КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. Справа№ 910/10704/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова

компанія "Нова"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.06.2015р.

у справі №910/10704/15 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Нова"

про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-

транспортною пригодою, в розмірі 19 501,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 19 501,86 грн. з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "Нова" (далі - відповідач) 19 501,86 грн. виплаченого позивачем страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки цивільно-правова відповідальність особи, винної в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої страхувальнику позивача було завдано збитків, застрахована за відповідним полісом страхування у відповідача.

Відповідач позов визнав частково, а саме у сумі 12 851,73 грн., в задоволенні решти позовних вимог просив суд відмовити, наголошуючи на наступному:

- позивач неправомірно виплатив вартість відновлювального ремонту в повному обсязі;

- ринкова вартість застрахованого позивачем транспортного засобу становить 497 751,07 грн., тоді як страхова сума за договором добровільного страхування наземного транспорту №204119Га/13к-03 від 02.08.2013р., укладеним з позивачем, складає 328 000,00 грн.;

- в п.28.23 договору добровільного страхування передбачено, що страхова сума складає певну частку дійсної вартості транспортного засобу і страховик (позивач) має право відшкодувати таку ж частку від визначених по страховій події збитків (пропорційна система відповідальності). Франшиза вираховується після застосування умови пропорційності згідно з п.п.28.10, 28.11 договору добровільного страхування наземного транспорту №204119Га/13к-03 від 02.08.2013р.;

- ринкова вартість, визначена експертом, є більшою ніж страхова сума, вказана в договорі добровільного страхування;

- за розрахунками відповідача страхова сума становить 65,9% вартості транспортного засобу, у зв'язку з чим позивач повинен був виплатити страхове відшкодування у сумі 12 851,73 грн. (19 501,86 грн.(вартість збитків по рахунку СТО) *65,9% = 12 851,73).

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/10704/15 від 16.06.2015р. позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 19 501,86 грн. основного боргу та 1 827,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/10704/15 від 16.06.2015р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 6 650,13 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Загалом, доводи апеляційної скарги відповідача ідентичні тим, які наводились під час розгляду справи Господарським судом міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Корсакова Г.В., Тарасенко К.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.09.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Корсакової Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Корсакової Г.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.09.2015р.

В судове засідання 03.09.2015р. представники сторін не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 01.10.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.10.2015р.

В судове засідання 01.10.2015р. представники сторін не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також приймаючи до уваги наявність доказів належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового засідання, апеляційний суд визнав за можливе розглядати справу у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 01.10.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

02.08.2013р. між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_2, як страхувальником та вигодонабувачем, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №204119Га/13к-03 (далі - Договір добровільного страхування) (том справи - 1, аркуші справи - 28-33).

Відповідно до п.п.4, 5, 11 вказаного Договору предметом останнього є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаними у розділах 5 та 6 цього Договору. Об'єктом Договору добровільного страхування є транспортний засіб марки "Lexus GS 350", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску. Страхова сума становить 328 000,00 грн.

В п.24 Договору добровільного страхування наведено перелік страхових ризиків та страхових випадків, згідно з п.24.2.2 до страхових ризиків відносяться збитки внаслідок ДТП - будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

В п.18 Договору добровільного страхування передбачено, що строк дії останнього встановлено з 03.08.2013р. до 02.08.2013р.

17.04.2014р. о 18 год. 30 хв. по вул. Миропільській в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки "Volkswagen Crafter" (державний реєстраційний номер НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки "Lexus GS 350" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1) під керуванням ОСОБА_4 (том справи - 1, аркуші справи - 38-39).

Відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 29.05.2014р. у справі №523/7858/14-П ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення (том справи - 1, аркуш справи - 15).

Внаслідок ДТП зазнав пошкоджень автомобіль марки "Lexus GS 350" (державний номер НОМЕР_1), який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №282/14 від 21.05.2014р. з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_5 (том справи - 1, аркуші справи - 19-20), вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля складає 20 709,73 грн.

В ремонтній калькуляції 1.001.14.06809 від 20.05.2014р. вказано, що вартість ремонту застрахованого позивачем транспортного засобу складає 20 709,73 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 24).

Відповідно до рахунку-фактури №СМУ00010705 від 07.05.2014р. вартість ремонтних робіт автомобіля марки "Lexus GS 350" (державний номер НОМЕР_1) становить 19 501,86 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 18).

Згідно зі страховим актом №1.001.14.06809/VESKO13527 від 22.05.2014р. позивач визнав ДТП, яка сталась 17.04.2014р., страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування у загальній сумі 19 501,86 грн. на користь страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №109594 від 23.05.2014р. (том справи - 1, аркуші справи - 14, 16-17).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до нього перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач звернувся до відповідача із заявою вих.№10467/26/ЦВ від 03.12.2014р., в якій просив відшкодувати в порядку регресу 19 501,86 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 13).

Однак звернення позивача було залишене відповідачем без належного реагування, сума страхового відшкодування виплачена не була.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку виплатити позивачу 19 501,86 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Місцевий господарський суд позов задовольнив повністю, визнавши вимоги позивача обґрунтованими та документально підтвердженими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відносини у сфері страхування регулює Закон України "Про страхування", згідно зі ст. 1 якого страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 5 названого Закону страхування може бути добровільним або обов'язковим.

