ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 рокуСправа № 912/31/15-г
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Колодій С.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/31/15-г

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Укоаїни", м. Київ

до комунального підприємства "Теплоенергетик", м. Кіровоград

про стягнення 55 869 866,61 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 9 від 18.08.2015 р.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовною заявою від 26.12.2014 р. № 14/2-976 про стягнення з комунального підприємства "Теплоенергетик" заборгованості в сумі 55 896 866,61 грн., з яких: 42 688 352,33 грн. основний борг, 7 119 635,32 грн. інфляційних втрат, 1 802 296,92 грн. 3% річних, 4 259 582,04 грн. пеня за порушення строків оплати поставленого природного газу за договором на купівлю-продаж природного газу № 13/3425-БО-18 від 28.12.2012, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду від 08.01.2015 позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/31/15-г.

Ухвалою господарського суду від 05.02.2015 р. зупинено провадження у справі № 912/31/15-г до вирішення пов"язаної з нею іншої справи №910/970/15-г, що розглядається господарським судом м. Києва про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу №13/3425-БО-15 від 28.12.2012, укладеного між Комунальним підприємством "Теплоенергетик" та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Рішенням господарського суду м. Києва від 17.03.2015 р. у справі № 910/970/15-г у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського від 11.06.2015 у справі № 910/970/15-г рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2015 залишено без змін, а апеляційну скаргу КП "Теплоенергетик" - без задоволення. Постанова від 11.06.2015 набрала законної сили.

Ухвалою господарського суду від 17.08.2015 р. провадження у справі поновлено, в зв"язку з усуненням обставин, що зумовили її зупинення.

08.09.2015 р. відповідачем подано до суду клопотання про зменшення розміру позовних вимог від 08.09.2015 р. № 1803/ю, за змістом якого просить зменшити розмір пені до 100 000,00 грн. (а.с. 84-85).

28.09.2015 представником позивача позовні вимоги підтримано в повному обсязі та просить суд здійснювати розгляд справи без участі представника.

Приписи частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Правом на змагальність, передбаченим статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України, позивач не скористався з власної ініціативи.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, викладене та те, що позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, з огляду на відсутність обґрунтованих клопотань про необхідність відкладення розгляду справи, господарський суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності представника позивача за наявними в справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та комунальним підприємством "Теплоенергетик" (Покупець) 28.12.2012 р. укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13/3425-БО-18 (далі по тексту - Договір).

За умовами укладеного Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі - газ) підприємствам, ґкі не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а Покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору (п. 1.1. Договору).

Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п. 1.2 Договору).

В розділі 2 Договору сторонами узгоджено помісячний обсяг природного газу, що має бути переданий з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, та порядок його зміни.

Згідно з пунктом 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

За пунктом 3.4. Договору не пізніше 5-го числа, наступного за місцем продажу газу, покупець зобов"язується надати продавцеві підписані та скраплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов"язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Сторонами погоджено ціну за 1000 куб. м природного газу, яка становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податку на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 3 884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн. (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п. 5.5 Договору загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 55 723 284,32 грн., крім того ПДВ - 11 144 656,86 грн., разом з ПДВ 66 867 941,18 грн.

В подальшому вказана ціна змінювалась шляхом укладення між сторонами додаткових угоди до Договору.

Так, додатковою угодою № 1 від 15.07.2013 р. (а.с. 14) з 01.07.2013 року викладено пункти 5.2. і 5.5. статті 5 "Ціна газу" у наступній редакції: ціна за 1000 куб. м. газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподілі постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податку на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ 20% - 59,12 грн., всього з ПДВ - 354,72 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4588,54 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору).

Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" (ст. 1) визначає постачання природного газу, як господарську діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і полягає в наданні послуг та пов'язана з реалізацією природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. Ринок природного газу - це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу природного газу, надання послуг з його транспортування, зберігання, розподілу та постачання.

