КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Справа№ 925/683/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2

ОСОБА_3 - представник за ордером ЧК № 001932 від 31.09.2015

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.08.2015

у справі № 925/683/15 (суддя Довгань К. І.)

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Лайн»

про визнання недійсним рішення зборів товариства

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсними рішень зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Лайн» від 19.02.2014, оформлених протоколом № 4 та додатком № 1 до нього.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що оспорюваним рішенням його було протиправно виключено із складу учасників товариства, змінено склад учасників товариства, оскільки заяву про вихід із товариства він не подавав, участі у зборах не брав, а його заява від 03.02.2014 про вихід зі складу учасників товариства оформлена відповідачем, ймовірно, з використанням, залишених позивачем, підписаних чистих аркушів паперу, не посвідчена нотаріусом та не завірена в іншому встановленому порядку.

Також позивач зазначив про те, що у протоколі № 4 та додатку № 1 до нього, яким оформлені оспорювані рішення зборів, зазначено, що проводились «установчі збори учасників», а не «загальні збори учасників», що не відповідає положенням норм ЦК України та Закону України «Про господарські товариства».

Крім того позивач послався на те, що підпис від його імені на протоколі № 4 та додатку № 1 до нього є недійсним, оскільки він на зборах присутнім не був і такі протокол і додаток не підписував.

Крім цього, позивач зазначив про те, що про вказані загальні збори його повідомлено не було, а відтак, фактично, при їх скликання не дотримано встановлену ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» процедуру скликання загальних зборів, що є підставою для визнання оспорюваних рішень недійсними.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.08.2015, повний текст якого складений 17.08.2015, у справі № 925/683/15 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, посилаючись на підробку директором відповідача та використання в подальшому для реєстрації змін до статуту відповідача документів, позивач фактично стверджує про скоєння злочину, проте такі обставини можуть бути встановлені лише вироком суду у кримінальній справі, однак про існування такого вироку позивач не заявляв, а відтак, вказані твердження суд вважає лише припущенням позивача, яке належними доказами не доведено.

Також суд першої інстанції зазначив про те, що при вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення, в той час як, враховуючи, що оскаржуване рішення приймалось на зборах, які проводилися за ініціативою позивача, та повідомлення про їх проведення було зроблено самим позивачем з проханням провести збори саме 19.02.2014 року з зазначенням причини скликання зборів, а саме виходу зі складу Учасників Товариства та умов відступлення частки, несвоєчасність повідомлення його про загальні збори жодним чином не могла вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Черкаської області від 12.08.2015 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що спірне рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновок суду першої інстанції не відповідає положенням ст. 43 ГПК України, оскілки суд поклав обов'язок доказування лише на позивача.

В обгрнутввання апеляційної скарги позивач послався на ті саме обставини, що й при зверненні до суду з цим позовом, фактично пославшись на невідповідність оспорюваних рішень чинному законодавству з підстав, про які ним було заявлено в суді першої інстанції, додатково зауваживши на тому, що підтвердженням факту відсутності як позивача, так і іншого учасника відповідача - ОСОБА_4 на місці проведення спірних загальних зборів є надані позивачем докази, а саме, довідка з Іркліївської районної лікарні, акт виконаних робіт по ремонту автомобіля від 19.02.2014, складений позивачем та ТОВ «Автогор», та роздруківки інформації про зв'язок кінцевих обладнань споживачів щодо позивача та іншого учасника відповідача - ОСОБА_4 та інформації про місцезнаходження позивача та відповідача як абонентів мобільного терміналу ПрАТ «Київстар».

Ухвалою від 04.09.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н. Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу ОСОБА_2 прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Відповідач в судове засідання представників не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

Як слідує з наявної в матеріалах справи реєстраційної справи відповідача, згідно з п.п. 1.2 Статуту відповідача, затвердженого установчими зборами учасників відповідача (протокол № 1 від 16.03.2006) (а.с. 147-162т. 1), станом на лютий 2014 року учасниками відповідача були позивач та ОСОБА_4 з частками у статутному капіталі в розмірі по 50 %, що дорівнює вкладу в розмірі 75 000 грн. Статутний капітал відповідача становив 150 000 грн.

19.02.2014 відбулися загальні збори учасників відповідача, оформлені протоколом установчих зборів учасників відповідача № 4 (далі Протокол) та додатком № 1 до Протоколу (а.с. 191-194 т. 1), з порядком денним:

- про вихід зі складу учасників ТОВ «Бізнес-Лайн» позивача, зміна складу учасників та перерозподіл часток у Статутному капіталі;

- про внесення змін до Статуту відповідача шляхом викладення Статуту в новій редакції, затвердження Статуту в новій редакції;

- про призначення відповідальної особи за проведення державної реєстрації змін до установчих документів відповідача.

