ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 р. Справа № 5024/1350/2011

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі В.І. Ковтун, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ

до: відповідача 1 - дочірнього підприємства "Санаторій Гопри" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м.Гола Пристань

відповідача 2 - приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м.Київ

третя особа - Херсонське державне бюро технічної інвентаризації, м. Херсон

третя особа - Федерація професійних спілок України, м. Київ

про визнання права власності та витребування майна

за участю: прокурора Херсонської області - Федоренко О.Б., посвідчення №0329754 від 10.04.15р.

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,представник, дов. від 30.12.2014р.;

від відповідача 1 - ОСОБА_2, керівник, довідка. № 654164 від 03.06.2013р.; ОСОБА_3, представник, дов. від 03.03.2015р.;

від відповідача 2 - ОСОБА_4, представник, дов. № 25-06/02 від 25.06.2015р.;

від третьої особи - не прибув;

від третьої особа - не прибув

Прокурор Голопристанського району Херсонської області звернувся з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до відповідача - приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м. Київ, в якому просить господарський суд визнати за державою в особі ФДМ України право власності на будівлі та споруди санаторію "Гопри" за адресою: м. Гола Пристань, вул. Леніна, 72, що складаються з грязелікувальниці, А; поліклініки, Б; столової, В; корпусів 1, 2, 7,8, будинку культури, Є; адмінбудівлі, Ж; червоного куточку, К; корпусу лікувальної фізкультури, Л; котельні, М; гаражу, П,Т; складу О, У, Х, Ш; трансформаторної, Р; столярного цеху, С; огорожі, 1, 2, 3, а також просить суд витребувати з незаконного володіння відповідача - ПАТ ЛОЗ "Укрпрофоздорониця" перелічене майно.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 12.09.2011 року позов було задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2011 року рішення господарського суду Херсонської області залишено без змін.

За результатами перегляду судових актів, прийнятих попередніми судами в межах цієї справи постановою Вищого господарського суду України від 30.06.15 року скасовані попередні рішення, а справа повернута до суду першої інстанції на новий розгляд. В постанові ВГСУ прийшов до висновку: "Враховуючи зміст та характер позовних вимог суд касаційної інстанції приходить до висновку, що вимоги про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння не тотожні вимогам про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

На час звернення з даним позовом випадки непоширення позовної давності визначалися нормами ст. 268 ЦК України.

Оскаржувані судові рішення не можна визнати обґрунтованими та слід скасувати як такі, що прийняті при неправильному застосуванні норм матеріального права з направленням справи на новий розгляд суду першої інстанції. При новому розгляді суду належить дослідити питання застосування позовної давності за заявою відповідача, керуючись наведеною в постанові правовою позицією."

Відповідно до ст.11-12 ГПК України визначено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, сторін з урахування рекомендації Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 30.06.2015 року, суд -

в с т а н о в и в:

На підставі постанови ОСОБА_5 Міністрів УРСР № 606 від 23.04.1960 р. "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати, Міністерство охорони здоров'я зобов'язане було передати у строк до 01.05.1960 р. Українській республіканській раді профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок.

Зазначене майно передавалось на підставі переліку санаторіїв, будинків відпочинку і пансіонатів згідно додатку № 1 до постанови від 23.04.1960 р. № 606, до якого увійшов санаторій "Гопри", розташований у м. Гола Пристань Херсонської області.

Пунктом 2 цієї постанови передбачена передача майна профспілковим організаціям у відання.

Статтею 10 Конституції УРСР 1978 р., яка є нормою прямої дії, встановлено, що основу економічної системи Української РСР становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Соціалістичною власністю є також майно профспілкових та інших громадських організацій, необхідне їм для здійснення статутних завдань.

В свою чергу, статтею 89 ЦК УРСР було передбачено, що державна власність - основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна.

Постановою Верховної ОСОБА_5 Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990 р. № 506 було введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської ОСОБА_5 профспілок стала ОСОБА_5 Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація професійних спілок України.

Відповідно до Статуту професійних спілок СРСР, затвердженого постановою XVIII з'їзду профспілок СРСР від 01.01.1987 р., професійні спілки являлись загальносоюзною громадською організацією, до складу якої входили республіканські ради, у тому числі й Укрпрофрада.

На підставі установчого договору від 04.12.1991 р. ОСОБА_5 Федерації незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України було створене ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", зареєстроване рішенням виконавчого комітету Ленінської райради м. Києва № 971 від 23.12.1991 р. При цьому, вкладом Федерації профспілок України були основні фонди та оборотні кошти санаторно-курортних закладів, підприємств і організацій профспілок загальною вартістю 751 234 350грн., що становить 92,2% розміру статутного фонду. До переліку переданого у власність ЗАТ майна ввійшов і спірний об'єкт санаторію "Гопри".

В подальшому правонаступником ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" стало ПАТ ЛОЗ ПУ "Укрпрофоздоровниця".

Згідно п. 2 постанови ОСОБА_5 Міністрів УРСР № 606 від 23.04.2960 р. усі діючі госпрозрахункові санаторії були передані профспілковим організаціям у відання.

Статтею 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України" від 10.09.1991 р. №1540-ХІІ встановлено, що майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю України.

Згідно постанови ВР України від 10.04.1992 р. №2268-ХІІ "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього СРСР вирішено тимчасово передати ФДМУ, який згідно п.1 Тимчасового положення про ФДМУ, затвердженого постановою ВРУ від 07.07.1992 р. № 2558, здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна і виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю, тому розпорядження цим майном можливе за згодою Фонду.

На виконання Постанови ВРУ від 01.11.1996 р. №461/96-ВР "Про проект Постанови ВРУ про тлумачення постанови ВРУ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" Фондом складений Перелік лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.1991р. знаходились у віданні Федерації незалежних профспілок України (колишньої Укрпрофради), до якого також включений спірний об'єкт санаторію "Гопри".

Прокурор в ході перевірки, яка проводилась в червні 2011 року, дійшов до висновку, що передача Федерацією незалежних профспілок України спірного майна до статутного фонду створеного ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" відбулась з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки передбачала зміну форми власності і власника майна.

На його думку, ОСОБА_5 Федерації незалежних профспілок України не мала правових підстав своєю постановою від 22.11.1991р. передавати за актом прийому-передачі майна від 24.01.1992р. у власність створеного нею акціонерного товариства майно санаторію "Гопри", яке було державною власністю, без погодження з уповноваженим органом, яким є ФДМ України.

У зв'язку з цим, він в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання права на частину будівель та споруд санаторію "Гопри" та витребування цього майна із незаконного володіння відповідача.

Прокурор вважає, що оскільки на даний час питання щодо суб'єктів права власності зазначеного майна на законодавчому рівні не врегульовано, спірний об'єкт санаторію "Гопри" є державною власністю, в зв'язку з чим здійснення будь-яких дій щодо зміни власника цього майна є неправомірним.

Прокурор обґрунтував свої вимогами с нормами ст. 321, 657, 328, 236, 388 ЦК України.

Із огляду на матеріал справи встановлено, що відповідачі та Федерація профспілок України позовні вимоги не визнають та пояснюють, що Рішенням Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997 року у справі № 137/7 було встановлено що майно, на базі якого було створено ЗАТ "Укрпрофздравниця", передано ОСОБА_5 Міністрів УРСР Укрпрофраді, правонаступником якої є ОСОБА_5 Федерації незалежних профспілок України, що вбачається з установчих документів профспілкового об'єднання.

Вони доводять, що право профспілок на володіння, користування і розпорядження ним майном, в тому числі спірним майном, не оспорене, а тому відповідно до ст. ст. 28, 48, 49 Закону України "Про власність" є правомірним.

На їхню думку, ні в строк до 15 березня 1992 року, так і до даного часу, ані Федерація незалежних профспілок України, а ні ЗАТ ЛОЗП "Укрпрофздравниця" до переліку об'єднань, підприємств, установ та організацій, що уклали майнові договори, пов'язані зі зміною форм власності і власника державного майна, з порушенням мораторію, віднесені не були.

Посилання на постанову ВР УРСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990 року № 506-ХІІ, за якою вводився мораторій на будь-які зміни форм власності і власника державного майна, ініціаторами та учасниками яких є органи державної влади і управління безпідставне, оскільки зазначена постанова не могла поширюватися на правовідносини зі створення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", оскільки ініціатором передачі майна до статутного капіталу товариства органи державної влади і управління не виступали.

Постанови Верховної ОСОБА_5 України "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованих на території України" від 10 квітня 1992 року та "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" від 04 лютого 1994 року в частині визначення правонаступника майна інших загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР та передачі його тимчасово Фонду державного майна України, а також про віднесення такого майна до загальнодержавної власності, не стосується майна, переданого у власність Федерації професійних спілок України в установленому законодавством порядку.

