КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа№ 910/13861/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Якобчука В.Т. - дов. №11 від 29.07.2015 р.

Куценка О.О. - дов. №978 від 22.09.2015 р.

від відповідача Яковенка А.О. - дов. №1432-НЮ від 16.06.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання

«Південно-Західна залізниця»

на рішення господарського суду міста Києва

від 12.08.2015 р. (суддя Підченко Ю.О.)

у справі №910/13861/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Текстиль-Контакт» (далі - ТОВ «Текстиль-Контакт»)

до Державного територіально-галузевого об'єднання

«Південно-Західна залізниця»

(далі - ДТГО «Південно-Західна залізниця»)

про стягнення 670 256,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.08.2015 р. у справі №910/13861/15 позов задоволено частково, стягнуто з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь ТОВ «Текстиль-Контакт» основний борг у розмірі 591 004,32 грн., пеню у розмірі 40 632,76 грн., 3% річних у розмірі 4 063,27 грн., інфляційні втрати у розмірі 30 696,73 грн. та судовий збір у розмірі 13 327,94 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що місцевим судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи. За твердженнями апелянта, місцевим судом не взято до уваги, що згідно укладеного між сторонами договору відповідач здійснює оплату поставленого товару на підставі виставлених рахунків, проте позивачем таких не виставлено, відтак відповідача з об'єктивних причин було позбавлено можливості здійснити оплату поставленого позивачем товару тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №910/13861/15 за апеляційною скаргою ДТГО «Південно-Західна залізниця» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 р. в зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. у відпустці, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 06.10.2015 року.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 р., в зв'язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судове засідання з'явилися представники сторін, представник відповідача доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення за наведених в скарзі підстав скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Представники позивача в судовому засіданні доводи скарги заперечили, просили не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Текстиль-Контакт» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ДТГО «Південно-Західна залізниця» про стягнення 232 485,71 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач на виконання умов договору поставки №ПЗ/ИХ-141943/НЮ від 17.09.2014 р. (далі - Договір) поставив відповідачу товар, а відповідач свого грошового зобов'язання належним чином не виконав, тому у нього виникла заборгованість в розмірі 194 230,32 грн. Крім цього, в зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 10 057,41 грн., 3% річних в розмірі 1 005,74 грн. та інфляційних втрат в розмірі 27 192,24 грн.

06.08.2015 р. позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку судом прийнято, й згідно якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 591 004,32 грн., пеню в розмірі 40 632,76 грн., 3% річних в розмірі 4 063,27 грн. та інфляційні втрати в розмірі 34 555,82 грн., отже новою ціною позову є 670 256,17 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечував в повному обсязі вказуючи на те, що за умовами п. 4.2 Договору підставою для оплати вартості поставленого товару є рахунки, які позивачем на адресу відповідача не надсилались, а тому обов'язку зі сплати останнім вартості поставленого товару не наступило тощо.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість частини позовних вимог й прийняв рішення про часткове задоволення позову.

Так, задовольняючи позов частково, місцевий суд посилався на те, що матеріалами справи (видатковими накладними) підтверджено поставку позивачем товару за Договором, прийняття ії відповідачем та існування заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 591 004,32 грн. В результаті суд дійшов висновку про безпідставність тверджень відповідача щодо неотримання рахунків, оскільки отримання товару не ставиться в залежність від наявності такого рахунку-фактури, відтак позовні вимоги в частині стягнення основного боргу задовольнив повністю.

Оскільки у встановлений Договором строк відповідач свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. в період, який визначив позивач), дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань і він вважається таким, що прострочив їх виконання, відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності. Враховуючи, що факт прострочення виконання грошового зобов'язання судом встановлено, вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 40 632,76 грн. та 4 063,27 грн. 3% річних є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню згідно наданого позивачем розрахунку.

Натомість вимоги про стягнення інфляційних втрат місцевий суд визнав обґрунтованими лише частково, й з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначив, що ці положення закону не передбачають можливості вибіркового обрання особою індексів інфляції за окремі періоди в межах заявленого періоду, за який нараховуються інфляційні, відтак враховуватися повинні всі індекси інфляції. Позивачем неправомірно не враховано індекс інфляції за липень 2015 року, який має від'ємне значення, а тому з огляду на наведене за перерахунком суду розмір інфляційної складової боргу становить 30 696,73 грн. й у стягненні інфляційних втрат в розмірі 3 859,09 грн. відмовив.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції як підставними та обґрунтованими.

Як встановлено матеріалами справи, 17.09.2014 р. між ТОВ «Текстиль-Контакт» (постачальником) та ДТГО «Південно-Західна залізниця» (покупцем) укладено Договір, за умовами п 1.1 якого постачальник зобов'язався у 2014 році поставити і передати у власність покупцю певну продукцію (товар), відповідно до специфікації №1 (додаток №1), а покупець зобов'язався прийняти і оплатити цей товар на умовах Договору.

Кількість та асортимент товару визначено специфікацією №1 (додаток №1), яка є невід'ємною частиною Договору (п. 1.4 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за вказаною у специфікації №1 ціною (додаток №1).

Положеннями п. 3.4 Договору визначено, що сума договору становить 591 004,32 грн., в тому числі 98 500,72 грн. ПДВ.

На підставі п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі. Покупець здійснює оплату поставленого товару на підставі виставлених рахунків протягом 90 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної. До рахунку додається видаткова накладна.

Товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 15 робочих днів від дня отримання постачальником заявки покупця. Товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад покупця на умовах DDP (головний матеріальний склад: Київська область, с. Шевченкове, вул. Польова, 5), у відповідності до Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів - ІНКОТЕРМС (у ред. 2000 р.) (п.п. 5.1, 5.3 Договору).

Відповідно до п. 5.8 Договору уповноважений представник покупця при прийнятті товару зобов'язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному в рахунку-фактурі і накладній, розписатися за отримання товару та видати представнику постачальника довіреність на отримання даної партії товару.

Приписами п.п. 6.1.2, 6.3.1 Договору визначено обов'язок постачальника поставити товар у встановлений Договором строк та обов'язок покупця своєчасно та в повному обсязі здійснити оплату за поставлений товар.

Як видно з тексту укладеного між сторонами Договору, цей правочин за свою правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець на підставі ч. 1 ст. 692 ЦК України зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено іншого строку оплати товару.

Як встановлено місцевим судом згідно матеріалів справи, ТОВ «Текстиль-Контакт» на виконання умов Договору за період з листопада 2014 року по січень 2015 року на підставі видаткових накладних №24587 від 18.11.2014 р. та №1060 від 28.01.2015 р. поставило, а ДТГО «Південно-Західна залізниця» прийняло товар на загальну суму 591 004,32 грн. Доказів виконання відповідачем зобов'язань з оплати вартості поставленого товару в розмірі 591 004,32 грн. матеріали справи не містять.

Претензій щодо кількості та/або якості товару відповідачем до позивача не пред'явлено.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем за поставлений за Договором товар на суму 591 004,32 грн. є підтвердженим матеріалами справи та не спростованим відповідачем.

Доводи апелянта щодо того, що позивачем не надсилалися на адресу відповідача рахунки на оплату товару, які є розрахунково-платіжним документом, не заслуговують на увагу.

Так, Інформаційним листом №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» судом касаційної інстанції надано роз'яснення, що відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення ч. 2 ст. 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК України.

Таким чином, підписуючи видаткові накладні №24587 від 18.11.2014 р. та №1060 від 28.01.2015 р. відповідач посвідчив факт отримання у власність поставленого позивачем товару, погоджено його кількість, асортимент, комплектність та зовнішній вигляд, а відтак обумовлено виникнення обов'язку по його оплаті тощо.

Зобов'язанням на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Приписами ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України, ст. 193 ГК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на наведені положення закону та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір цього боргу відповідає фактичним обставинам справи, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимога позивача про стягнення 591 004,32 грн. боргу за поставлений товар є обґрунтованою й відповідно підлягає задоволенню.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов'язання умов (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк (ст. 612 ЦК України).

Приписами ст.ст. 549, 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Передбачений ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється на підставі ст. 3 цього Закону від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Сторони погодили, що у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки, включаючи день оплати (п. 5.2 Договору).

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок заявленої до стягнення пені, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим судом такий розрахунок здійснено арифметично правильно, вимоги позивача про їх стягнення відповідають приписам чинного законодавства, відтак з відповідача підлягає стягненню 40 632,76 грн. пені.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням вищенаведених положень законодавства, Договору та періодів прострочення, апеляційний господарський суд здійснив власний перерахунок позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 4 063,27 грн. й встановив, що їх судом першої інстанції розраховано вірно, відтак позовні вимоги в цій частині задоволено підставно.

Апеляційний суд погоджується й з висновками місцевого суду на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних втрат, зокрема того, що за відсутності можливості вибіркового обрання особою індексів інфляції за окремі періоди в межах заявленого періоду, за який нараховуються інфляційні, повинні враховуватися всі індекси інфляції, як результат розмір інфляційної складової боргу становить 30 696,73 грн. й вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 р. у справі №910/13861/15 - без змін.

Матеріали справи №910/13861/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун