ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2015р. Справа№ 914/3172/15

За позовом: Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Львів

до відповідача: Служби автомобільних доріг у Львівській області, м.Львів

про стягнення 6 240 751 грн. 39 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність від 01.04.2015 р.);

від відповідача: не зявився

Дочірнє підприємство «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м.Львів звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Служби автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів про стягнення 6240751грн. 39 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 09.09.2015р. призначив розгляд справи на 21.09.2015 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду.

Представнику розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем укладено договір на надання послуг з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Львівської області. Позивачем узгоджені сторонами роботи були виконані в повному обсязі, що підтверджується підписаними сторонами актами виконаних робіт. Відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості робіт у строки, визначені договором, не виконав, у звязку з чим позивач звернувся до відповідача із вимогою про сплату 12698597грн. 00коп. Відповідачем вказана вимога була залишена без розгляду та задоволення. В подальшому позивач звернувся з позовною заявою в суд з вимогою про стягнення суми основного боргу в розмірі 12 698 597 грн. 00коп. Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.12.2014 р. у справі №914/4047/14, яке набрало законної сили, позов задоволено стягнуто 12698597грн. 00 коп. основного боргу та судові витрати. Оскільки відповідач не сплатив вказану суму боргу у строки, визначені договором, рішення суду від 10.12.2014 р. у справі №914/4047/14 не виконав, позивач просив суд стягнути з відповідача за період часу з 14.07.2014 р. по 25.08.2015 р. 3% річних в розмірі 424 794 грн. 20 коп., та за період часу з серпня 2014 р. по липень 2015 р. інфляційні втрати в розмірі 5815957грн. 19 коп., а також судові витрати.

Відповідач заперечив проти позову з підстав, наведених у поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторони, суд встановив наступне.

15.02.2013 р. між Службою автомобільних доріг у Львівській області (замовник) та Дочірнім підприємством «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (підрядник) було укладено договір №06-02/13 на надання послуг з поточного ремонту (дрібний, середній) та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Львівської області.

За цим договором підрядник (позивач) зобовязувався у 2013 році надати послуги, зазначені в Технічних вимогах (Додаток №1 до Договору), а замовник (відповідач) - прийняти і оплатити такі послуги в межах затверджених фінансових планів та фактично отриманих бюджетних коштів.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод: №1 від 07.03.2013 р., №2 від 29.07.2013 р., №3 від 30.07.2013 р., №4 від 02.08.2013 р., №5 від 21.08.2013 р., №6 від 25.10.2013 р., №7 від 15.11.2013 р., №8 від 23.12.2013 р., №9 від 26.12.2013 р., №10 від 30.12.2013 р., №11 від 10.01.2014 р., №12 від 31.01.2014 р., №13 від 05.02.2014 р., №14 від 12.03.2014 р., №15 від 17.03.2014 р., №16 від 28.03.2014 р.

На виконання умов договору, позивач виконав, а відповідач прийняв роботи, що підтверджується актами приймання виконаних робіт на суму 12698597грн. 00 коп.

Відповідно до п. 6.4.1. договору (із змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами), підрядник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги за умови фактичного отримання Замовником коштів.

Згідно п. 4.1. договору, розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після предявлення підрядником рахунка на оплату послуг (робіт) або після підписання сторонами акта наданих послуг (виконаних робіт) або поетапної оплати замовником наданих послуг (виконаних робіт) в порядку, встановленому даним договором. Зобовязання замовника за цим договором виникають в разі наявності та в межах затверджених бюджетних призначень та фактично отриманих бюджетних коштів. Замовник здійснює щомісячну оплату за надані послуги в межах надходження бюджетних коштів на підставі актів приймання наданих послуг (виконаних підрядних робіт) (форма КБ-2в) та довідок про надані послуги (виконані підрядні роботи) (форма КБ №3), підписаних сторонами. Здача до оплати наданих послуг може проводить подекадно.

У відповідності до п.п. 4.3., 4.5., 4.6. договору, представник замовника на протязі трьох днів перевіряє надання послуг згідно представленого акту і підписує його в частині фактично наданих послуг, в межах виділених бюджетних асигнувань та лімітних довідок доведених Укравтодором. Оплата наданих послуг здійснюється в 5-и денний термін з моменту надходження бюджетних коштів. Несвоєчасне підписання акту, а також необґрунтована претензія зі сторони замовника щодо фактичного надання послуг прирівнюється до їх несвоєчасної оплати.

З метою врегулювання спору, позивач надсилав відповідачу вимоги від 04.07.2014 р. за вих. №01-01/1012 та від 07.07.2014 р. за вих. №01-01/1019, які відповідачем залишені без відповіді та без задоволення.

У звязку з несплатою відповідачем вартості виконаних робіт за вказаним договором, Дочірнє підприємство «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 12698597грн. 00коп.

10.12.2014 р. Господарський суд Львівської області у справі №914/4047/14 виніс рішення, яким позов задоволив, стягнув з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 12 698 597 грн. 00 коп. та судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2015р. у справі №914/4047/14 рішення Господарського суду Львівської області від 10.12.2014 р. залишено без змін.

У звязку із простроченням відповідачем виконання зобовязання щодо оплати вартості робіт в розмірі 12 698 597 грн. 00 коп., позивачем за період часу з 14.07.2014 р. по 25.08.2015 р. нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 424 794 грн. 20 коп. та за період часу з серпня 2014 р. по липень 2015р. включно інфляційні втрати в розмірі 5 815 957 грн. 19 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період, протягом якого зобовязання відповідача належним чином не було виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобовязальних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, що відображено у постанові Пленуму від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (п. 7), а також Верховний Суд України, що відображено, зокрема, у постанові від 05.12.2011 р. по справі №16/164 (2010) .

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання відповідачем, що в свою чергу є підставою для стягнення з нього суми 3% річних та інфляційних втрат.

З врахуванням цих положень, позивачем правомірно нараховано 3% річних в розмірі 424 794 грн. 20 коп. та інфляційні втрати в розмірі 5815957грн. 19 коп.

Покликання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не є тією обставиною (подією), яка не породжує для відповідача обовязку здійснити розрахунок за виконані роботи, або звільняє відповідача від визначеного договором та/або законом зобовязання розрахуватися за виконані роботи.

Крім цього, виходячи із приписів ст. 511 ЦК України, зобовязання не може створювати обовязку для третьої особи, що не є стороною договору. У випадках, встановлених договором, зобовязання може лише породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Слід також зазначити, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 424794грн. 20 коп. 3% річних, 5 815 957 грн. 19 коп. інфляційних втрат.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 49 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 598, 599, 611, 612, 625, 626 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Служби автомобільних доріг у Львівській області, м.Львів, вул. Володимира Великого, 54 (ідентифікаційний код 25253009) на користь Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Львів, вул. Володимира Великого, 54 (ідентифікаційний код 31978981) 424 794 грн. 20 коп. 3% річних, 5 815 957 грн. 19 коп. інфляційних втрат.

3. Стягнути з Служби автомобільних доріг у Львівській області, м.Львів, вул. Володимира Великого, 54 (ідентифікаційний код 25253009) в дохід державного бюджету 93 611 грн. 27 коп. судового збору.

4. Накази видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 05.10.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 08.10.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.