Відповідач-2 пояснив, що майно санаторіїв, будинків відпочинку являються власністю Федерації профспілок України про що свідчить і угода № 299 від 04.07.2006 року, про взаємодію Фонду державного майна України та Федерації професійних спілок України, п.4, якою передбачено, що результати інвентаризації не обліковуються у Єдиному реєстрі об'єктів державної власності, а зберігаються в окремій базі об'єктів ФПУ.(Т.4, арк.207)

Таким чином, відповідачі та третя особа вважають, що майно професійних спілок Союзу РСР та України не відносилось і не відноситься до державної власності. Право профспілок на володіння, користування і розпорядження цим майном, в тому числі спірним майном, не оспорене, а тому відповідно до ст. ст. 28, 48, 49 ЗУ "Про власність" є правомірним.

Вони також доводять, що позов заявлено з порушенням норм ст.ст. 256, 267, 268 ЦК України про позовну давність, вважають, що в позові повинно бути відмовлено також у зв'язку із впливом позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 подав до справу заяву про застосування строків позовної давності.

Питання застосування строків позовної давності досліджувалося в межах цієї справи судами різних інстанцій.

За постановою ВГСУ від 30.06.2015 року суд встановив наступні факти та прийшов до таких висновків:

"Як вбачається з матеріалів справи прокурор звернувся з даним позовом 12.07.2011 р.

Відповідно до норм 4 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (01.01.2004р).

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За нормою п. 6 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відтак, до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню норми про позовну давність Цивільного кодексу України, що набрав чинності 01.01.2004 р. в редакції чинній на момент пред'явлення позову.

Як встановлено судом прокурор звернувся до суду з позовом про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Згідно з ст. 16 ЦК України серед передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як зазначено в частині другій цієї статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно норми ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії або нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування як спосіб захисту.

Отже, в контексті норм ст.ст. 16, 21 ЦК України слід зазначити, що визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб законодавством визначено окремим способом захисту порушеного права.

Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння передбачено нормою ст. 387 ЦК України.

Визнання права власності як спосіб захисту передбачено нормою ст. 392 ЦК України.

Враховуючи зміст та характер позовних вимог суд касаційної інстанції приходить до висновку, що вимоги про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння не тотожні вимогам про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

На час звернення з даним позовом випадки непоширення позовної давності визначалися нормами ст. 268 ЦК України.

Зокрема, це стосувалося вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Таким чином, суд касаційної інстанції приходить до висновку про безпідставність поширення апеляційним господарським судом норми ст. 268 ЦК України про непоширення позовної давності на вимоги визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки наведеною нормою передбачалося непоширення позовної давності лише щодо правових актів органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Чинними на час пред'явлення позову нормами про позовну давність не встановлювалися винятки для захисту права власності у спосіб його визнання чи витребування майна із чужого незаконного володіння, тому суд визнає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що для даної категорії спору позовна давність згідно з нормою ст. 257 ЦК України становить три роки."

У зв'язку з висновками касаційного суду про непоширення на спірні правовідносини норм ст. 268 ЦК України щодо непоширення позовної давності на вимоги, які є предметом спору у цій справі, при новому розгляді спору суд досліджує питання щодо застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За нормою ст. 257 цього кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність є строком, встановленим законом для примусового виконання обов'язку, вчинення дій з метою захисту чи відновлення порушених чи оспорюваних прав.

Відповідно до норм ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За нормою ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Норми закону про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Відповідно до п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (частина друга статті 29 ГПК), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Судом встановлено, що в матеріалах справи знаходяться заяви прокурора про відновлення строку позовної давності, в яких стверджується, що прокуратурі стало відомо про порушення майнових прав держави в червні 2011 року в ході проведення перевірки .(т.1, арк. 33; 36-38)

В обґрунтування даної заяви прокурором додано до матеріалів справи завдання прокуратури Херсонської області від 09.06.2011 року, яким зобов'язували прокуратуру Голопристанського району здійснити перевірку з питань: використання надр, наявність ліцензій, правомірність внесення платежів до держбюджету за використання надр; факти розливу і розфасовки надр та факти реалізації майна. (т.1, арк. 34-35)

Таку ж позицію підтримує позивач у справі У своєму відзиві Фонд держмайна України пояснив, що йому стало відомо про порушення свого права після проведення перевірки прокурором Голопристанського району Херсонської області в червні 2011 року. ( т.4 арк.198)

В матеріалах справи (т.1, арк.7) знаходиться довідка Голопристанської райради про те, що в ДП "Санаторій "Гопри" відсутня частка державного майна; в свідоцтві про право власності (т.1, арк.9) виданому 26.08.2003 року ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" зазначено 19 об'єктів нерухомості, а в довідці від 08.01.2009 року на балансі санаторію знаходяться 62 одиниці об'єктів нерухомості (т.1, арк.10).

Як свідчать пояснення прокуратури Херсонської області (т.1, арк. 104-108) Генеральній прокуратурі України було відомо про рішення Вищого арбітражного суду України від 17.06.1997 року у справі № 137/7 (Т.1, арк. 106), яким було відмовлено в задоволенні позову Фонду державного майна України до Федерації профспілок України і АТ "Укрпрофоздоровниця".

У справі 137/7 розглядалися позовні вимоги Фондом державного майна України щодо прав на майно, яке було передано (в т.ч. майно санаторію "ГОПРИ") до статутного фонду Федерацією профспілок України АТ "Укрпрофоздоровниця", оскільки на думку позивача у справі, це майно є державною власністю, відповідно не належить профспілкам.

Дана справа розглядалась Вищим арбітражним судом України 20.01.1997 року (т.2, арк. 139 - 141, Т.4, ас.208-209), 17.06.1997 року (т.2, арк.8-12; Т.2, арк. 142-146).

Поясненням Фонду державного майна по цій справі підтверджується обізнаність ФДМУ судовими рішеннями всіх інстанцій в 1997 році, на яких розглядалось питання правомірності створення АТ "Упрофоздоровниця" і передачі йому у власність майна санаторіїв в т.ч. санаторію "Гопри".(т.2, арк. 2-4; Т.4, арк. 198-201).

Таким чином, як свідчать матеріали справи і Фонд державного майна України, і органи прокуратури були обізнані про можливе порушення свого права ще в 1996 році.

Також суд погоджується з доводами відпоповідача-2, що Фонд державного майна, не міг не знати про факт вибуття його власності з володіння, що підтверджується наступними доказами:

1) Рішення Вищого Арбітражного суду України по справі № 137/7 від 20.01.97 року. При розгляді даної справи розглядались позовні вимоги Фонду державного майна про визнання недійсними установчих документів АТ "Укрпрофоздоровниця" з тих мотивів, що майно, на якому створене АТ, не належало його засновнику Федерації профспілок України. Однак, суд встановив, що посилання позивача - ФДМ України на те, що він є органом управління майна АТ "Укрпрофоздоровниця" не ґрунтуються на законі і суперечать фактичним обставинам справи, тому в позові було відмовлено. (т.4 арк.208)

2) Угода про взаємодію ФДМУ та ФПУ № 299 від 04.07.2006 року. Даною угодою встановлено, що сторони здійснюють спільні заходи для проведення інвентаризації об'єктів Федерації професійних спілок України, для чого вони створюють спільну робочу групу та призначають своїх відповідальних представників. Пункт 5 Угоди закріплює, що при виявленні об'єктів, які на 100% є державною власністю, відомості про них вносяться до Єдиного реєстру об'єктів державної власності. (т. 4 арк.207).

3) Наказ ФДМУ № 910 від 11.06.2007 року "Про створення регіональних робочих груп щодо проведення інвентаризації майна, яке перебуває у володінні Федерації профспілок України", який був скасований постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.09.07 року по справі № 8/3.

4) На виконання вимог постанови ВРУ від 11.11.1996р. №461/96-ВР "Про проект Постанови Верховної ОСОБА_5 України про тлумачення Постанови ВРУ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" Фондом державного майна був складений Перелік лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які станом на 24.08.1991 р. знаходились у віданні Федерації незалежних профспілок України (колишньої Укрпрофради), до якого включений санаторій "Гопри", м. Гола Пристань, вул. Леніна, 32. На вищезазначений Перелік звертає увагу і Верховний Суд України у постанові від 25.03.15 у справі № 11/163/2011/5003, підкреслюючи факт обізнаності Фонду державної власності України про порушення свого права ще у 1996 році ( т.4 арк.210)

Таким чином, про факт порушення свого права позивачеві відомо було ще у 1996 році. З урахуванням зазначеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги прокурором Голопристанського району Херсонської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України були заявлені у 2011 році поза межами строків позовної давності. У зв'язку з цим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 05.10.2015 року

Суддя Л.М. Немченко