В ст. 6 Закону України "Про страхування" передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видом добровільного страхування, зокрема, може бути страхування наземного транспорту.

Види обов'язкового страхування наведені в ст. 7 Закону України "Про страхування", згідно з п.9 ч.1 якої одним із видів обов'язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Порядок виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України „Про страхування".

Закон України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним у сфері страхування цивільно-правової відповідальності, яка здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників шляхом здійснення такого відшкодування страховиком при настанні страхового випадку.

В п.37.4 ст. 37 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В ст. 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Дана норма кореспондується зі ст. 27 Закону України „Про страхування", згідно з якою до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В частині 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В процесі судового розгляду було встановлено, що згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6748289 відповідачем застрахований транспортний засіб, яким було спричинено ДТП, внаслідок чого нанесено шкоду транспортному засобу, застрахованому у позивача. Вина водія ОСОБА_3 встановлена постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.05.2014р. у справі №523/7858/14-П.

Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації транспортного засобу "Volkswagen Crafter" (державний реєстраційний номер НОМЕР_2) була застрахована у відповідача на підставі укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АС/6748289), саме відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля марки "Lexus GS 350" (державний номер НОМЕР_1) відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс №АС/6748289), а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив виплату 19 501,86 грн. страхового відшкодування на підставі платіжного доручення №109594 від 23.05.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 14).

В п.12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За полісом відповідача щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6748289 франшиза становить 0 грн., а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 46).

Позивач звернувся до відповідача із заявою вих.№10467/26/ЦВ від 03.12.2014р. про виплату в порядку регресу страхового відшкодування у розмірі 19 501,86 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 13).

Однак відповідач страхове відшкодування не сплатив. Доказів на підтвердження протилежного ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

В своїх запереченнях на позов та в апеляційній скарзі відповідач зазначав про те, що позивачем було невірно здійснено розрахунок страхового відшкодування, оскільки відповідно до п.28.23 Договору добровільного страхування страхова сума складає певну частку дійсної вартості транспортного засобу і страховик (позивач) має право відшкодувати таку ж частку від визначених по страховій події збитків (пропорційна система відповідальності). Франшиза вираховується після застосування умови пропорційності згідно з п.п.28.10, 28.11 названого Договору.

За розрахунками відповідача страхова сума становить 65,9% вартості транспортного засобу, у зв'язку з чим позивач повинен був виплатити страхове відшкодування у сумі 12 851,73 грн. (19 501,86 грн.(вартість збитків по рахунку СТО) *65,9% = 12 851,73).

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З наявного в матеріалах справи примірника Договору добровільного страхування вбачається, що в розділі 28 названого Договору було погоджено порядок визначення розміру збитку та умови виплати страхового відшкодування, згідно з п.28.23 якого у разі, коли при настанні страхового випадку виявиться, що страхова сума на момент укладення цього Договору становить певну частку дійсної вартості транспортного засобу на момент укладення Договору (тобто страхова сума менша дійсної вартості), страховик має право відшкодувати таку ж частку від визначених по страховій події збитків (пропорційна система відповідальності). При цьому франшиза вираховується після застосування вказаної умови пропорційності до визначених згідно з п.п.28.10, 28.11 Договору збитків. Якщо виявиться, що страхова сума більша, ніж дійсна вартість транспортного засобу на момент укладення Договору, страхове відшкодування виплачується в межах дійсної вартості згідно з умовами цього Договору.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №282/14 від 21.05.2014р. (том справи - 1, аркуші справи - 19-23) ринкова вартість застрахованого позивачем транспортного засобу становить 497 751,07 грн., тоді як в Договорі добровільного страхування вказано, що страхова сума складає 328 000,00 грн.

Поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості.

Однак вищезгаданими умовами Договору добровільного страхування (п.28.23) передбачено право, а не обов'язок позивача, як страховика, застосувати пропорційну систему відповідальності в разі настання страхового випадку.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В п.п.1.6, 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092 (із змінами та доповненнями), передбачено, що відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Тобто, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, яка підлягає відшкодуванню страховиком визначається, виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Відповідно до ч.2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є безпосередньо платіжне доручення.

Колегією суддів також враховано, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (аналогічна правова позиція наведена в листі Верховного Суду України від 19.07.2011р.).

Зважаючи на вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач правомірно визначив розмір страхового відшкодування на підставі рахунку-фактури №СМУ00010705 від 07.05.2014р.

До того ж, як уже зазначалося вище, позивачем надано докази фактично здійснених витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП (платіжне доручення №109594 від 23.05.2014р.

Оскільки позивач набув право зворотної вимоги до відповідача, а останній відмовився в добровільному порядку перерахувати позивачу в порядку регресу страхового відшкодування у розмірі 19 501,86 грн., права та охоронювані законом інтереси позивача підлягають захисту у судовому порядку.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З урахуванням вищевикладених обставин в їх сукупності та наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Натомість місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/10704/15 від 16.06.2015р. - без змін.

2. Матеріали справи №910/10704/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді М.М. Новіков

А.І. Мартюк