номер провадження справи 23/64/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015 Справа № 908/4835/15

Господарський суд Запорізької області у складі судді Шевченко Тетяни Миколаївни, при секретарі Ракович С.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Єгоров В.С., довіреність №14-137 від 13.05.2015;

від відповідача - не з'явився,

розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/4835/15,

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідент. код. - 20077720; скорочено ПАТ «НАК «Нафтогаз України»);

до відповідача: Якимівського орендного підприємства «Виробниче об'єднання житлово - комунального господарства та побутового обслуговування» (7250, Запорізька область, смт. Якимівка, вул. 50 років Жовтня, 2 А, ідент. код. - 03345455; скорчено Якимівське ОП «ВОЖКГ та ПО»);

про стягнення 264495 грн. 72 коп.,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Якимівського ОП «ВОЖКГ та ПО» заборгованості у розмірі 264495,72 грн., з яких 130609,85 грн. інфляційних втрат, 34154,18 грн. трьох процентів річних та 99731,69 грн. пеня.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.09.2015 позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/4835/15, справі присвоєно номер провадження - 23/64/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 06.10.2015.

Позовні вимоги мотивовані обставинами, викладеними у позовній заяві та обґрунтовані умовами договору купівлі - продажу природного газу №13/2632-ТЕ-13 від 28.12.2012, приписами ст.ст. 525, 526, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позивач на заявлених позовних вимогах наполягає з підстав, зазначених у позові, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого господарського суду України, які викладені в інформаційному листі від 15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" - неявка в судові засідання учасників судового процесу (сторін), ненадання витребуваних судом документів та доказів, необхідних для повного розгляду справи - подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до п. 3.6 роз'яснень президії ВГСУ від 18.09.1997 р. № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з наступними змінами та доповненнями) особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місця знаходження юридичних осіб - учасників судового процесу.

Неявка відповідача в судове засідання не звільняє його від виконання вимог суду, викладених в ухвалах суду і направлення суду витребуваних матеріалів.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами, якщо їх достатньо для вирішення спору по суті. Відповідач свої зобов'язання не виконав, не скористався правом на захист своїх інтересів.

За клопотанням представника позивача фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 06.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2012 між позивачем (НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", Продавець) та відповідачем (Якимівське ОП "ВОЖГ та ПО", Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №12/2632-ТЕ-13 (далі - Договір). За умовами Договору позивач зобов'язався поставити відповідачеві у 2013 році природний газ обсягом до 1330 тис. куб. м, а Покупець - прийняти та оплатити природний газ на умовах цього Договору (п.1.1, 2.1 Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1091,00 грн., крім того 20 % ПДВ - 218,20 грн., разом із ПДВ - 1309,20 грн.

За умовами пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Термін дії Договору в частині поставки газу - до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу протягом січня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 1398059,31 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Факт поставки, об'єми та вартість переданого газу сторонами не оспорюються, акти підписані сторонами та скріплені печатками сторін (копії актів долучено до справи, а.с.20-26).

На виконання умов Договору позивачем у період з січня 2013 по квітень 2013 та з жовтня 2013 по грудень 2013 відповідачу було поставлено природного газу на загальну суму 1398059,31грн., що підтверджується актами прийому - передачі природного газу від 31.01.2013 на суму 274770,97 грн., від 28.02.2013 на суму 242607,85 грн., від 31.03.2013 на суму 268587.61 грн., від 30.04.2013 на суму 50220,91 грн., від 31.10.2013 на суму 127243,77 грн., від 30.11.2013 на суму 165564,04 грн. та від 31.12.2013 на суму 269064,16 грн. (а. с. 24 - 26). Вказані акти підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Відповідач, в порушення умов Договору, несвоєчасно розраховувався за спожитий природний газ, отриманий у січні-квітні 2013 та жовтні - грудні 2013 р., що підтверджується наданими у справу документами (розрахунком боргу за Договором та випискою щодо проведення операцій відповідачем за вказаним Договором).

Стягнення з відповідача 130609,85 грн. інфляційних втрат, 34154,18 грн. трьох процентів річних, 99731,69 грн. пені є предметом розгляду у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Правовідносини сторін є господарськими, що виникли з договору, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати.

Договором (пункт 6.1), укладеним між сторонами, визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства.

Відповідач своє зобов'язання щодо оплати за поставлений природний газ, всупереч вимог закону та умов Договору, належним чином не виконав.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання грошових зобов'язань за Договором, вимоги про стягнення з відповідача 130609,85 грн. інфляційних втрат, 34154,18 грн. трьох процентів річних є нормативно обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Судом перевірено правильність нарахування зазначених сум інфляційних втрат та трьох процентів річних, розрахунок визнано вірним.

Щодо вимог про стягнення 99731,69 грн. пені суд зазначає таке.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору відповідач зобов'язався сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 99731,69 грн.

Втім, суд вважає необґрунтованим нарахування позивачем пені, виходячи з такого.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.01.2011 порушено провадження у справі №23/5009/326/11 про банкрутство Якимівського ОП "ВОЖГ та ПО", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Якимівське ОП "ВОЖГ та ПО" наказом Міністерства палива та енергетики України від 10.11.2005 №568 було включено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005 №2711-ІV.

Ухвалою суду від 26.08.2014 у справі №23/5009/326/11 продовжено термін проведення засідання суду, на якому буде вирішено питання щодо подальших судових процедур стосовно боржника, до закінчення процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу - 01.01.2016, передбаченої Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005 № 2711-IV (в редакції з 03.07.2014).

На даний час зазначена процедура не припинена у відповідності до приписів закону.

Відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла на час порушення провадження у справі про банкрутство) НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" має статус поточного кредитора по відношенню до боржника (відповідача у даній справі), виходячи з того, що суми пені та штрафу нараховані позивачем за невиконання зобов'язань, які виникли після порушення справи про банкрутство Якимівського ОП "ВОЖГ та ПО".

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно із абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення, в тому числі за невиконання поточних грошових зобов'язань.

З наведеного слідує, що боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але за їх невиконання або неналежне виконання пеня не нараховується.

Враховуючи, що пеня в період дії мораторію не нараховуються, то вона і не підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на вищевикладене, в позові в частині стягнення 99731,69 грн. пені слід відмовити.

Приймаючи рішення про відмову в позові щодо стягнення пені, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 18.12.2012 у справі №3-67гс12 та від 01.10.2013 у справі №3-27гс13.

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Якимівського орендного підприємства «Виробниче об'єднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування» (72503, Запорізька область, смт. Якимівка, вул. 50 років Жовтня, 2-А, ідентифікаційний код - 03345455) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код - 20077720) інфляційні втрати у розмірі 130609 (сто тридцять тисяч шістсот дев'ять) грн. 85 коп., 3% річних у розмірі 34154 (тридцять чотири тисячі сто п'ятдесят чотири) грн. 18 грн. та судовий збір у розмірі 3295 (три тисячі двісті дев'яносто п'ять) грн. 28 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в позові в решті вимог про стягнення 99731,69 грн. пені.

Повне рішення складено 07.10.2015.

Суддя Т.М.Шевченко