ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р. Справа № 907/979/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Довгополові А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) „Закарпаттяобленерго № 114-25/4416 від 03.07.2015р. (вх. ЛАГС № 01-05/3106/15 від 09.07.2015р.)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2015р.

у справі № 907/979/14 (суддя Ремецькі О.Ф.)

за позовом Фізичної особи підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2, м. Хуст

до відповідача ПАТ „Закарпаттяобленерго, м. Ужгород

про укладення договору в редакції позивача

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився (належно повідомлений);

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність в матеріалах справи).

Причини зміни складу колегії розгляду справи викладені у відповідних розпорядженнях голови Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2015р. та від 08.09.2015р., які знаходяться в справі.

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило.

Причини відкладення розгляду справи викладені в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 08.09.2015р.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення (т. 3, а. с. 64) та копією списку згрупованих рекомендованих відправлень Львівського апеляційного господарського суду від 11.09.2015р. (т. 3, а. с. 90).

Справа розглядалася судами неодноразово. Так, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 15.01.2015р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.03.2015р., в задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 до ПАТ «Закарпаттяобленерго» про прийняття договору про постачання електричної енергії в редакції позивача та зобовязання відповідача скласти технічні додатки відповідно до умов договору та на надати позивачу відмовлено.

19 травня 2015р. Вищий господарський суд України задоволив частково касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2, скасувавши попередні судові акти, і передав справу на новий розгляд в місцевий господарський суд. При цьому суд касаційної інстанції вказав, зокрема, на необхідність зясування: обставин щодо належності позивачеві на праві власності переліку обєктів, які підпадали під регулювання умовами запропонованого позивачем договору; необхідності призначення судової інженерно-технічної експертизи, оскільки нормативно-правові акти визначають обовязковість складення до договору про постачання електричної енергії невідємних від нього додатків; оцінки обставин щодо підписання заяви від 09.07.2013р. та додаткової угоди від 29.07.2013р., оскільки позивач стверджує, що їх не підписувала. Вищий господарський суд України вважає, що перебування сторін спору в договірних відносинах згідно договору від 06.07.2007р. не може розглядатись як перешкода до укладення договору, який відповідає положенням актів цивільного законодавства з врахуванням дійсних обставин справи.

Відмовляючи в укладенні договору, констатував суд касаційної інстанції, суд не врахував необхідність встановлення обставин, що мають значення для справи до яких слід віднести, зокрема, публічний характер правовідношення в силу якого відповідач несе обов'язок надавати послуги позивачу на умовах договору, дійсний зміст умов договору, який повинен відповідати вимогам законодавства та встановленому типовому договору, реальність та відповідність умов запропонованого договору дійсним меті та суті відносин, які намагається встановити позивач шляхом примушування відповідача до укладення договору.

По результатах нового розгляду справи рішенням Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2015 р. (суддя Ремецькі О.Ф.) позовні вимоги задоволено повністю та зобовязано відповідача укласти з позивачем договір про постачання електричної енергії на умовах, викладених в проекті договору від 14.04.2014р., а також скласти технічні додатки відповідно до умов договору та надати їх позивачу. Крім того даним рішенням стягнуто з ПАТ „Закарпаттяобленерго на користь ФОП ОСОБА_2 суму 1218 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Судове рішення мотивоване ст. 179 ГК України, ст. ст. 6, 627, 633 ЦК України, Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. № 1357 (надалі Правила № 1357), Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 31.07.1996р., № 28 (надалі Правила № 28). Суд першої інстанції, вважаючи, що дані правовідносини є публічними, в силу чого у відповідача виникає обовязок по укладенню договору, вважаючи, що запропоновані позивачем умови договору відповідають вимогам закону, дійшов до висновку про підставність позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням, ПАТ «Закарпаттяобленерго» оскаржило його в апеляційному порядку. Зокрема, апелянт зазначає про самостійну зміну місцевим господарським судом предмету позову, а не розгляд заявленого позивачем позову по суті. Не погоджується апелянт також із обраним позивачем способом захисту, вважаючи, що такий не відповідає вимогам ні ст. 16 ЦК України, ні ст. 20 ГК України, ні іншим вимогам чинного законодавства України.

Про неправомірність укладення запропонованого позивачем проекту договору, на думку скаржника, свідчить те, що передумовою його укладення є досягнення згоди з усіх його істотних умов, яких проект позивача не містить взагалі. Також, зазначає скаржник, не є можливим укладення між тими ж сторонами декількох договорів про постачання електричної енергії за одним обєктом споживача.

ПАТ «Закарпаттяобленерго» зазначає, що визначені позивачем для укладення умови договору не відповідають умовам типового договору, який затверджений Правилами № 28. Крім того, вказує скаржник, що між позивачем та відповідачем 29.07.2013р. укладено додаткову угоду, якою до вже існуючого (і чинного до тепер) договору № РО6/15-0717 внесені зміни саме в тій частині, які стосуються викладеного у запропонованому до нового укладення проекті (проект договору від 14.04.2014р., який господарський суд першої інстанції зобовязав сторін укласти).

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2, вважає доводи викладені в апеляційній скарзі такими, що не обгрунтовують незаконність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши в судових засіданнях думку представника відповідача, оцінивши наявні докази по справі, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Закарпаттяобленерго» підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню. При цьому, апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2007р. між Хустським районом електричних мереж Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальна компанія "Закарпаттяобленерго" (правопопередник відповідача) та підприємцем ОСОБА_2 укладено договір про постачання електричної енергії №Р06/15-0717, відповідно до п.1.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 167 кВт., а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до Договору, які є його невід'ємною частиною.

З додатків до вказаного договору вбачається, що ПАТ «Закарпаттяобленерго» обслуговувало за цим договором два обєкти споживання електроенергії, зокрема, готель «Лев» у м. Хуст по вул. Лемка, 23 (потужність у 7 кВт) та Виробнича база в м. Хуст, вул. Колгоспна б/н (потужність 160 кВт).

29 липня 2013р. на підставі заяви ФОП ОСОБА_2 № 0011856 від 09.07.2013р., між тими ж сторонами договору укладено додаткову угоду до договору №Р06/15-0717 (недійсною в судовому порядку така не визнавалась), згідно якої розділ 1 договору викладено в новій редакції: "Постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору з дозволеною потужністю 7 кВт., а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, які є його невід'ємною частиною.

Вищевказаною додатковою угодою про внесення змін, зміни внесені також у додаток „Перелік обєктів споживача, що живляться електроенергією від мереж ПАТ "Закарпаттяобленерго", на підставі чого об'єктом споживання електричної енергії за договором № РО6/15-0717 став лише готель „Лев, що знаходиться за адресою: м. Хуст, вул. Лемка, 23.

Матеріалами справи доказується факт перебування у власності позивача обєкту «Готель «Лев». Водночас, судом першої інстанції встановлено шляхом оцінки поданих відповідачем доказів факт приналежності на праві власності обєкта «виробничої бази» за адресою: м. Хуст, вул. Колгоспна, б/н, ФОП ОСОБА_4, з яким у відповідача існують договірні відносини по договору від 16.07.2013р. № 251771 (приєднана потужність 160 кВт)

Позивач заперечує факт підписання зазначених вище заяви та додаткової угоди і наполягає на укладенні договору про постачання електричної енергії в редакції позивача.

18 березня 2014р. Хустською РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» проведено технічну перевірку на об'єкті споживача кафе Лев м. Хуст, вул. Лемка 23, за результатами якої уточнено однолінійну схему електропостачання обєкта, що відображено в акті технічної перевірки №157/2014, який підписано позивачем та інспектором НРЕ ОСОБА_5.

На підставі зазначеного акта, відповідач вказує, що ним у зв'язку із змінами однолінійної схеми електропостачання та внесення змін у законодавство у 2010р., підготовлено проект відповідних змін до договору №Р06/15-0717 та 27.03.2014р., надано його споживачу, про що свідчить підпис в журналі видачі проектів договорів.

14 квітня 2014р. позивач надав, а Хустський РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» прийняв (вх. №00922) два підписані позивачем примірники проекту типового договору на постачання електричної енергії. Примірники договорів для укладення надсилались супровідним листом, в якому позивач просить переукласти договір №Р06/15-0717 від 06.07.2007р. на типовий договір про постачання електричної енергії до готелю Лев у зв'язку із закінченням договору оренди, по об'єкту виробнича база.

12 травня 2014р. відповідач направив позивачу лист №113-25/2772, в якому вказано, що проект договору направлений ФОП ОСОБА_2 не може бути розглянутий, оскільки між Хустським РЕМ ПАТ Закарпаттяобленерго та ФОП ОСОБА_2 укладений та діє договір про постачання електричної енергії №Р06/15-0717 від 06.07.2007р. Також в даному листі відповідач повторно пропонує розглянути та підписати проект договору про внесення змін і доповнень від 29.03.2014р. до договору про постачання електричної енергії №Р06/15-0717 від 06.07.2007р.

