ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.09.15р. Справа № 904/6171/15

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

до Повного товариства "СОЮЗ-КОЛОС", м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості 1 372 682,93 грн.

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 2309-К-Н-О від 04.06.2015р.

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Повного товариства „Союз-Колос про стягнення заборгованості у сумі 1 372 682,93 грн., з яких: 445 435,29 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 927 247,64 грн. - пеня. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги вмотивовані порушенням умов кредитного договору № 13/К від 26.07.1997 р. в частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2015 р. порушено провадження по справі та призначено до розгляду на 27.08.2015 р.

27.08.2015 р. розгляд справи відкладено на 14.09.2015 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2015 р. продовжено строк розгляду спору до 29.09.2015 р. та відкладено її розгляд на 28.09.2015 р.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України за адресою, зазначеною у позові, яка збігається з адресою місцезнаходження відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 27.08.2015 року (а.с. 40-41).

Направлена господарським судом на адресу відповідача кореспонденція повернулася з відміткою "за зазначеною адресою не проживає" (а.с. 37, 44, 109).

Відповідно до підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відзиву на позов відповідач суду не надав. За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 28.09.2015 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (далі - Банк, позивач) та Повним товариством „Союз-Колос (позичальник) було укладено кредитний договір № 13/К від 26.07.1997 р.

Згідно з розділом 1 договору банк надає позичальнику кредит в сумі 170 000,00 грн. на наступні цілі: поповнення оборотних коштів на строк до 26.04.1998 р., з виплатою 49 відсотків річних.

Відповідно до п. 4. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи строк, на який видано кредитні кошти, до 26.04.1998 р., до правовідносин за цим договором мають застосовуватись норми Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу УРСР, кредитування державних організацій, колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій провадиться згідно з затвердженими планами шляхом видачі цільових строкових позичок Державним банком СРСР й іншими банками СРСР в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР.

Згідно зі статтями 47, 49 і частиною першою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних відносин), комерційні банки здійснюють кредитне обслуговування позичальників на договірних умовах. Спори, що виникають при укладанні кредитного договору, підвідомчі господарським судам, на загальних підставах.

Відповідно до ст. 151, 161,162 Цивільного кодексу УРСР, в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

На доказ належного виконання прийнятих на себе зобов'язань з видачі кредиту, позивач надав виписку по рахунку № 5384 за період з 29.07.1997р. по 24.07.2014р.

Проте, зазначена виписка стосується лише нарахування процентів та пені починаючи з 31.03.2000р.

До того ж, згідно з п. 2.1.1. банк має відкрити позиковий рахунок № 80477627, особовий рахунок по процентам 50960630, кредит мав бути зарахований на рахунок № 80467527, тобто надана позивачем виписка по рахунку № 5384 не є належним та допустимим доказом надання кредиту відповідно до умов договору кредиту № 13/к від 26.07.1997р. в розумінні ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п.п.2.2.1, 2.2.2. договору позичальник зобовязується повернути отриману суму в обумовлений строк, сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно не пізніше 20-го числа звітного місяця.

Відповідно до частини восьмої статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки по своїх операціях. (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин).

Так, згідно з п.1, 4.2. договору, кредит надано з виплатою 49 відсотків річних., а в разі несвоєчасного погашення основного боргу по кредиту позичальник сплачує банку 98% річних від суми залишку несплаченої заборгованості по кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання відповідача з оплати суми кредиту були припинені позивачем 25.07.2001р. шляхом списання безнадійної заборгованості за рішенням кредитного комітету, що підтверджено розрахунком суми позову (а.с. 31) та копією меморіального ордеру № 515 від 25.07.2001р. (а.с.60-61).

Розмір несплачених процентів за користування кредитними коштами на момент припинення зобов'язань відповідача з оплати суми кредиту згідно розрахунку позивача складав 445 435,29грн. Доказів сплати цієї суми до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст.178-180 Цивільного кодексу УРСР, виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством. Неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання. Угода про неустойку (штраф, пеню) повинна бути укладена в письмовій формі. Недодержання письмової форми тягне недійсність угоди про неустойку (штраф, пеню).

Як передбачено п. 4.4. договору, в разі несплати в строк позичальником суми відсотків згідно п.2.2.3 даного договору банк з моменту виникнення та до повної сплати позичальником заборгованості по відсоткам нараховує пеню в розмірі 2% на суму несплаченої заборгованості по відсоткам за кожен день прострочки платежу.

Позивач розрахував пеню за період з 07.10.2004р. по 02.06.2015р. в сумі 927 247,54грн.

Вимогами ст.ст. 71, 72, 74,76 Цивільного кодексу УРСР встановлено таке, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Скорочені строки давності тривалістю в шість місяців діють, зокрема, за позовами, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 75 Цивільного кодексу УРСР, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що строк позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору спливав 26.04.2001р., до спірних відносин мають застосовуватись норми Цивільного кодексу УРСР.

Оскільки на момент звернення позивача до суду сплив строк позовної давності як за вимогами про сплату суми процентів за користування кредитом, так і до вимог про сплату пені за несвоєчасну оплату процентів, суд має застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

За таких обставин правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

30.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_2