З змісту Протоколу слідує, що замість зазначення в ньому про проведення «загальних зборів» учасників відповідача фактично зазначено про проведення «установчих зборів», проте, з огляду на зміст протоколу та прийняті зборами рішення, колегія суддів вважає, що це є наслідком технічної помилки у назві вищого керівного органу відповідача, що підтверджується тим, що загальні збори учасників, які передували спірним, та щодо законності яких позивач не заперечує, також були оформлені протоколом установчих, а не загальних зборів, незважаючи на те, що установчими з своєю суттю не були (протокол № 1 від 16.03.2006 (а.с. 144-145 т. 1).

Отже, фактично, збори учасників відповідача, які відбулись 19.02.2014, є загальними зборами.

З Протоколу слідує, що на зборах були присутні учасники: позивач, що має 50 % голосів, та ОСОБА_4, що має 50% голосів.

Щодо усіх питань порядку денного учасниками загальних зборів одноголосно були прийняті позитивні рішення.

З Протоколу вбачається, що він був підписаний учасником - позивачем як головою зборів, та учасником - ОСОБА_4 як секретарем зборів.

З наявної в матеріалах справи реєстраційної справи відповідача слідує, що 08.07.2014 на підставі поданої відповідачем 08.07.2014 реєстраційної картки (а.с. 187-190 т. 1) державним реєстратором проведено державну реєстрацію нової редакції Статуту відповідача, затвердженої Протоколом.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що:

- оспорюваним рішенням його було протиправно виключено із складу учасників відповідача, змінено склад учасників відповідача, оскільки заяву про вихід із товариства він не подавав, участі у зборах не брав, а його заява від 03.02.2014 про вихід зі складу учасників товариства оформлена відповідачем, ймовірно, з використанням, залишених позивачем, підписаних чистих аркушів паперу, не посвідчена нотаріусом та не завірена в іншому встановленому порядку;

- підпис від його імені на Протоколі та додатку № 1 до нього є недійсним, оскільки він на зборах присутнім не був і такі протокол і додаток не підписував;

- про спірні загальні збори його повідомлено не було, а відтак, фактично, при їх скликання не дотримано встановлену ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» процедуру скликання загальних зборів, що є підставою для визнання оспорюваних рішень недійсними.

Суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів реєстраційної справи відповідача, про проведення спірних загальних зборів клопотав саме позивач шляхом поданням на ім'я директора відповідача (вказана особа є другим учасником відповідача - примітка суду) відповідної заяви від 03.02.2014, в якій він просив скликати збори 19.02.2014 для вирішення питання стосовного його виходу зі складу учасників відповідача та повідомляв про відступлення своєї частки іншому учаснику - ОСОБА_4 за номінальною вартістю за його згоди, а у випадку, якщо ОСОБА_4 не погодиться з цим, запропонував загальним зборам прийняти інше рішення згідно Статуту відповідача (а.с. 213 т. 1).

В позовній заяві позивач послався на те, що про наявність вказаної заяви, а також оспорюваного Протоколу та договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства від 19.02.2014 він дізнався 28.11.2014 при ознайомленні з реєстраційною справою відповідача.

Також позивач зазначив про те, що у зв'язку з тяжкою хворобою він довгий час лікувався у районній лікарні Черкаської області, а тому не знаходився на робочому місці, проте у його робочому столі залишились чисті аркуші паперу з підписами в різних місцях, з огляду на що, ймовірніше за все, вищезгадана заява позивача від 03.02.2014 оформлена відповідачем з використанням залишених позивачем підписаних чистих аркушів паперу.

Щодо вказаних посилань, слід зазначити таке.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції вірно зазначено про те, що посилаючись на підробку директором відповідача та використання в подальшому для реєстрації змін до статуту відповідача документів, позивач, фактично, стверджує про скоєння злочину, проте такі обставини можуть бути встановлені лише вироком суду у кримінальній справі, в той час як матеріали справи не містять доказів наявності вказаного вироку і позивачем про його існування заявлено не було.

Слід зазначити і про те, що із постанови заступника прокурора міста Черкаси від 24.07.2015 про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження слідує, що з позивач 18.06.2014 звернувся до Придніпровського РВ м. Черкаси з заявою, в якій зазначив, що ОСОБА_4 на початку березня 2014, перебуваючи неподалік будинку за адресою: м. Черкаси, вул. Б. Вішнивецького, 45, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою позивача, вмовив останнього підписати папери про добровільний вихід з ТОВ «Бізнес Лайн» та обіцяв повернути заявникові його внесок в статутний фонд, проте в подальшому грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим спричинив заявнику матеріальних збитків.