29 травня 2014р. позивачем надано відповідачу лист-відповідь б/н від 27.05.2014 р., в якій ФОП ОСОБА_2 вказує на те, що зміни і доповнення до договору №Р06/15-0717 від 06.07.2007р. в редакції відповідача від 20.03.2014р. знову містять приєднаний об'єкт виробнича база, крім того, вказаний договір не підписано у встановленому порядку начальником Хустської РЕМ ПАТ Закарпаттяобленерго та не скріплений його печаткою. При цьому, вказаним листом, позивач, вдруге звертається з вимогою про підписання типового договору про постачання електричної енергії, направленого 14.04.2014р. у зв'язку з тим, що до існуючого договору №Р06/15-0717 від 06.07.2007р. на підставі договору оренди на 11 місяців приєднано об'єкт Виробнича база.

Наведене свідчить, що позивач звернувся до суду із вимогою укласти договір про постачання електричної енергії у запропонованій ним редакції через те, що сторони не змогли дійти згоди щодо врегулювання відносин з постачання/споживання електричної енергії після зміни переліку обєктів споживання.

Зі словника української мови в 11 тт (АН УРСР, Інститут мовознавства; за ред. ОСОБА_6) значення слова «прийняти» це: погоджуватися з чим-небудь (погоджуватися взяти собі що-небудь); брати що-небудь від когось на розгляд, для використання, застосування; підтримувати що-небудь; приєднуватися до кого-чого, затверджувати що-небудь; схвалювати.

Вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи (ч. 1 ст. 111-12 ГПК УКраїни).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про критичну оцінку додаткової угоди від 29.07.2013р., оскільки судом касаційної інстанції зроблено висновок про можливість укладення договору в силу публічного характеру правовідносин, який (договір) повинен відповідати вимогам законодавства та встановленому типовому договору, не дивлячись на те, що сторони уже перебувають в договірних стосунках.

За загальним правилом договір є однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків, в т.ч. господарського зобовязання ( п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.174 Господарського кодексу України). При виникненні відповідного цивільного (господарського) правовідношення з підстав укладеного між сторонами договору, сторони згідно із ст. ст. 13, 14 Цивільного кодексу України здійснюють відповідні цивільні права та виконують обовязки в межах, встановлених договором.

Судова колегія зазначає, що Господарський суд Закарпатської області задовольняючи, при новому розгляді справи, позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 до ПАТ «Закарпаттяобленерго» про зобовязання відповідача укласти договір в редакції позивача, не звернув увагу на те, що строк дії договору в проекті, поданому позивачем для укладення, закінчується 31.12.2014р., в той час як рішення суду приймалось 16.06.2015р. (позовна заява подана у канцелярію місцевого суду 02.10.2014р.).

Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до норм ч.1 ст.631 ЦК України та ч.7 ст.180 ГК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до Правил № 28 (п. 9.4. дод. № 3) строк дії договору є також істотною його умовою.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше (ч. 2 ст. 187 ГК України).

Таким чином, строк дії запропонованого позивачем до укладення договору, протягом якого сторони могли би здійснювати свої права та обовязки за ним, закінчився ще до його укладення., на що не звернув увагу місцевий господарський суд.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України визначено, що до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

При цьому, предмет позову під час нового розгляду справи не змінювався.

Відтак, місцевий господарський суд порушив норму процесуального закону, самостійно обравши такий спосіб захисту прав та інтересів позивача як «зобовязання до вчинення дій», змінивши предмет спору, на що правомірно вказує і апелянт.

В постанові Верховного суду України від 10.10.2012р. у справі № 6-110цс12 за позовом ТОВ «Ковальсько-Житлосервіс» до особа 10 про зобовязання укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території зроблено висновок про те, що умови типового договору, що набули юридично обовязкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступати від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У разі невизнання права споживача на укладення договору, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув увагу на вказівки касаційної інстанції щодо встановлення обставин, які мають значення для справи, зокрема такої, як от: дійсний зміст умов договору, який повинен відповідати вимогам чинного законодавства та встановленому типовому договору і не врахував правову позицію Верховного суду, про яку зазначено вище.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями; Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Частина 6 цієї ж норми права визначає, що суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до норм ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно ч. 5 ст. 633 ЦК України актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. (у редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005р. N 910, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.08.1996р. за N 417/1442) затверджено Правила користування електричною енергією (далі Правила № 28), що регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Суд апеляційної інстанції погоджується з апелянтом про невірне застосування до даних правовідносин Правил № 1357, які регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками.

Пункти 5.1., 5.2. Правил № 28 містять положення, відповідно до яких договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об'єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об'єктом споживача.

При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3).

Ініціатором укладення відповідного договору може бути будь-яка із сторін такого договору (п. 5.4. Правил № 28).

Статтею 181 ГК України визначено загальний порядок укладення господарських договорів. Особливості укладення господарських договорів на основі вільного волевиявлення сторін, примірних і типових договорів передбачені статтею 184 ГК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

В статті 186 ГК України зазначено, що договірне оформлення організаційно-господарських зобов'язань може здійснюватися учасниками господарських відносин як на основі вільного волевиявлення сторін, так і на основі примірних договорів, якщо укладання таких договорів передбачено відповідними нормативно-правовими актами. Спрощений спосіб укладання організаційно-господарських договорів не допускається.

Згідно ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Наведене вище свідчить про те, що дані правовідносини мають публічний характер, в силу якого відповідач несе обов'язок надавати послуги з електропостачання позивачу на договірних умовах, що визначені у додатку № 3 до ПКЕЕ (типовий договір про постачання електричної енергії).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 ЗУ Про електроенергетику передача електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з транспортуванням електричної енергії за допомогою електричних мереж на підставі договору.

Відповідно до положень п. п. 5.1., 5.4. Правил № 28, як зазначено вище, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії і її споживачем, крім того, споживання електричної енергії без договору не допускається, а ініціатором укладення відповідного договору може бути будь-яка із сторін такого договору.

Таким чином, укладення договору про постачання електричної енергії на умовах типового договору є обовязковим в силу вимоги однієї із сторін правовідносин по електропостачанню.

У постанові Вищого господарського суду України від 19.05.2015р., суд касаційної інстанції звертає також увагу на те, що при новому розгляді справи судам необхідно встановити чи може позивач виступати в якості споживача електроенергії стосовно об'єкту "виробнича база", розташованого за адресою: м. Хуст, вул. Когоспна б/н.

З цього приводу судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що у матеріалах справи наявний договір про постачання електричної енергії № 251771 від 16.07.2013р., укладений між Хутським РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» та ФОП ОСОБА_4, згідно якого постачальник продає електричну енергію споживачу з дозволеною потужністю 50 кВт (сумарна потужність 160 кВт), а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії тв здійснює інші платежі відповідно до умов договору.

З додатків до вказаного договору вбачається, що обєктом споживання електричної енергії є саме «Виробнича база», що знаходиться за адресою м. Хуст, вул. Колгоспна, б/н.. Відтак, матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_2 не виступає споживачем електроенергії стосовно об'єкту "Виробнича база".

Також колегія суддів Вищого господарського суду України у постанові від 19.05.2015р. звертає увагу на те, що зясування обставин щодо величини потужності, яка визначається виходячи з потужності наявних у позивача як споживача струмоприймачів, відповідності потужності, передбаченої технічними умовами чи технічними характеристиками електромережі споживача потребують спеціальних знань, тому для їх правильної оцінки слід призначити відповідну судову інженерно-технічну експертизу.

Гранична величина споживання електричної потужності, як визначено Правилами № 28, - це максимальна величина сумарного споживання електричної потужності в години максимального навантаження Об'єднаної енергетичної системи України, яка визначається для споживачів постачальником електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до порядку, встановленого чинними нормативно-правовими актами та договором.

Пункт 5.4. Правил № 28 встановлює, що для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації такі документи:

- заяву щодо укладення відповідного договору із зазначенням роду виробничої діяльності, місцезнаходження та банківських реквізитів заявника;

- акти про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше);

- однолінійну схему електропостачання об'єкта (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше);

- відомості щодо розрахункових засобів обліку (тип, марка, технічні характеристики тощо) (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше);

- заявку на очікуваний обсяг споживання електричної енергії та величини споживання електричної потужності у години контролю максимального навантаження енергосистеми (за необхідності), довідку про укладені державні контракти (за наявності), відомості про величину приєднаної потужності і категорії надійності електропостачання струмоприймачів;

- акти екологічної, аварійної та технологічної броні споживача (за наявності);

- копію свідоцтва про державну реєстрацію та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (для юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

- копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення) або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об'єкта);

- копію належним чином оформленої довіреності на право укладати договори особі, яка уповноважена підписувати договори;

- копію акта допуску про підключення електроустановки та у визначених законодавством випадках - сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 N 923 "Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" (із змінами) (для новозбудованих та реконструйованих електроустановок);

- паспортні дані силових трансформаторів, кабельних та/або повітряних ліній передачі електричної енергії (для споживачів, у яких розрахункові засоби обліку встановлені не на межі балансової належності) (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше);

- довідку про перелік субспоживачів (у разі їх наявності), дані (зазначені у підпункті 4 цього пункту) розрахункових засобів обліку субспоживачів (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше).

Сторони клопотань щодо необхідності проведення інженерно-технічної експертизи не подавали, крім того, колегія суду апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 43 ГПК України ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили, і оскільки, сторони перед укладенням договору, на виконання умов Правил № 28, повинні забезпечити наявність необхідних для його укладення документів, в тому числі і граничної величини споживання електричної потужності судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що підстави для проведення судової інженерно-технічної експертизи відсутні.

Також Вищий господарський суд України зазначає, що при розгляді даної справи необхідно перевірити та належно відреагувати на твердження позивача про зловживання енергопостачальної організації, примушування позивача нести тягар підключення до його мережі електропостачання іншого споживача, до якого позивач не має відношення, неправомірного нав'язування позивачу у направленому відповідачем проекті договору послуг з обслуговування ним субспоживача, відповідні твердження позивача про завуальовані корупційні схеми, які фактично спрямовані на перерозподіл фінансових потоків пов'язаних з оплатою послуг з енергопостачання для наступного розподілу коштів між учасниками схеми неправомірного приєднання до мережі енергопостачання.

Частина 1 ст. 79 ГПК України визначає випадки за яких, господарський суд зобовязаний зупиняти провадження по справі, частина ж 2 цієї статті передбачає випадки, коли господарський суд має право, але не зобовязаний зупинити провадження у справі, зокрема, з підстави надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів (пункт 2 ч. 2. ст. 79 ГПК України).

Частина 4 ст. 90 ГПК України визначає, що якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

Виходячи із наведених норм права, судова колегія вважає, що для їх застосування недостатньо лише одних здогадів позивача про наявність корупційних схем у діях ПАТ «Закарпаттяобленерго» щодо позивача, і, оскільки, матеріали справи таких доказів не містять, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутніми є й підстави для застосування ст. 79 чи ст. 90 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскаржуване рішення суду слід скасувати і прийняти нове рішення. Оскільки, споживачем (позивачем) електроенергії зініційовано укладення договору про постачання електричної енергії, що зумовлює обовязок енергопостачальника (відповідача) укласти такий, позов ФОП ОСОБА_2 слід задоволити та визнати укладеним на умовах Типового договору (додаток 3 до Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України 31.07.1996р. № 28, зі змінами (МЮ 02.08.1996р. № 417/1442), договір на постачання електричної енергії між ФОП ОСОБА_2 та ПАТ «Закарпаттяобленерго».

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовною заявою до Господарського суду Львівської області, ФОП ОСОБА_2 сплачено судовий збір в розмірі 1218 грн., при цьому, відповідно до положень п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від його сплати.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Коли ж приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанції, який прийняв нове рішення.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1218 грн. судового збору за розгляд справи.

Витрати за розгляд апеляційної скарги, в силу ст. 49 ГПК України, слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105 ГПК України, П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу задоволити частково. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2015р. у цій справі скасувати і прийняти нове рішення. Позов задоволити. Визнати укладеним на умовах Типового договору (додаток 3 до Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України 31.07.1996р. № 28, зі змінами (МЮ 02.08.1996р. № 417/1442), договір на постачання електричної енергії між ФОП ОСОБА_2 та ПАТ «Закарпаттяобленерго».

2. Стягнути з ПАТ «Закарпаттяобленерго» (89412, с. Оноківці, вул. Головна, 57 Ужгородського району, ) на користь ФОП ОСОБА_2 (90400, м. Хуст, вул. Лемка, 23, іднт. н. НОМЕР_1) 1218 грн. судового збору, про що місцевому господарському суду видати наказ.

3. Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на ПАТ „Закарпаттяобленерго.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.10.2015 року

Головуючий суддя Дубник О.П.

Судді Матущак О.І.

ОСОБА_1