РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2015Справа №910/5903/15-г

За позовом Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон груп"

про визнання договору недійсним

Головуючий суддя Демидов В.О.

Суддя Марченко О.В.

Суддя Цюкало Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Захарченко Т.С. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явились.

встановив:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2015 порушене провадження у справі № 910/5903/15-г за позовом Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" про визнання недійсним договору № 1285М-С про надання послуг від 03.11.2014.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначив, що спірний договір з боку позивача підписано особою, яка не мала відповідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки посади виконуючого обов'язки Статутом позивача не передбачено, що свідчить про відсутність повноважень укладення відповідного договору. Крім того, як вказує позивач, умовами Договору не було погоджено такої його істотної умови як ціна, а відтак наявні підстави для визнання Договору недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

З викладеними позивачем в позовній заяві твердженнями відповідач не погоджується та у своєму відзиві зауважив, що Договір підписаний уповноваженою особою та містить посилання на визначення його ціни, зокрема, в п. 1.2. Договору.

Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 призначено колегіальний розгляд справи № 910/5903/15-г.

Згідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 27.05.2015 справу № 910/5903/15-г призначено судді-доповідачу Трофименко Т.Ю., інші судді, які входять до складу колегії: Марченко О.В. Цюкало Ю.В.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/852 від 02.07.2015 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 910/14399/15, вказана справа передана на розгляд головуючому судді Демидову В.О., судді: Цюкало Ю.В., Марченко О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 колегією суддів прийняти справу № 910/5903/15-г.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

06.08.2015 відповідачем суду надане письмове клопотання про зупинення провадження у справі з підстав того, що оскільки певна кримінальна справа містить матеріали щодо фактів, які розслідуються в межах кримінального провадження № 0000934, зокрема, щодо правомірності укладення договору № 1285М-С про надання послуг від 03.11.2014, наявні підстави у відповідності до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України для надіслання матеріалів справи до органу досудового розслідування та зупинення у зв'язку з цим провадження у справі № 910/5903/15-г.

У задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі судом відмовлено з підстав його необґрунтованості, оскільки в силу положень ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право, втім не зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування за умови наявності для цього підстав. Відповідачем підстави для надсилання матеріалів справи до прокурору або органу досудового розслідування не обґрунтовані.

Відповідач в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надсилання за його належною юридичною адресою ухвали господарського суду.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

03.11.2014 позивачем (Замовник) та відповідачем (Виконавець) укладено договір № 1285М-С про надання послуг (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі за текстом - Договір), згідно п. 1.1. якого Виконавець зобов'язується надавати Замовнику комплекс інформаційних послуг, а Замовник зобов'язується прийняти та сплатити Виконавцеві послуги на умовах і протягом строку дії Договору.

Як свідчать матеріали справи, Договір від імені позивача укладено виконуючим обов'язки директора - ОСОБА_5, що діяла від імені позивача на підставі статуту, з одного боку та директором відповідача ОСОБА_6, що діяв від імені відповідача на підставі статуту, з іншого боку.

Судом встановлено що 30.10.2014 загальними зборами учасників позивача призначено виконуючим обов'язки директора СПП «Чумаки» ОСОБА_5, що відображено у наявному у матеріалах справи протоколі зборів № 30-10-14.

Наказом № 224-а-к від 03.11.2014 на підставі заяви ОСОБА_5 та протоколу № 30-10-14 від 30.10.2014 ОСОБА_5 призначено виконуючим обов'язки директора Сільськогосподарського приватного підприємства "Чумаки".

Зі змісту Договору випливає, що сторонами погоджено предмет договору, суму договору, ціну послуг, яка відображається в актах наданих послуг, відповідальність сторін та дію договору, його строк.

Так, п.п.1.1 Договору передбачено, що відповідач на умовах, передбачених цим Договором, зобов'язується надавати позивачу комплекс інформаційних послуг (дослідження), що стосуються галузі сільського господарства, а позивач зобов'язується прийняти та сплатити відповідачу надані послуги на умовах і протягом строку дії Договору. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що найменування, перелік, кількість та ціна послуг погоджуються сторонами та відображаються у актах наданих послуг.

У листопаді 2014 року керівниками сторін у справі підписано акт надання послуг № 1440 від 15.11.2014 у підтвердження факту виконання умов Договору (копія акту наявна у матеріалах справи).

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчиняться усно або в письмовій формі.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як встановлено судом, 03.11.2014 сторонами укладено договір № 1285М-С про надання послуг за п. 1.1. якого Виконавець зобов'язується надавати Замовнику комплекс інформаційних послуг, а Замовник зобов'язується прийняти та сплатити Виконавцеві послуги на умовах і протягом строку дії Договору.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, зокрема, щодо того, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальним правилом частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як свідчать матеріали справи, Договір від імені позивача укладено ОСОБА_5, яка 30.10.2014 загальними зборами учасників позивача призначена виконуючим обов'язки директора СПП «Чумаки».

За доводами позивача статут СПП «Чумаки» не передбачає такої посади, як виконуючий обов'язки директора підприємства, а тому ОСОБА_5 не мала правових підстав для підписання спірного Договору з відповідачем.

Єдиним нормативно-правовим актом загальної дії, що врегульовує окремі питання тимчасово виконуючих обов'язки, є роз'яснення Держкомпраці та Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 № 30/39 (із змінами, внесеними постановою Держкомпраці та Секретаріату ВЦРПС від 11.12.86 р. № 521/30-18). Зазначене роз'яснення діє на підставі Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 № 1545 «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу РСР».

Листом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.04.2011 № 126/06/186-11 «Щодо виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника» роз'яснено, що виконання обов'язку тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своїх основних обов'язків - це заміна відсутнього працівника, коли працівник поряд зі своєю основною роботою виконує обов'язки тимчасово відсутнього працівника.

При цьому призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається, за виключенням випадку, коли призначення на посаду провадиться вищим органом управління (пункт 2 роз'яснення Держкомпраці та Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 № 30/39).

Матеріалами справи підтверджено, що призначення ОСОБА_5 виконуючим обов'язки директора СПП «Чумаки» відбулося саме за результатами проведення загальних зборів учасників СПП «Чумаки», які відповідно до статуту СПП «Чумаки» є вищим органом управління товариством. Так, Протоколом загальних зборів учасників (власників) № 30-10-14 від 30.10.2014, виконуючим обов'язки директора призначено ОСОБА_5.

Доводи позивача щодо відсутності у статуті СПП «Чумаки» такої посади, як виконуючий обов'язки керівника підприємства, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ОСОБА_5 призначено не на посаду, яка не передбачена статутом СПП «Чумаки», а призначено на посаду директора підприємства із чітким зазначенням тимчасового перебування вказаної особи на такій посаді.

Позивачем у справі не враховано, що правове регулювання трудових відносин, пов'язаних із призначенням працівника виконуючим обов'язки, здійснюється на підставі Кодексу Законів про працю України та наведеного вище роз'яснення Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 №30/32, яке діє в частині що не суперечить КЗпП України, та іншим законодавчим актам України.

За таких обставин призначення ОСОБА_5 на посаду виконуючого обов'язки директора СПП «Чумаки» не є порушенням положень статуту СПП «Чумаки», оскільки статус тимчасово виконуючого обов'язки директора не є новою назвою посади керівника підприємства, а є поняттям трудового законодавства щодо періоду виконання відповідних трудових обов'язків особою, призначеною на посаду директора.

З урахуванням викладеного вище суд доходить висновку про те, що позивачем у справі не доведено факту порушення вимог закону під час укладення спірного договору, а тому підстави для визнання спірного Договору недійсним з вказаних у позові підстав відсутні.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не доведено факту порушення діями саме відповідача, до якого спрямовані позовні вимоги, прав та охоронюваних законом інтересів СПП «Чумаки», що є порушенням вимог ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Посилання позивача на порушення засновниками позивача положень статуту позивача не є доказом порушення прав позивача відповідачем у справі.

Щодо доводів позивача про відсутність погодження у Договорі такої його істотної умови як ціна суд вважає за необхідне зазначити таке.

Позивачем не враховано, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним (пункт 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»). Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

Крім того, за ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Зі змісту Договору випливає, що сторонами погоджено предмет договору, суму договору, ціну послуг, яка відображається в актах наданих послуг, відповідальність сторін та дію договору/його строк.

Так, п.п.1.1 Договору передбачено, що відповідач на умовах, передбачених цим Договором, зобов'язується надавати позивачу комплекс інформаційних послуг (дослідження), що стосуються галузі сільського господарства, а позивач зобов'язується прийняти та сплатити відповідачу надані послуги на умовах і протягом строку дії Договору. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що найменування, перелік, кількість та ціна послуг погоджуються сторонами та відображаються у актах наданих послуг.

Отже, Договір містить відсилання щодо переліку послуг та їх вартості до акту, акт надання послуг № 1440 від 15.11.2014 підписано та затверджено з обох сторін, як позивачем так і відповідачем.

З огляду на викладене, сторонами у справі погоджено зміст (умови) спірного Договору.

Крім того, сторонами складено акт надання послуг № 1440 від 1511.2014 за Договором. Вказаний акт підписаний повноважними представниками сторін у справі, що не спростовується позивачем.

Таким чином, матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджений факт виконання сторонами у справі спірного Договору, що спростовує доводи позивача щодо недосягнення сторонами згоди щодо його істотних умов.

З урахуванням викладеного вище у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 17.09.2015 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повне рішення складено 22.09.2015.

Головуючий суддя В.О. Демидов

Суддя О.В. Марченко

Суддя Ю.В. Цюкало