РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015Справа №910/18999/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНФОРМАЦІЯ ТЕХНОЛОГІЯ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЖН КОНСТРАКШН»

про стягнення 275 716,14 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Трощинський В.М. за довіреністю № б/н від 01.07.2015 р.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНФОРМАЦІЯ ТЕХНОЛОГІЯ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЖН КОНСТРАКШН» про стягнення 275 716,14 грн. заборгованості, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором субпідряду № 40/03-11 від 18.10.2011 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/18999/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 02.09.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Представник позивача у судовому засіданні 02.09.2015 р. частково надав оригінали документів, копії яких додано до позовної заяви, для огляду у судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання 02.09.2015 р. не з'явився, вимог ухвали суду не виконав про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 27.07.2015 р., яке підтверджує отримання відповідачем 29.07.2015 р. ухвали про порушення провадження у даній справі.

Через відділ діловодства суду 01.09.2015 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання, також відповідач зазначив, що станом на 01.09.2015 р. ТОВ «ДЕВІЖН КОНСТРАКШН» не було отримано позовної заяви у справі та доданих документів, що унеможливлює належну підготовку до судового розгляду справи, у зв'язку з чим останнім подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Розглянувши дане клопотання, суд його відхилив з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем отримано ухвалу про порушення провадження у справі 29.07.2015 р., отже у нього було більше місяця для ознайомлення з матеріалами даної справи.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, зважаючи на неявку представника відповідача у призначене судове засідання, невиконанням ним вимог ухвали суду та для витребування у позивача додаткових доказів у справі, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 02.09.2015 р. відклав розгляд справи відклав на 16.09.2015 р. та зобов'язав учасників судового процесу надати суду певні документи.

Представник позивача в судовому засіданні 16.09.2015 р. надав суду на виконання вимог ухвали суду документи, які залучено до матеріалів справи; надав суду оригінали документів для огляду в судовому засіданні; надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача повторно в судове засідання 16.09.2015 р. не з'явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвал суду в даній справі не виконав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 16.09.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЖН КОНСТРАКШН» (надалі - генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС НФОРМАЦІЯ ТЕХНОЛОГІЯ» (надалі - субпідрядник) було укладено договір субпідряду № 40/03-11 від 8.10.2011 р. (надалі - договір).

У відповідності до п. 1.1. договору, у порядку та на умовах, визначених цим договором субпідрядник зобов'язується на свій ризик виконати комплекс робіт: згідно ТУ № 1279 від 27.09.2011 р. ПАТ «АК «Київводоканал» на каналізування п. 3 та технічного завдання Департаменту Каналізування ПАТ «АК «Київводоканал» на об'єкті: «Адміністративно-готельного та торговельно-розважального центру з паркінгом» за адресою: м. Київ, Голосіївський район, перетин вулиць Столичне шосе та Академіка Заболотного (надалі - роботи), а генпідрядник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх.

За приписами статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 838 Цивільного кодексу України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 2.1. договору, загальна ціна договору (вартість робіт за договором) складає не більше чим 1 460 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 243 333,33 грн.

Ціна щодо конкретного обсягу робіт визначається на підставі кошторисів та/або договірних цін, які сторони складають та підписують протягом строку дії цього договору та в межах ціни договору, вказаної в п. 2.1. договору (п. 2.2. договору).

Порядок розрахунків за договором та строки виконання робіт сторони визначили розділами 3 і 4 договору.

Позивач пояснив суду, що відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 за квітень 2012 р. (форма КБ-2в) позивач виконав та здав, а відповідач прийняв роботи на загальну суму 1 460 004,00 грн.

Однак, відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати виконав неналежним чином, у зв'язку з чим відповідно до акту звірки взаєморозрахунків від 19.02.2015 р. станом на 19.02.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 330 004,00 грн.

Відповідно до протоколу про залік взаємних вимог заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 40/03-11 від 8.10.2011 р. становить 330 004,00 грн., а заборгованість позивача перед відповідачем за договором № 120/10-11 від 26.08.2011 р. становить 54 287,86 грн.

Враховуючи те, що між сторонами виникли зустрічні однорідні вимоги, на підставі ст. 601 ЦК України, вони дійшли згоди про залік взаємних вимог на суму 54 287,86 грн.

Крім того, зазначеним протоколом відповідач та позивач, після зарахування зустрічних однорідних вимог визначили, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 40/03-11 від 8.10.2011 р. становить 275 716,14 грн.

За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНФОРМАЦІЯ ТЕХНОЛОГІЯ» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЖН КОНСТРАКШН» про стягнення 275 716,14 грн. заборгованості, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором субпідряду № 40/03-11 від 18.10.2011 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 838 Цивільного кодексу України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНФОРМАЦІЯ ТЕХНОЛОГІЯ» свої зобов'язання щодо виконання робіт за договором субпідряду № 40/03-11 від 18.10.2011 р. виконало належним чином, тоді як відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЖН КОНСТРАКШН» свої зобов'язання щодо оплати за виконані роботи в повному обсязі за даним договором не виконало неналежним чином.

Відповідач жодних належних доказів обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості у розмірі 275 716,14 грн., а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНФОРМАЦІЯ ТЕХНОЛОГІЯ» щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЖН КОНСТРАКШН» суми заборгованості за договором субпідряду № 40/03-11 від 18.10.2011 р. у розмірі 275 716,14 грн., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Судом було встановлено, що при подачі позовної заяви ТОВ «БІЗНЕС ІНФОРМАЦІЯ ТЕХНОЛОГІЯ» згідно з платіжним дорученням № 60 від 24.06.2015 р. було сплачено судовий збір у розмірі 5 800,00 грн.

Законом України N 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який вступив в силу з 01.11.2011 р., встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється на рівні одного розміру мінімальної заробітної плати.

За приписами ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України» встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з 1 січня - 1218,00 гривень.

Відповідно до ціни позову у справі № 910/18999/15 позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 5 514,32 грн.

У відповідності до Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням);

5) закриття провадження у справі.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

За таких обставин зайво сплачений судовий збір у розмірі 285,68 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЖН КОНСТРАКШН» (03131, м. Київ, вулиця Столичне Шосе, 103, поверх 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНФОРМАЦІЯ ТЕХНОЛОГІЯ» (01021, м. Київ, вулиця Михайла Грушевського, 28/2, Н.П. № 43, ) 275 716 (двісті сімдесят п'ять тисяч сімсот шістнадцять) грн. 14 коп. заборгованості та 5 514 (п'ять тисяч п'ятсот чотирнадцять) грн. 32 коп. витрат на сплату судового збору.

3. На підставі даного рішення повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНФОРМАЦІЯ ТЕХНОЛОГІЯ» (01021, м. Київ, вулиця Михайла Грушевського, 28/2, Н.П. № 43, ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 285 (двісті вісімдесят п'ять) грн. 68 коп., що перерахований платіжним дорученням № 60 від 24.06.2015 р. (оригінал якого залишається в матеріалах справи), як зайво сплачений.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 21.09.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшна