ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

08 жовтня 2015 р. Справа № 902/859/15

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

суддів: Маслія І.В., Яремчука Ю.О.

за участю:

секретаря судового засідання Горейка М.В.,

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (директор), паспорт серії СО 2899009 виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві 09.12.1999р.;

ОСОБА_2, довіреність №105 від 13.05.2015р., паспорт серії МЕ 534727 виданий Жашківським РВ УМВС України в Черкаській області 06.10.2004р.;

ОСОБА_3, довіреність №007 від 19.01.2015р., паспорт серії НС 250321 виданий Жашківським РВ УМВС України в Черкаській області 30.01.1997р.;

ОСОБА_4, довіреність №177 від 04.07.2015р., паспорт серії НС 061509 виданий Жашківським РВУМВС України в Черкаській області 09.04.1996р.;

відповідача: ОСОБА_5, довіреність, паспорт серії АА 657152 виданий Ленінським РВУМВС України у Вінницькій області 05.10.1998р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: приватного сільськогосподарського підприємства "Канюківське" (вул. Колгоспна, 54, с. Бузівка, Жашківський район, Черкаська область, 19243)

до: приватного підприємства "O.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" (вул. Леніна, 272-В, м. Шаргород, Вінницька область, 23500)

про стягнення 553128 грн 38 коп. шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Приватне сільськогосподарське підприємство "Канюківське (позивач, ПСП «Канюківське) звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з приватного підприємства "O.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" (відповідач, ПП "O.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс") 553128 грн 38 коп. збитків (упущеної вигоди).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у наслідок поставки відповідачем неякісних біовітамінних мінеральних добавок (БВМД), які позивачем згодовувалися поросятам разом із кормами, приватному сільськогосподарському підприємству «Канюківське» завдано збитків через недоотримання приплоду поросят (значно зменшилася народжуваність) та від недоотримання ними приросту у вазі, що призвело до продажу санбраку по заниженій ціні за кілограм живої ваги.

Таким чином, посилаючись на положення ст. 673-675 Цивільного кодексу України ст.224, 225 Господарського кодексу України, позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 22.06.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/859/15 з призначенням її до розгляду.

Неодноразово з обєктивних причин розгляд справи відкладався, про що свідчать відповідні процесуальні документи.

На підставі заяви судді Тварковського А.А. від 17.08.2015р. розпорядженням керівника апарату господарського суду Вінницької області від 17.08.2015р. шляхом автоматизованого розподілу для розгляду справи №902/859/15 створено колегію у складі: головуючого судді Тварковського А.А., суддів: Маслія І.В., Яремчука Ю.О.

Ухвалою суду від 17.08.2015р. дану справу вказаною колегією суду прийнято до свого провадження з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі з підстав, що викладені у ньому та додаткових письмових поясненнях до позову, що містяться в матеріалах справи. Додатково наголосили, що підприємство позивача є найбільшим підприємством у районі з племінної справи у свинарстві І категорії та репродуктором з вирощування та реалізації племінних порід свиней, має відповідні атестати та свідоцтва, чітко дотримується сучасних технологій та рекомендацій по вирощуванню свиней. До моменту закупівлі у відповідача та подальшого згодовування БВМД у підприємства жодних проблем із народжуваністю та приростом у вазі поросят не було, а свині були здорові, на підтвердження чого представники позивача надали ряд документів. Тобто, на думку представників позивача, єдиною та беззаперечною підставою шкідливих наслідків на підприємстві є неякісність закуплених у відповідача добавок.

Натомість представник відповідача проти позову заперечив з огляду на його безпідставність та необґрунтованість, про що свідчать наявні у справі відзив, додаткові пояснення до відзиву. Зокрема, представник відповідача звернув увагу на те, що позивачем не доведено факту поставки неякісного товару, тобто поданий ним протокол дослідження не свідчить про токсичність добавок, а лише вказує про наявність у БВМД сирого протеїну у відсотковому відношенні, величина якого цілком відповідає відповідним нормам, увесь поставлений товар сертифіковано. При цьому також не надано доказів в підтвердження того, що саме поставлений товар вплинув на народжуваність та приріст поросят у вазі, оскільки, на його думку, наявні докази, згідно із якими позивач паралельно при згодовуванні БВМД, придбаних у відповідача, згодовував БВМД, придбані у інших контрагентів. Разом із тим при першій поставці добавок, позивач також поставив адсорбенти, що, на його думку, підтверджує існування у позивача проблем із токсинами на момент першої поставки добавок. Таким чином, на переконання представника відповідача, позивачем не доведено складу цивільного правопорушення, що є необхідною умовою для відшкодування збитків, відтак позов не підлягає до задоволення. Окрім того, останній також наполягав на застосуванні позовної давності, оскільки ч.8 ст.269 ГК України встановлює шестимісячний строк для предявлення позовів, що випливають із поставки товарів неналежної якості.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

09 липня 2014 року між ПСП «O.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс» в якості продавця та ПСП «Канюківське» в якості покупця укладено договір купівлі-продажу (а.с.14-15, т.с.1).За умовами якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити ветеринарні препарати, асортимент, кількість та ціна якого зазначені в накладних та інших супровідних документах, які є невід'ємною частиною даного договору (п.1.1. Договору). Розрахунки за товар здійснюються у строк, зазначений у товарній накладній (п. 4.3 Договору).

На виконання умов Договору відповідач поставив позивачу товар відповідно до видаткових накладних: № РФ-0090147 від 10.07.2014 р. на суму 156 722,23 грн.; № РФ-0090160 від 10.07.2014 р. на суму 2 380,03 грн.; № РФ-0090566 від 14.07.2014 р. на суму 2 584,99 грн.; № РФ-0090568 від 14.07.2014 р. на суму 4 700,00 грн.; №РФ-0139965 від 27.10.2014 р. на суму 6 249,31 грн. (а.с.23, 41-44, т.с.1), у видаткових накладних погоджений термін оплати отриманого товару. При цьому зазначені видаткові накладні підписані сторонами без зауважень та на них наявні печатки сторін.

Згідно із накладними на повернення: №ВН-0006727 від 03.11.2014 р. на суму 6249,31 грн.; №ВН-0006729 від 03.11.2014 р. на суму 15 374,71 грн. частину поставленого товару позивач повернув відповідачу (а.с.57-58, т.с.1).

Окрім того, оцінка вказаних вище договору купівлі-продажу та обставин щодо поставки та повернення товару надавалася господарським судом Черкаської області у справі №925/660/15 за позовом ПП "O.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" до ПСП «Канюківське» про стягнення заборгованості, рішенням у якій від 25.05.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року, позов задоволено повністю, стягнено з ПСП «Канюківське» заборгованість в сумі 132248,87 грн за невиконання умов договору купівлі-продажу від 09.07.2014 року.

Дані обставини в силу вимог ч.3 ст.35 ГПК України не доказуються при розгляді цієї справи, з огляду на їх преюдиціальне значення.

Також в матеріалах справи в якості доказів наданих позивачем на підтвердження збитків містяться: акт від 03 жовтня 2014 року поголівя свиней, належних ПСП «Канюківське» (а.с.16, т.с.1), відповідно до якого комісією виявлено ознаки кормового отруєння, а при огляді туш вимушено дорізаних тварин встановлені ознаки, характерні для токсичної дистрофії печінки, нирок; протокол виробничої хіміко-технічної лабораторії ТОВ «Фідленс-України» дослідження №155 від 06.10.2014 року на вміст сирого протеїну в продукті, обєктом випробовувань якого є 10 зразків БВМД (а.с.17, т.с.1); статистична інформація про стан тваринництва ПСП «Канюківське» за період вересень-листопад 2014 року та березень-червень 2015 року (а.с.26-28, 60-64 т.с.1); накладні внутрішньогосподарського призначення (а.с.29-36, 179-186, т.с.1); звіти про рух худоби і птиці на фермі (а.с.37-40, т.с.1); довідки Жашківської районної державної лікарні ветеринарної медицини (а.с.220-223, т.с.1), які засвідчують, що ПСП «Канюківське» є благополучним господарством щодо гостроінфекційних хвороб свиней, і що проведено щеплення.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, суд виходив із наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до п.4 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати яких зазнала особа у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Аналогічні приписи містяться у статті 225 Господарського кодексу України. Згідно з частиною 1 якої до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

Правильне встановлення порушеного цивільно-правового обовязку за договором є необхідним для відповідної кваліфікації змісту правовідносин, що виникли із факту порушення.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, вимоги про стягнення завданої шкоди можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення (постанова ВСУ від 28.02.2011р. у справі №3-65гс10).

Окрім того, приписами ст.623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Зі змісту вказаної норми випливає, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню.

Аналогічні позиція висвітлена в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків, у якому зазначено, що відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На думку суду, в порушення вищезазначених норм позивачем не доведено елементи складу правопорушення, не надано належних доказів, які б достовірно підтверджували порушення відповідачем зобовязань, які у свою чергу зумовили настання несприятливих наслідків саме у вигляді недоодержання приросту у народжуваності та у вазі свиней, виходячи із наступного.

Так, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на неякісність поставленого відповідачем товару, проте доказів, які б дійсно про це свідчили на надав, натомість подані ним документи про неякісність товару та наявність у ньому токсинів на те не вказують.

В підтвердження своїх доводів позивач посилається на протокол досліджень виробничої хіміко-технічної лабораторії ТОВ «Фідленс-України» №155 від 06.10.2014 року. Проте, з його детального аналізу судом встановлено, що в даному документі мова йде про дослідження 10 зразків БВМД на вміст сирого протеїну. Інформації щодо дослідження будь-яких інших складових БВМД, у тому числі на предмет шкідливих чи токсичних речовин, документ не містить. Окрім того, доказів того, що у дослідженні серед 10 зразків БВМД є зразки БВМД відповідача, позивач не надав. При цьому сам акт таких посилань не містить.

Таким чином, суд не вважає поданий відповідачем документ належним доказом неякісності поставлених відповідачем добавок, дане дослідження на предмет вмісту сирого протеїну може лише свідчити про споживну цінність тієї чи іншої добавки, проте ні у якому разі не міститься інформації про наявність у ній шкідливих речовин чи токсинів. Більше того, у цілому вміст сирого протеїну у БВМД, навіть якщо вважати досліджені зразки зразками відповідача, відповідає заявленим виробником у сертифікатах вимогам щодо такого вмісту.

Не приймається до уваги в якості допустимого доказу акт від 03 жовтня 2014 року поголівя свиней, належних ПСП «Канюківське», відповідно до якого комісією виявлено ознаки кормового отруєння, а при огляді туш вимушено дорізаних тварин встановлені ознаки, характерні для токсичної дистрофії печінки, нирок, оскільки він не є проведенням ветеринарно-санітарної експертизи і дослідженням з метою визначення показників її якості та безпеки. Проведення даної експертизи або дослідження було б можливим за умови дотримання Порядку відбору зразків продукції тваринного, рослинного і біотехнологічного походження для проведення досліджень, затвердженого постановою КМУ №833 від 14.04.2002. Пропозиції про відібрання зразків та їхня відправка на дослідження містяться в самому акті: відібрати проби кормів для направлення в Жашківську РДЛВМ для дослідження на токсичні гриби; при виявлені загибелі тварин негайно направити пат. матеріали для лабораторного дослідження. Проте, позивачем пропозиції акту залишено поза увагою, при цьому матеріали справи доказів відібрання зразків та проведення відповідної експертизи чи дослідження не містять, а у свою чергу акт від 03.10.2014 таким доказом не є і підміняти собою відповідне дослідження не може.

Окрім того, досліджуючи обставини справи в контексті виконання вимог Договору щодо якості поставленого товару, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 2.2. Договору встановлено, що якість товару повинна відповідати діючим на момент виробництва вимогам нормативної, технічної та аналітичної документації.

Окрім того, перевірка якості товару здійснюється на підставі Інструкції Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженою постановою Держарбітражу при РМ СРСР від 25.04.1966р. № П-7 (далі Інструкція), яка є чинною на день розгляду справи.

Так, п. 13 Інструкції встановлено, що прийом продукції проводиться уповноваженим на те керівником підприємства-одержувачем або його заступником, компетентними особами. Ці особи несуть відповідальність за чітке дотримання правил прийому продукції.

Згідно з п. 14 Інструкції прийом продукції по якості та комплектності проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, підтверджуючим якість та комплектність поставленої продукції (технічний паспорт, сертифікат, свідоцтво про якість, рахунок-фактура, специфікація і т.д.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких із них не призупиняє прийом продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і кількість отриманої продукції, про що зазначається в акті, які документи відсутні.