За вимогами статті 12 названого Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

У відповідності зі Статутом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998р. №747 (а.с. 36), позивач є підприємством, яке здійснює постачання природного газу споживачам згідно з укладеними договорами.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на виконання умов договору № 13/3425-БО-18 від 28.12.2012 р. передав протягом січня - квітня 2013 р. та жовтня - грудня 2013 р., а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 68 010 352,33 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від: 30.09.2013 р. на суму 12 450 065,70 грн., 30.09.2013р. на суму 12 937 217,12 грн., 28.02.2013р. на суму 14 512 860,58 грн., 30.09.2013р. на суму 13 439 062,32 грн., 31.03.2013 р. на суму 15 290 894,99 грн., 30.09.2013р. на суму 4 430 388,03 грн., від 30.04.2013р. на суму 4 911 320,68 грн., від 31.10.2013р. на суму 5 355 037,17 грн., від 31.11.2013 р. на суму 7 136 949,25 грн., 31.12.2013 р. на суму 12 261 632,74 грн. (а.с. 15-24). У вказаних актах визначено фактичні обсяги переданого газу, його ціна та вартість.

Натомість, за повідомленням позивача, відповідач за поставлений протягом січня - квітня 2013 р. та жовтня - грудня 2013 р. природний газ розрахувався лише частково в сумі 25 322 000,00 грн., внаслідок чого утворився борг перед позивачем в сумі 42 688 352,33 грн.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що у процесі розгляду справи, відповідач здійснював перерахування на рахунок публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" грошових коштів за спожитий природний газ за договором № 13/3425-БО-18 від 28.12.2012 р. на загальну суму 5 504 794,94 грн. (а.с. 135-143, 211-216, 235-238).

Згідно довідки позивача від 04.09.2015 р. №14/2-1108 про стан заборгованості відповідача станом на 03.09.2015 р. основна заборгованість становила 37 381 581,86 грн. (а.с.77).

Згідно довідки позивача від 24.09.2015 р. №14/2-1179 про стан заборгованості відповідача станом на 22.09.2015 р. основна заборгованість становила 37 188 557,39 грн.(а.с.229).

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив факт наявності боргу підприємства станом на 22.09.2015 р. в розмірі 37 188 557,86 грн.

Таким чином, сторонами визнано, що станом на 22.09.2015 р. борг відповідача склав 37 188 557,86 грн., який відповідачем частково погашено, про що свідчать меморіальний ордер №56048064 від 24.09.2015 р. на суму 4 000,00 грн. меморіальний ордер №56348752 від 29.09.2015 р. на суму 1 000,00 грн..

Отже, станом на 29.09.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 37 183 557,39 грн.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Припинення існування предмета спору, за змістом наведеної статті, свідчить про відсутність між сторонами неврегульованих питань.

Відповідно до пункту 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи, що після порушення провадження у даній справі борг комунального підприємства "Теплоенергетик" перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зменшився з 42 688 352,33 грн. до 37 183 557,39 грн., що є предметом спору у даній справі, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі № 912/31/15-г в частині позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства "Теплоенергетик" про стягнення 5 504 794,94 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Наявність заборгованості в сумі 37 183 557,39 грн. відповідач в судовому засіданні 30.09.2015 р. не заперечив.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

За приписами статей 11, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України та статей 174, 193 Господарського кодексу України, договір є підставою виникнення зобов'язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно загальних положень про купівлю-продаж (ст. ст. 662-663, 689, 691-692 Цивільного кодексу України), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором та у встановлений договором строк. В свою чергу, покупець зобов'язаний прийняти товар та оплатити його за ціною, встановленою в договорі та в обумовлений строк.

При викладених обставинах, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором № 13/3425-БО-18 від 28.12.2012 р. зі сплати вартості поставленого природного газу у встановлений договором строк, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 37 183 557,39 грн. підлягають задоволенню повністю.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 802 296,92 грн. та інфляційних в сумі 7 119 635,32 грн.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох проценти річних є правом кредитора та не залежить від вини відповідача. Відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунках в банку та неможливість виконання боржником грошового зобов'язання не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

При цьому слід враховувати, що для застосування статті 625 Цивільного кодексу України необхідною є наявність зобов'язання боржника зі сплати певної суми кредитору на певну дату і порушення боржником строку виконання цього зобов'язання.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого природного газу за договором, вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі статті 625 Цивільного кодексу України трьох процентів річних та інфляційних, нарахованих за період прострочки платежів, є правомірною (а.с. 25-29).

Отже, стягненню з відповідача підлягають 1 802 296,92 грн. три відсотки річних, а також 7 119 635,32 грн. інфляційних втрат.

В силу частини другої статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно статті 230 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф, пеню і неустойку.

Відповідно до статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня встановлено також частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Щодо стягнення пені, то її розмір не повинен перевищувати граничного розміру пені, встановленого Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань".

Сторонами в п. 7.2 Договору встановлено, що у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1. цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Вказані положення відповідають зазначеним вище вимогам законодавства щодо відповідальності за порушення зобов'язання.

На підставі викладеного, оскільки укладеним між сторонами договором передбачено відповідальність Покупця за порушення умов договору у вигляді сплати пені, враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу, нарахування позивачем пені в розмірі 4 259 582,04 грн. та виставлення вимоги на їх оплату є правомірним. Розрахунок пені (а.с. 25-29) є законним та обґрунтованим.

Разом з цим, відповідачем заявлено письмове клопотання про зменшення неустойки, зокрема пені у розмірі 4 259 582,04 грн. до 100 000,00 грн. (а.с. 84-85). В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на те, що заборгованість з оплати вартості поставленого газу виникла внаслідок заборгованості держави з виплати відповідачу субвенцій з різниці в тарифах, а також несвоєчасною сплатою споживачами вартості централізованого опалення.

Дослідивши подане клопотання щодо зменшення розміру штрафних санкцій, господарський суд вважає необхідним зменшити їх розмір до 30 відсотків від заявленої до стягнення суми, враховуючи наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України закріплено право господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У відповідності до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи з наведених норм, при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідач КП "Теплоенергетик" є виконавцем послуг з централізованого опалення центральної частини у м. Кіровограді та надає послуги з тепло-, водозабезпечення та водовідведення в селищі Новому м. Кіровограда.

Згідно договору на купівлю-продаж природного газу від 28.12.2012 р. та актів приймання-передачі, поставлений відповідачеві природний газ призначений для використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п. 1.2 Договору)

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснюється гарантованими постачальниками за роздрібними цінами, встановленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Згідно статті 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

З наданого до справи розрахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що надана населенню КП "Теплоенергетик", слідує, що затверджені тарифи на послуги з теплопостачання не відповідають фактичній вартості такої послуги та перед відповідачем існує заборгованість з компенсації різниці в тарифах за 2012-2014 р.р. (а.с. 90-91). Крім того, перед відповідачем існує заборгованість з компенсації різниці в тарифах по іншим наданим ним послугам, а також наявна заборгованість споживачів послуг.

Таким чином, оскільки на можливість розрахунку відповідача за поставлений природний газ впливає невідповідність затверджених тарифів фактичним витратам та наявність бюджетної заборгованості з відшкодування відповідачеві різниці в таких тарифах, враховуючи, що відповідач є комунальним підприємством та виконавцем житлово-комунальних послуг з тепло, водо - забезпечення і водовідведення, господарський суд вважає необхідним зменшити розмір штрафних санкцій та стягнути з відповідача 1 277 874,61 грн. (30% від заявленої суми). В задоволені позовних вимог в іншій частині стягнення пені господарський суд відмовляє.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з комунального підприємства "Теплоенергетик" 37 183 557,39 грн. основного боргу, 7 119 635,32 грн. інфляційних, 1 802 296,92 грн. 3% річних, 1 277 874,61 грн. пені.

У відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 80, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі № 912/31/15-г в частині позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до комунального підприємства "Теплоенергетик" про стягнення 5 504 794,94 грн.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Теплоенергетик" (25491, м. Кіровоград, вул. Ливарна, 1, ідентифікаційний код 2415357) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720, п/р 09 в ГОУ "Промінвест-банку України", МФО 300012) заборгованість в сумі 47 383 364,24 грн., з якої: 37 183 557,39 грн. сума основного боргу, 7 119 635,32 грн. інфляційних втрат, 1 802 296,92 грн. 3% річних, 1 277 874,61 грн. пені , а також судовий збір в сумі 73 080,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Згідно частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дане рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено 05.10.2015 р.

Суддя С. Б. Колодій