ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015 року Справа № 904/3048/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач)

суддів: Прокопенко А.Є., Дмитренко Г.К.,

секретар судового засідання: Сусла Я.Б.,

представники сторін:

від позивача: Цецик І.М., представник, довіреність №7 від 12.03.2015 року;

від відповідача та третьої особи представники у судове засідання не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2015 року у справі № 904/3048/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія", м. Київ

до відповідача державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України, с. Затишне, Криничанський район, Дніпропетровська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національної академії аграрних наук України, м. Київ

про стягнення 1 257 765 грн. 76 коп.

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (надалі - ТОВ "Торгова Аграрна Компанія") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України (надалі - ДП "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України) на свою користь 910 340 грн. 08 коп. основного боргу, 61 578 грн. 89 коп. 3% річних, 285 846 грн. 79 коп. інфляційних втрат та понесених витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровьскої області від 09.04.2015 року порушено провадження у справі №904/3048/15, до участі в якій залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національну академію аграрних наук України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2015 року у справі №904/3048/15 (суддя Ніколенко М.О.) позов задоволено; з ДП "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України на користь ТОВ "Торгова Аграрна Компанія" стягнуто 910 340 грн. 08 коп. основного боргу, 61 578 грн. 89 коп. 3% річних, 285 846 грн. 79 коп. інфляційних втрат та 25 155 грн. 32 коп. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, судові витрати по справі покласти на позивача.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Третя особа на виклик суду двічі не з'явилась, відзив на апеляційну скаргу на вимогу суду не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталась, про час та місце проведення судових засідань повідомлена належним чином (а.с.120, а.с.146), з огляду на що колегія суддів вважає можливим переглянути справу в апеляційному порядку за її відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судових засіданнях представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (п.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Між ТОВ "Торгова Аграрна Компанія" (продавець) та ДП " Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України (покупець) укладений договір купівлі-продажу №ПТМЦ-01/03/12-25 від 01.03.2012 року (надалі- договір) строком дії з 01.03.2012 року по 31.12.2013 року, за умовами якого продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця товарно-матеріальні цінності, а покупець, відповідно, зобов'язався їх прийняти і сплатити.

Ціна, кількість та асортимент товару вказуються у рахунках - фактурах та видаткових накладних на кожну окрему партію товару, які є невід'ємною частиною договору (п.2.1 договору).

Товар вважається прийнятим за кількістю в момент отримання його представником покупця від представника продавця у відповідності до видаткової товарної накладної (п.2.4 договору).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що право власності на товар переходить до покупця з моменту поставки товару та підписання представниками сторін видаткової накладної на відповідну парію товару.

На виконання умов договору позивач в період з 04.04.2012 року по 27.11.2012 року передав відповідачу товар на загальну суму 930 440 грн. 07 коп., що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.18-31).

Покупець бере на себе зобов'язання провести оплату за поставлений товар в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Оплату за товар покупець проводить на протязі 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку фактури продавця (п.4.1 договру).

Для проведення оплати продавець надає покупцю рахунок - фактуру, видаткову та податкову накладну (п.4.2 договору).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

Відповідачем частково, на суму 20 099 грн. 99 коп., повернутий позивачу товар, що підтверджується видатковими накладними (повернення) № ВП2-0000115 від 15.08.2012 року та №14 від 15.01.2013 року. Стосовно решти отриманого товару вважає, що на момент пред'явлення позову до суду у нього ще не виникло грошового зобов'язання за договором, оскільки, за його твердженням, позивачем не було надано рахунків на оплату.

Позивач, в свою чергу, наполягає на тому, що рахунки фактури були передані відповідачу одночасно з видатковими накладними в момент передачі товарно-матеріальних цінностей.

Фактично апелянт вказує на своє право відстрочення виконання зобов'язання з оплати отриманої продукції через прострочення позивачем його зобов'язання виписати та передати рахунок-фактури на її оплату.

Вказане право передбачене ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Проте ч. 1 вказаної статті Кодексу надає поняття прострочення кредитора. Так, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Отже, слід встановити, чи виникли у відповідача труднощі в виконанні ним свого зобов'язання з оплати спірного товару внаслідок ненадання йому позивачем обумовленого договором рахунку-фактури на його оплату.

Як вбачається з матеріалів справи найменування, кількість, ціна товару погоджені сторонами у специфікаціях №1-Р від 02.04.2012 року, №2-Р від 05.07.2012 року, №5-Р від 28.09.2012 року до договору. Таким характеристикам відповідає товар, поставлений позивачем відповідачу за видатковими накладними, що містяться в матеріалах справи; оплатити товар відповідач має за реквізитами, вказаними в розділі 11 договору, а саме на розрахунковий рахунок №7628 у філії ВАТ УніКредитБанку у м.Києві, МФО 300744.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач мав у своєму розпорядженні всі необхідні для здійснення платежу за товар реквізити і відсутність рахунка-фактури не заважала йому це зробити.

З огляду на вищевикладене, відсутні правові підстави вважати, що мале місце таке прострочення позивача як кредитора в розумінні норм ст. 613 Цивільного кодексу України, до виконання якого відповідач в порядку ч. 2 ст.613 Цивільного кодексу України мав право відстрочити своє зобов'язання з оплати товару.

Правову позицію, що невиставлення рахунку-фактури не можна вважати простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а також що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, оскільки не є обумовленою сторонами обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, висловив Верховний Суд України в постанові від 29.09.2009 у справі №37/405.

Отже, наявність у позивача договірного зобов'язання виписати рахунок-фактуру відповідачу як умови оплати останнім отриманого товару не може братися судом до уваги при вирішенні спору про стягнення суми основного боргу, оскільки факт відсутності такого документу в данному випадку не заважав відповідачу виконати своє грошове зобов'язання за договором.

Згідно ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов'язання з поставки товару за договором, так і факт виникнення у відповідача зобов'язання цей товар оплатити, є видаткові накладні, які сторонами належним чином оформлені та підписані без зауважень.

Спірний товар відповідачем позивачу не повернутий з огляду на відсутність документу, що його стосується в розумінні ст.666 Цивільного кодексу України, від договору відповідач не відмовився, представник апелянта в судовому засіданні пояснив суду, що отриманий та несплачений товар на момент розгляду справи державним підприємством "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України використаний.

Отже, відповідач мав сплатити поставлений йому позивачем товар наступного дня після його отримання, тому позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в сумі 910 340 грн. 08 коп. колегія суддів вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 Цивільного кодексу України).

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 61 578 грн. 89 коп. за період: з 01.01.2013 року по 03.04.2015 року та інфляційних збитків в сумі 285 896 грн. 79 коп. за період: січень 2013 року - лютий 2015 року (включно) колегія суддів також вважає обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції; оскаржуване рішення ґрунтується на чинному законодавстві, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2015 року у справі №904/3048/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

повний текст постанови складено 08.10.2015 року

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя А.Є.Прокопенко

Суддя Г.К.Дмитренко