РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2015Справа №910/21743/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/21743/15

за позовом державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські ферми»

про стягнення 531 156,70 грн.

Представники сторін:

від позивача: Коцупатрий О.М., довіреність № 12/01-15 від 12.01.2015р.;

від відповідача: Положенцева Т.В., довіреність б/н від 14.09.2015р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось державне сільськогосподарське підприємство «Головний селекційний центр» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські ферми» (надалі - відповідач) про стягнення 531 156,70 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що йому завдано збитків на суму 531 156,70 грн., у зв'язку зі знищенням його майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2015р. порушено провадження у справі № 910/21743/15 та призначено її розгляд на 24.09.2015р.

Присутній у судовому засіданні 24.09.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав наведених у позові, проте всіх витребуваних судом доказів не надав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву. Так, представник відповідача зазначав про те, що такий спосіб захисту як стягнення коштів на купівлю нових сосудів не відповідає порушеному праву позивача і не підпадає під визначення поняття збитків, наведеного у ст. 22 ЦК України, оскільки не спроможний відновити порушене право останнього, так як мова йде про речі, визначені індивідуальними ознаками.Крім того, на момент пред'явлення позову право позивача вже поновлено, оскільки йому було відшкодовано вартість знищеного майна у відповідності до рішення Господарського суду міста Києва, що підтверджується відповідною ухвалою від 20.01.2015р.

Також, під час розгляду справи представник відповідача, як і в своєму відзиві, просив застосувати строк позовної давності, передбачений статтею 786 ЦК України.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2008р. між сторонами було укладено Договір оренди обладнання, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар взяв в тимчасове володіння та користування сосуди Дьюара СДС-35 Віо-60 у кількості 5 шт. заводські №№ 50, 23, 37, 46, 1 інвентаризаційні №№ 617, 614, 628, 613, 621, що підтверджується накладною №468 від 04.07.2008 р.

01.09.2008р. сторонами було укладено Контракт №107, відповідно до п. 2.1 якого замовник (позивач) доручає, а виконавець (відповідач) бере на себе обов'язки по забезпеченню послуг і робіт, укладання та виконання довгострокових контрактів з господарствами -покупцями, для яких виконавець буде здійснювати поставку сперми, рідкого азоту, матеріалів, інструментів та обладнання для штучного осіменіння великої рогатої худоби.

26.12.2008р. позивач передав, а відповідач прийняв у користування сосуди Дьюара у кількості 62 шт.

Крім того, 23.03.2009р., 30.03.2009р., 27.04.2009р. та 14.12.2009р. між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договори оренди обладнання, відповідно до умов яких орендодавець передав, а орендар взяв в тимчасове володіння та користування сосуди Дьюара: СДС-35 Віо-60 у кількості 6 шт. заводські №№1106, 1047, 49, 1164, 1059, 1101 інвентаризаційні №№ 205, 180, 633, 272, 168, 170; СДС-5 у кількості 1 шт. заводський № 45 інвентаризаційні № 91; СДС-50 у кількості 1 шт. заводський № 6 інвентаризаційні № 118, що підтверджується актами приймання-передачі матеріально-технічних цінностей та накладними №9 від 30.03.2009 р., №10 від 27.04.2009 р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2012р. у справі №5011-48/11934-2012, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.01.2013, позов державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" задоволено частково, зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю "Українські ферми" повернути на користь державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" сосуди Дьюара у кількості 76 штук загальною балансовою вартістю 98 884,30 грн., а саме: сосуди Дьюара СДС-35 Віо-60 у кількості 58 шт. заводські №№ 212, 380, 344, 337, 244, 347, 343, 218, 333, 335, 329, 367, 1163, 1104, 1059, 1047, 1106, 1164, 46, 23, 50, 1, 37, 49, 1151, 1169, 944, 1156, 1161, 1037, 1152, 1165, 951, 955, 941, 1154, 918, 956, 935, 879, 929, 1054, 975, 1168, 1091, 952, 946, 1155, 1172, 1019, 1160, 43, 39, 34, 42, 47, 55, 41 інвентарні №№ 15, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24, 31, 32, 34, 35, 152, 167, 168, 180, 205, 272, 613, 614, 617, 621, 628, 633, 169, 173, 246, 249, 182, 198, 215, 217, 238, 243, 245, 251, 252, 257, 253, 258, 259, 264, 265, 266, 270, 277, 283, 286, 290, 294, 296, 550, 551, 552, 620, 610, 612, 616; сосуди Дьюара СДС-30 у кількості 15 шт. заводські №№ 3127, 3042, 3055, 3312, 3128, 3069, 3071, 3131, 3070, 3053, 3129, 3149, 3291, 3097, 3274 інвентарні №№ 41, 42, 43, 44, 49, 52, 40, 69, 64, 61, 54, 55, 59, 45, 58; сосуди Дьюара СДС-5 у кількості 2 шт. заводські №№ 91, 79 інвентарні №№ 45, 42; сосуди Дьюара СДС-50 у кількості 1 шт. заводський №6 інвентарний №118 та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські ферми" на користь позивача судовий збір у розмірі 1 609,50 грн.

На виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано накази №5011-48/11934-2012 від 08.02.2013р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2014р. у справі №5011-48/11934-2012 змінено спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2012р. шляхом стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські ферми" на користь державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" грошових коштів у розмірі 98 884,30 коп.

22.05.2014р. на адресу позивача від товариства з обмеженою відповідальністю "Українські ферми" надійшла заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.05.2014р.

В заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.05.2014р. відповідач зазначив, що у державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" наявне зобов'язання із сплати грошових коштів в сумі 96 480,00 грн. перед ТОВ "Українські ферми", яке виникло на підставі укладеного у спрощеній формі договору поставки рідкого азоту (що підтверджується накладними). А також, у державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" наявне зобов'язання з повернення отриманих грошових коштів в сумі 3161,64 грн., сплачених товариством 22.07.2009р., згідно виставленого рахунку № 295 від 21.07.2009р. в якості орендної плати на виконання Договору оренди обладнання від 04.07.2008р., Контракту № 107 від 01.09.2008р., а також Договорів оренди обладнання від 23.03.2009 р., 30.03.2009 р., 27.04.2009 р. та 14.12.2009 р., які рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 5011-48/11934-2012 від 22.11.2012р. визнано неукладеними та встановлено факт відсутності правових підстав для сплати орендної плати за зазначеними договорами оренди. Одночасно, у ТОВ "Українські ферми" наявне зобов'язання із сплати грошових коштів в сумі 98 884,30 грн., яке виникло на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 24.04.2014р. у справі №5011-48/11934-2012.

Таким чином, вимоги за вказаними зобов'язаннями є зустрічними, однорідними і строк їх виконання настав, тому товариство з обмеженою відповідальністю «Українські ферми» заявило про припинення зобов'язання щодо сплати товариством з обмеженою відповідальністю «Українські ферми» державному сільськогосподарському підприємству "Головний селекційний центр України" грошових коштів в сумі 98 884,30 грн. шляхом зарахування зустрічних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2014р. у справі № 910/11971/14 за позовом державного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України" до товариства з обмеженою відповідальністю "Українські ферми" про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.05.2014р., яке набрало законної сили 07.11.2014, в задоволенні позову відмовлено.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, під час розгляду господарським судом справ № 5011-48/11934-2012 та №910/11971/14 бул встановлено повне відшкодування відповідачем позивачу вартості втраченого майна - 76 сосудів Дьюара.

Водночас, позивач звернувся до суду з позовм про стягнення з відповідача збитків у сумі 531 156,70 грн., що становить різницю між відшкодованою вартістю втраченого майна (98 884,30 грн.) та коштами, які позивачу необідно витратити на придбання нових сосудів Дьюара (630 000,00 грн.).

На підтвердження завданих відповідачем збитків позивачем до справи додано Договір №1529 від 27.01.2015р., укладений з ПАТ «Коростенський завод хмічного машинобудування» на виготовлення 76 сосудів Дьюара, Специфікацію № 1 до договору № №1529 від 27.01.2015р. та рахунок на оплату № 6 від 27.01.2015р. на суму 630 000,00 грн.

Приписами ч. 4 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміють витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені особою, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

В силу ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, під збитками розуміються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, підставою для відшкодування збитків є наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 ГПК України, розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено вину відповідача у виникненні збитків та причинний зв'язок між поведінкою відповідача і виникненням збитків, оскільки вартість знищеного майна відшкодована і реальних витрат для відновлення свого порушеного права позивачем на день розгляду справи не понесено, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, передбачений ст. 786 ЦК України, оскільки договірні відносини найму між сторонами не виникли, так як договори оренди визнані судом неукладеними під час вирішення спору у справі № 5011-48/11934-2012.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.09.2015р. Суддя А.І. Привалов А.І. Привалов