Вибіркова (часткова) перевірка якості продукції з розповсюдженням результатів перевірки якості якої не будь частини продукції на всю партію допускається у випадках, коли це передбачено стандартами, технічними умовами, Особливими умовами поставки, іншими обов'язковими правилами або договором (п. 15 Інструкції).

Відповідно до п. 16 Інструкції при виявлені невідповідності якості, комплектності, маркуванню отриманої продукції, тари або упаковки вимогам стандартів, технічним умовам, кресленням, зразкам (еталонам) договором або даним, зазначеним на маркуванні та супровідних документах, підтверджуючих якість продукції (п. 14 даної Інструкції), одержувач призупиняє подальший прийом продукції і складає акт, в якому зазначає кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийомі дефектів. Одержувач зобов'язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, запобігаючи погіршення її якості і змішування з іншою однорідною продукцією.

Одержувач також зобов'язаний викликати до участі в продовженні прийому продукції та складання двохстороннього акту представника міжміського виробника (відправника), якщо це передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов'язкових правилах або договором.

Згідно із п. 17 Інструкції, в повідомленні про виклик, направленому виробнику (відправнику), повинно бути зазначено:

а) назва продукції, дата та номер рахунку-фактури або номер транспортного документу, якщо до моменту виклику рахунок не отриманий;

б) основні недоліки, виявлені в продукції;

в) час, на який призначений прийом продукції за якістю чи комплектністю (в межах встановленого для прийому строку);

г) кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції.

Так, відповідно до ч. 2 п. 19 Інструкції міжміський виробник (відправник) зобов'язаний не пізніше ніж на наступний день після отримання виклику одержувача повідомити телеграмою або телефонограмою, чи буде направлений представник для участі в перевірці якості продукції. Неотримання відповіді на виклик в зазначений строк дає право одержувачу здійснити прийом продукції до закінчення встановленого строку явки представника виробника (відправника).

Представник міжміського виробника (відправника) зобов'язаний з'явитися не пізніше 3-денного строку після отримання виклику, не враховуючи часу, необхідного для проїзду.

Представник виробника (відправника) повинен мати посвідчення на право участі у встановлені якості та комплектності отриманої одержувачем продукції.

Пунктом 20 Інструкції передбачено, що у разі неявки представника виробника (відправника) по виклику одержувача (покупця) у встановлений строк та у випадках, коли виклик представника міжміського виробника (відправника) не є обов'язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції з якості продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції з якості. За відсутністю відповідної інспекції з якості або бюро товарних експертиз в місті находження одержувача (покупця), у зв'язку з відмовою представника їх виділити або неявки його за викликом одержувача (покупця) перевірка проводиться:

а) за участю компетентного представника іншого підприємства (організації), виділеного керівництвом або заступником керівника цього підприємства (організації);

б) за участю компетентного представника суспільства підприємства-одержувача, призначеного керівником або заступником керівника з числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства; в) односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виробник (відправник) дав згоду на односторонній прийом продукції.

Згідно з п. 25 Інструкції по якості передбачено, що особи, які здійснюють прийом продукції за якістю та комплектністю, зобов'язані чітко дотримуватися правил прийому продукції встановлених за їх участю. Запис в акті даних, не встановлених безпосередньо учасниками прийому, забороняється.

Відповідно до п. 26 Інструкції по якості встановлено, що у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами поставки, іншими обов'язковими правилами або договором для визначення якості продукції передбачений відбір зразків (проб), особи, які беруть участь в прийому продукції за якості, зобов'язані відібрати зразки (проби) цієї продукції. Відбір зразків (проб) проводиться у точній відповідності з вимогами чинного законодавства. Відібрані зразки (проби) опечатуються або пломбуються та забезпечуються етикетками підписаними особами, які беруть участь у відібранні зразків (проб).

Про відібрання зразку (проб) складається акт, який підписується всіма особами, які брали у цьому участь (п. 27 Інструкції по якості).

Пунктом 28 Інструкції по якості встановлено, що з відібраних зразків (проб) один залишається у одержувача, другий направляється виробнику (відправнику) продукції. Про надання зразків (проб) на аналіз або випробування робиться відповідна відмітка в акті відібрання зразків (проб). Відібрані зразки (проби) продукції повинні зберігатися одержувачем, виробником (відправником) до розгляду спору про якість продукції, а у разі передачі матеріалів про видачу недоброякісної продукції в органи прокуратури та суд - до вирішення справи в цих органах.

Враховуючи, що на момент передачі у позивача жодних претензій до якості товару не було, зразки не відбиралися, акти відповідно до вимог Інструкції не складалися, у суду не виникає сумнівів щодо належної якості поставленого товару. Більше того у матеріалах справи наявні сертифікати якості БВМД (а.с.92-99, т.с.2), в яких вказано дату виготовлення, партію товару та строк його придатності.

Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо неякісно поставленої продукції позивачем не надано, що виключає таку складову цивільного правопорушення для відшкодування збитків як протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи.

Також за твердженням позивача ним отримано збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки у випадку належного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором поставки в частині поставки якісної продукції позивач отримав би значний приріст народжуваності та приріст у вазі поросят, вартість реалізації яких становила б 553128,38 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, судом встановлено, що позивачем не обґрунтовано та не надано доказів в підтвердження наявності причинного зв'язку між виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу та збитками позивача у вигляді упущеної вигоди, тобто, що неправомірні дії відповідача стали єдиною достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Так, по-перше, при першій поставці у липні 2014 року позивачу було поставлено окрім БВМД також адсорбуючий препарат, від якого, у разі відсутності у його потребі, позивач міг відмовитися чи повернути, разом із тим повернув лише адсорбенти, поставлені третьою партією товару.

По-друге, надані позивачем довідки про благополучний стан не стверджують про мікотоксикоз чи харчові отруєння, а надають інформацію про відсутність інфекційних хвороб.

По-третє, як стверджують представники позивача, отримані в липні 2014 року добавки, почали надавати тваринам у вересні 2014 року, проте докази того, що саме ці добавки зберігалися у належних умовах і були придатні до вживання матеріали справи не містять, а з доданих фотографій не можливо встановити температурний режим зберігання чи вологість, і таке інше.

По-четверте, із ряду матеріалів справи встановлено, що позивач купував БВМД й у інших контрагентів, зокрема, у ТОВ «Фідленс Агро», що стверджується наданими позивачем накладними, у яких є посилання на договір №30-УМ від 05.09.2014 року, на цей же договір міститься посилання у наданих відповідачем податкових накладних (а.с.157-158, т.с.1), з яких вбачається закупівлю добавок позивачем у вересні 2014 року й у ТОВ «Фідленс Агро».

Тобто за сукупністю наведеного, чітко видно, що шкідливий наслідок міг бути спричинений рядом інших сторонніх факторів, не пов'язанх із належним чи неналежним виконанням відповідачем зобовязань в частині якості поставленого товару. А тому виключається причинно-наслідковий звязкою між якістю поставленого товару та негативними наслідками (збитками) на ПП «Канюківське» в силу його недоведеності.

Що стосується статистичної інформації та внутрішньо бухгалтерських документів підприємства, то судом не ставиться під сумнів їх достовірність, так, дійсно вони відображаються динамку показників та стану тваринництва на підприємстві за певний період, разом із тим окремо вони не можуть свідчити про склад цивільного правопорушення, за наявності якого відшкодовуються збитки.

Таким чином, відсутні такі складові цивільного правопорушення, наявність яких зумовлює можливість стягнення збитків, як порушення особою зобовязання, а відповідно і вина, та наявність причинного звязку між такими діями і наслідками у вигляді збитків.

З урахуванням усього викладеного, позивачем не надано доказів, які б достовірно підтверджували вжиття позивачем комплексу заходів спрямованих на отримання доходів та наявності причинного зв'язку між поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді упущеної вигоди.

Враховуючи те, що позивачем не було доведено складу цивільного правопорушення, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми збитків.

Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності, вона судом не береться до уваги, оскільки інститут позовної давності застосовується для захисту порушеного або оспорюваного права. Враховуючи, що під час судового розгляду порушення права позивача не знайшло свого підтвердження, правові підстави для відмовити в позовові у звязку зі спливом позовної давності відсутні.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

В силу вимог ч. 1 та 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обставини, викладені в позовній заяві, позивачем в силу вимог стст.33, 34 ГПК не доведено, сукупності необхідних доказів на підтвердження вимог не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в позові, із заявлених у ньому підстав.

У зв'язку з відмовою в позові, судові витрати покладаються на позивача відповідно до вимог ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 13 жовтня 2015 р.

Головуючий суддя Тварковський А.А.

суддя Маслій І.В.

суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи