось повернення коштів, що не заперечується сторонами, а також підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом на 25.01.2007 року за надану фінансову підтримку з обласного бюджету на зворотній основі, виділену підприємствам агропромислового комплексу відповідно до розпорядження голови облдержадміністрації від 11.05.1999 року № 261-р від 02.07.2001 року № 399-р (арк. 43).

В подальшому рішенням Миколаївської обласної ради № 10 від 27.04.2007 року «Про звільнення сільгосптоваровиробників від повернення коштів фінансової підтримки, наданої з обласного бюджету на придбання зернозбиральних комбайнів марки «Топлайнер»» вирішено з 01.01.2008 року звільнити ДП «Племрепродуктор «Степовий», ПОСП «Золота Нива», ВАТ «Радсад», ССПП ім. Куйбшева, ДГ «Агрономія», ПСП «Агрофірма «Авангард», СЗАТ «Ольвія» від повернення коштів фінансової допомоги, наданої з обласного бюджету на придбання зернозбиральних комбайнів в сумі 5 310, 5 тис. грн., остаточний термін якої встановлено до 2019 року (арк. 51).

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.07.2008 року визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської обласної ради № 10 від 27.04.2007 року «Про звільнення сільгосптоваровиробників від повернення коштів фінансової підтримки, наданої з обласного бюджету на придбання зернозбиральних комбайнів марки «Топлайнер» (арк. 53-54).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2011 року постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.07.2008 року залишено без змін (арк. 55-56).

В подальшому листом № 482/02/08-2014 від 26.06.2014 року позивач Департамент агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації повідомив відповідача ПАТ «Радсад» про те, що рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2011 року скасовано рішення Миколаївської обласної ради від 27.04.2007 року № 10 та про необхідність здійснити погашення заборгованості за період з 2008 року по 2013 рік в сумі 294 000 грн. (арк. 45). Факт отримання 05.07.2014 року вищевказаного листа відповідачем підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. 45 на звороті).

Факт несплати відповідачем ПАТ «Радсад» заборгованості за договором про передачу зернозбиральних комбайнів на умовах фінансової допомоги на зворотній основі за період з 2008 року по 2014 рік в сумі 343 000 грн. і став підставою для звернення позивача до суду із позовом.

Відповідно до ст. 151 ЦК УРСР (в редакції від 30.10.1999 року) в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 161, 162 ЦК УРСР (в редакції від 30.10.1999 року) зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вказано вище, позивачем нараховано відповідачу заборгованість за договором за період з 2008 року по 2014 рік в сумі 343 000 грн. (49 000 грн. щорічно х 7 років).

Станом на день розгляду справи відповідачем не спростовано та не подано суду жодних документальних доказів, які б спростовували доводи позивача щодо неналежного виконання зобов'язань по договору, як і не подано суду доказів оплати суми заборгованості.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором в сумі 343 000 грн. є обґрунтованими та підставними.

Щодо посилань представника відповідача на неправильно обраний спосіб захисту прав у вигляді стягнення заборгованості за договором про передачу зернозбирального комбайну замість узгодженого сторонами у договірному порядку - повернення зернозбирального комбайну власнику (п. 3.2 Договору), то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що при зверненні до суду із позовом обрано правильний спосіб захисту порушених прав позивача.

Щодо посилань представника відповідача на те, що припинення оплат було зумовлено прийняттям Миколаївською обласною радою 27.04.2007 року рішення № 10 «Про звільнення сільгоспвиробників від повернення коштів фінансової допомоги, наданої з обласного бюджету на придбання зернозбиральних комбайнів», а про рішення судів підприємство не знало, оскільки не було їх учасником, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а в силу приписів ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України забов'язання має виконуватись належним чином, одностороння відмова від його виконання не допускається. Доказів внесення змін до укладеного договору суду не подано (п. 4.2 договору). Відтак, відповідач повинен був виконувати взяте на себе зобов'язання з оплати платежів належним чином та відповідно до умов договору.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 39 849, 08 грн. - 3 % річних та 234 097, 50 грн. - індексу інфляції, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (п. 3.1 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14; постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 року від 17.07.2012 року згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивачем здійснено нарахування відповідачу 3 % річних та інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов'язання за період з 01.08.2008 року по 30.06.2015 року. Детальний розрахунок розміру інфляційних втрат та 3 % річних, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи (арк. 35-41). Враховуючи вищевикладене, нарахування позивачем індексу інфляції та 3 % відсотків річних є обґрунтованим та підставним.

Щодо заяви відповідача ПАТ «Радсад» про застосування строку позовної давності у даній справі, викладеній у письмовому відзиві на позов, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.13 року з останніми змінами за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Щодо застосування позовної давності до позовної вимоги про стягнення основної заборгованості за договором, то слід зазначити наступне.

Так, відповідно до п. 2.2 Договору одержувач повертає до обласного бюджету кожного року кошти в розмірі 49 тис. грн.: до 01.08. - 50 % та до 01.09 - 50 % цієї суми.

Позивачем нараховано відповідачу заборгованість за договором за період з 2008 року по 2014 рік в сумі 343 000 грн. (49 000 грн. щорічно х 7 років).

Таким чином, грошові кошти за 2008 рік повинні були бути повернуті відповідачем до 01.08.2008 року та до 01.09.2008 року по 24 500 грн. відповідно.

Прокурор та позивач мали право звернутись за захистом порушеного права в межах встановленого трирічного строку позовної давності, тобто до 01.08.2011 року та до 01.09.2011 року відповідно.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 ЦК України законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

Відповідно до п. 31 ст. 2 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року № 2456-VI (набрав чинності 01.01.2011 року) кредитування бюджету - операції з надання коштів з бюджету на умовах повернення, платності та строковості, внаслідок чого виникають зобов'язання перед бюджетом (надання кредитів з бюджету), та операції з повернення таких коштів до бюджету (повернення кредитів до бюджету). Для цілей цього Кодексу до кредитів з бюджету також належать бюджетні позички та фінансова

допомога з бюджету на поворотній основі.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Бюджетного кодексу України у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом. З моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави (Автономної Республіки Крим, територіальної громади).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Бюджетного кодексу України позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється.

Тобто, до спливу строку позовної давності у спірних правовідносинах, було прийнято Бюджетний кодекс України (спеціальний закон), яким було передбачено, що на вимоги про повернення коштів до бюджету не поширюється позовна давність.

За таких обставин, строк позовної давності в частині стягнення заборгованості за договором за період з 2008 року по 2014 рік в сумі 343 000 грн. не пропущено. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо застосування позовної давності до позовної вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 3.4, п. 4.3 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14 до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Дослідивши подані суду позивачем розрахунки (арк. 35-41), судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування відповідачу 3 % річних та інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов'язання за період з 01.08.2008 року по 30.06.2015 року. При цьому, судом встановлено, що при розрахунках допущено арифметичні помилки, а при розрахунку інфляційних втрат не враховано положення щодо розрахунку сукупного індексу інфляції.

Прокуратура в інтересах позивача звернулась із позовом до господарського суду 15.07.2015 року.

Враховуючи, що прокуратурою та позивачем не подано суду жодних доказів, які б спростовували пропуск ними строку позовної давності, суд дійшов висновку про обґрунтованість тверджень відповідача та наявність підстав для здійснення перерахунку розміру 3 % річних та інфляційних втрат з урахуванням позовної давності.

Нарахування 3 % річних здійснюється судом з 16.07.2012 року по 30.06.2015 року (кінцева дата визначена позивачем).

Нарахування інфляційних втрат здійснено судом за період з серпня 2012 року по червень 2015 року (кінцева дата визначена позивачем).

При розрахунках судом враховано строки платежів в кожному році відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 року від 17.07.2012 року згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14 у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

Здійснивши перерахунок розміру інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, судом встановлено:

- 3 % річних за період з 16.07.2012 року по 30.06.2015 року по кожному окремому зобов'язанню становлять 25 647, 59 грн. (з урахуванням строку позовної давності);

- індекс інфляції за період з серпня 2012 року по червень 2015 року по кожному окремому зобов'язанню становить 252 670, 81 грн. (з урахуванням строку позовної давності).

Розрахунок 3 % річних та індексу інфляції здійснено судом за допомогою Бази «Законодавство», детальні розрахунки наявні в матеріалах справи (арк. 108).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи, відсутність клопотань про вихід за межі позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України), а також пропуск строку позовної давності (ст.. 257, 261 ЦК України), суд дійшов висновку, що обґрунтованими, підставними та підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення:

- 3 % річних за період з 16.07.2012 року по 30.06.2015 року в сумі 25 647, 59 грн. (з урахуванням строку позовної давності);

- індексу інфляції за період з серпня 2012 року по червень 2015 року в сумі 234 097, 50 грн. (з урахуванням строку позовної давності та в межах суми, заявленої до стягнення прокуратурою та позивачем).

В решті позову в частині стягнення 3 % річних в сумі 14 201, 49 грн. відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат у даній справі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в з позовної вимоги майнового характеру в спірному випадку становить 9 254, 20 грн. (616 946, 58 грн. х 1, 5 %) (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Таким чином, судовий збір слід стягнути в доход Державного бюджету України з відповідача в розмірі 9 041, 18 грн.; з позивача в розмірі 213, 02 грн.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства "Радсад", вул. Миру, 1, с. Радсад, Миколаївський район, Миколаївська область, 57160 () на користь позивача Департаменту агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації, вул. Спаська, 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54030 () (одержувач Департамент фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації р/р 0904 в ГУДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, ):

- 343 000 грн. (триста сорок три тисячі грн. 00 коп.) - основного боргу;

- 25 647, 59 грн. (двадцять п'ять тисяч шістсот сорок сім грн. 59 коп.) - 3 % річних;

- 234 097, 50 грн. (двісті тридцять чотири тисячі дев'яносто сім грн. 50 коп.) - індексу інфляції.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

В решті позову в частині стягнення 3 % річних в сумі 14 201, 49 грн. (чотирнадцять тисяч двісті одна грн. 49 коп.) відмовити.

Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства "Радсад", вул. Миру, 1, с. Радсад, Миколаївський район, Миколаївська область, 57160 () в доход Державного бюджету України (ГУ ДКСУ у Миколаївській області, МФО банку 826013, р/р 3002, , одержувач УК у м. Миколаїв /м. Миколаїв / 22030001, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу судовий збір за позовом (П.І.Б. чи назва установи, організації позивача), Господарський суд Миколаївської області, ):

- 9 041, 18 грн. (дев'ять тисяч сорок одна грн. 18 коп.) - судового збору.

Наказ видати державній податковій інспекції після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з позивача Департаменту агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації, вул. Спаська, 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54030 () в доход Державного бюджету України (ГУ ДКСУ у Миколаївській області, МФО банку 826013, р/р 3002, , одержувач УК у м. Миколаїв /м. Миколаїв / 22030001, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу судовий збір за позовом (П.І.Б. чи назва установи, організації позивача), Господарський суд Миколаївської області, ):

- 213, 02 грн. (двісті тринадцять грн. 02 коп.) - судового збору.

Наказ видати державній податковій інспекції після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 05.10.2015 року.

Суддя Е.М. Олейняш