Викладеним у вказаній постанові фактами спростовуються посилання позивача як на те, що про наявність заяви від 03.02.2014 йому стало відомо лише 28.11.2014 при ознайомленні з реєстраційною справою відповідача, так і на те, що вказана заява оформлена відповідачем з використанням залишених позивачем підписаних чистих аркушів паперу.

За таких обставин, посилання позивача на те, що заява від 03.02.2014 за його підписом була оформлена не ним, а про існування такої заяви позивачу не було відомо, колегією суддів до уваги не приймаються як недоведені наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо долучених позивачем до матеріалів справи в обґрунтування неприсутності його на загальних зборах учасників відповідача, на яких прийняті оспорювані рішення, оформлені Протоколом, довідки з Іркліївської лікарської амбулаторії, акту виконаних робіт по ремонту автомобіля від 19.02.2014, складеного позивачем та ТОВ «Автогор», та роздруківок інформації про зв'язок кінцевих обладнань споживачів щодо позивача та іншого учасника відповідача - ОСОБА_4 та інформації про місцезнаходження позивача та відповідача як абонентів мобільного терміналу ПрАТ «Київстар» слід зазначити таке.

Всі вказані докази, на думку позивача, свідчать про те, що 19.02.2014 як він, так і інший учасник відповідача - ОСОБА_4, не могли бути присутніми за загальних зборах, оскільки фактично перебували в інших місцях, проте колегія суддів не вважає вказані докази такими, що підтверджують зазначені обставини з огляду на таке.

Відповідно до Розділу 1. Загальні положення Примірного положення про амбулаторію, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я, від 23.02.2012 № 131 «Про затвердження Примірного положення про центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги та примірних положень про його підрозділи»:

Амбулаторія створюється з метою забезпечення населення первинною медичною (медико-санітарною) допомогою (далі - ПМСД), у тому числі невідкладною медичною допомогою, шляхом наближення місця надання ПМСД до місць проживання прикріпленого населення та забезпечення реалізації права пацієнтів вибрати лікаря, що надає ПМСД (п. 1.1);

Надання ПМСД населенню здійснюється безпосередньо в амбулаторії, у тому числі шляхом лікування у денному стаціонарі та вдома за викликами пацієнтів або з ініціативи медичних працівників амбулаторії з профілактичною метою (п. 1.6).

Тобто перебування на амбулаторному лікуванні не потребує цілодобового перебування особи в лікувальному закладі.

Як вбачається з Довідки Іркліївської лікарської амбулаторії від 12.03.2015 № 14 (а.с.23 т.1), позивач отримував медичну допомогу в амбулаторії шляхом лікування в денному стаціонарі, якій відвідував 22.01.2014, 31.01.2014, 03.02.2014, 19.02.2014 та 28.02.2014.

Проте, сам лише факт, що 19.02.2014 позивач відвідував Іркліївську лікарську амбулаторію, не свідчить про те, що він перебував у лікарні саме в час проведення загальних зборів (згідно додатку № 1 до Протоколу реєстрація учасників проводилась з 10 год. 00 хв. до 10 год. 30 хв., а збори з 10 год. 30 хв. до 13 год. 00 хв. - примітка суду).

Наданий позивачем акт виконаних робіт № АВ-К-000772, складений позивачем та ТОВ «Автогор», з якого слідує, що останнє 19.02.2014 з 11 год. 05 хв. до 14 год. 24 хв. проводило на замовлення позивача ремонтні роботи автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_1, також не може свідчити про перебування позивача у зазначений в акті період безпоседньо за адресою проведення ремонтних робіт, оскільки не містить жодних відомостей щодо вказаних обставин, а є лише доказам того, що ТОВ «Автогор» за замовленням позивача 19.02.2014 з 11 год. 05 хв. до 14 год. 24 хв. проводило ремонтні роботи автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_1. Цей акт не містить відомостей як щодо того, коли позивач передав ТОВ «Автогор» вказаний автомобіль, так і щодо того, коли позивач забрав такий автомобіль з ремонту.

Щодо наданих позивачем роздруківок інформації про зв'язок кінцевих обладнань споживачів щодо позивача та іншого учасника відповідача - ОСОБА_4 та інформації про місцезнаходження позивача та відповідача як абонентів мобільного терміналу ПрАТ «Київстар» слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів того, що зазначені у вказаних роздруківках телефонні номери станом на 19.02.2014 використовувались виключно зазначеними особами та того, що апарати, з яких були здійснені відповідні телефонні дзвінки, фізично в цей період перебували у позивача та ОСОБА_4

Отже, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що 19.02.2014 як він, так і інший учасник відповідача - ОСОБА_4 не могли бути присутніми за загальних зборах, оскільки фактично перебували в інших місцях.

Будь-яких доказів того, що Протокол та додаток № 1 до нього від імені позивача були підписані невідомою особою, на що він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, до матеріалів справи не додано, з огляду на що вказані посилання позивач також колегією суддів до уваги не приймаються як недоведені.

Частиною 1 ст. 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно ч. 1 ст. 87 ЦК України для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження.

За своєю організаційно-правовою формою відповідач відноситься до товариств.

Згідно ч. 2 ст. 87 ЦК України установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 88 ЦК України у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

Згідно ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, до яких відносяться загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства юридична особа здійснює діяльність через свої органи, компетенція, порядок створення, функціонування яких визначається установчими документами юридичної особи, тобто, в даному випадку, компетенція органів управління відповідача визначається Статутом відповідача.

Як встановлено судом, станом на дату проведення зборів (19.02.2014) позивач мав статус учасника відповідача із часткою у статутному капіталі 50%.

Відповідно до ст. 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників.

Пунктами 7.1, 7.3 Статуту відповідача (тут і далі в редакції, яка діяла станом на 19.02.2014 (затверджений установчими зборами учасників відповідача (протокол № 1 від 16.03.2006) встановлено, що вищим органом управління товариства є збори учасників. Вони складаються з учасників або призначених ним представників. Збори можуть приймати рішення з будь-яких питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

За нормами ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» (далі Закон) та ст. 116 ЦК України, до прав учасників господарського товариства, серед інших, належить право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують їх участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 147 ЦК України та ч. 1 ст. 53 Закону встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Згідно з п. 6.2 Статуту відповідача (учасник відповідача має право вийти з Товариства, повідомивши Товариство про свій вихід письмово.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про господарські товариства» (далі Закон) загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

Зі змісту п. 7.5 Статуту відповідача слідує, що рішення зборів учасників приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників.

Матеріалами справи підтверджується (з огляду на те, що позивачем не надано належних доказів зворотного - примітка суду), що у спірних зборах учасників відповідача приймали участь учасники, які володіють 100% голосів, які одноголосно підтримали всі внесені до порядку денного питання.

Щодо посилань позивача на те, що його належним чином не було повідомлено про спірні загальні збори колегія суддів зазначає таке.

Частина 5 ст. 61 Закону встановлює, що про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Зі змісту п. 7.8 Статуту слідує, що про проведення зборів учасники повідомляються персонально рекомендованим листом, у якому зазначається час, місце та порядок денний зборів за 30 днів до початку зборів.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» № 13 від 24.10.2008 роз'яснено, що:

- при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень;

- безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства), прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства) та прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства);

- при вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується, що загальні збори, на яких були прийняті оспорювані позивачем рішення, проводилися у дату, визначену позивачем (19.02.2014), і за ініціативою позивача, а повідомлення про їх проведення було зроблено позивачем шляхом подання відповідної заяви від 03.02.2014 на ім'я другого учасника відповідача - ОСОБА_4 з зазначенням причини скликання зборів, а саме виходу його зі складу учасників відповідача та умов відступлення частки, відсутність відповідного персонального повідомлення позивача про проведення загальних зборів рекомендованим листом, у якому було б зазначено час, місце та порядок денний зборів за 30 днів до початку зборів, жодним чином не впливає на прийняття загальними зборами оспорюваних рішень та, відповідно, не може вважатися підставою для визнання їх недійсними.

Щодо посилань позивача на те, що заява про вихід позивача зі складу учасників не засвідчена нотаріусом і не завірена в іншому порядку, слід зазначити таке.

За правилами статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV, на норму якої посилається при цьому відповідач, в редакції на дату проведення спірних зборів учасників та реєстрації відповідних змін до Статуту відповідача, у разі внесення змін до установчих документів, які пов'язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, серед інших, має бути подано примірник оригіналу (ксерокопія, нотаріально засвідчена копія) заяви фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників).

Тобто державному реєстратору подається або оригінал заяви або її нотаріально засвідчена копія.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.186 т.1), при зверненні до державного реєстратора відповідачем для проведення реєстраційних дій, пов'язаних зі зміною складу учасників, подано оригінал заяви позивача від 03.02.2014 про вихід зі складу учасників, яка не потребує нотаріального засвідчення.

За обставин, що склалися, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання недійсними рішень зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Лайн» від 19.02.2014, оформлених протоколом № 4 та додатком № 1 до нього, та відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду Черкаської області від 12.08.2015 у справі № 925/683/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.08.2015 у справі № 925/683/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 12.08.2015 у справі № 925/683/15 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/683/15.

Повний текст постанови складено: 02.10.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха