Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" вересня 2015 р. Справа № 906/880/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. №79-1 від 07.07.2015, ОСОБА_2 - дов. №79-1 від 07.07.2015

від 1-го відповідача: ОСОБА_3 - дов. б/н від 02.09.2015; ОСОБА_4 - дов. від 19.08.2015;

від 2-го відповідача 2: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження"

до 1) Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області

2) Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області

про стягнення 395000,00грн

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 395000,00грн, з яких: 180000,00грн - шкоди, завданої прийняттям протиправних податкових повідомлень-рішень, 64900,00грн - інфляційних втрат та 150000,00грн - моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на завдання йому 1-им відповідачем збитків і моральної шкоди в результаті прийняття незаконних податкових повідомлень-рішень.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.56 Конституції України, ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1192 Цивільного кодексу України, п.17.1.11 ст.17 і п.21.3 ст.21 Податкового кодексу України.

Представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Надали заяву від 28.09.2015, в якій просять стягнути з Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 395000,00грн. Також, надали додаткові письмові докази в обґрунтування позовних вимог.

Представник 1-го відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Просив суд припинити провадження у справі в частині стягнення боргу з Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції, оскільки даний спір не підвідомчий господарським судам, а підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Представник 2-го відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно і належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 166).

Таким чином, 2-й відповідач у справі був належним чином повідомлений судом за адресою, вказаною у позовній заяві, про час та місце судового розгляду справи, а тому нез'явлення його або його представника не перешкоджає вирішенню спору.

У зв'язку з цим, відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши представників позивача і 1-го відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У період з 21.07.2014 по 25.07.2014 Чуднівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області (1-ий відповідач) була проведена позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження" (позивач) з питань повноти та правомірності декларування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з:

- ТОВ "Гаспар-Плюс" за період березень 2014 року;

- ТОВ "Зеленецьке" за період березень-травень 2014 року.

За підсумками даної перевірки було складено акт №1111/2200/31884860 від 01.08.2014, у висновках якого стверджувався факт порушення товариством пп.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

13.08.2014 позивачем 1-му відповідачу було подано письмове заперечення №93 від 13.08.2014 на акт перевірки №1111/2200/31884860 від 01.08.2014, яке підписане директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження" (а.с. 17).

19.08.2014 Чуднівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області надала відповідь позивачу на вказане вище заперечення, в якій зазначила, що в зв'язку з порушенням термінів заперечення ТОВ "АФ "Відродження" залишається без розгляду (а.с. 18).

19.08.2014, на підставі акта перевірки №1111/2200/31884860 від 01.08.2014 1-им відповідачем щодо позивача було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.08.2014 про донарахування товариству та сплату 3724095,00грн. ПДВ та штрафу.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ "АФ "Відродження" у відповідності до п.56.1. та п.56.2 ст.56 ПК України оскаржило його в адміністративному порядку до Головного управління Міндоходів у Житомирській області шляхом подання відповідної скарги №56 від 29.08.2014 за підписом директора товариства (а.с. 19-22).

Рішенням про результати розгляду первинної скарги №14541/М-С/10-205 від 23.10.2014 (а.с. 23-27), скаргу товариства було задоволено частково, податкове повідомлення-рішення в частині проведеного донарахування в сумі 152224,00грн по взаємовідносинах із ТОВ "Гаспар-Плюс" скасовано повністю.

29.10.2014 прокуратурою Житомирської області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000142 від 09.09.2014, у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб Чуднівської ОДПІ складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України (а.с 28-30).

07.11.2014 1-им відповідачем на підставі вище вказаного акту перевірки від 01.08.2014 було прийняте нове податкове повідомлення-рішення від № про визначення ТОВ "АФ "Відродження" та сплату 3571871,00грн ПДВ та штрафних санкцій по взаємовідносинах товариства із ТОВ "Зеленецьке".

Не погоджуючись із даним повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 у справі №806/5143/14 за позовом ТОВ "Агрофірма "Відродження" до Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 07.11.2014 № про визначення ТОВ "АФ "Відродження" та сплату 3571871,00грн ПДВ та штрафних санкцій (а.с.31-37).

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 у справі №806/5143/14 постанову суду першої інстанції від 25.12.2014 залишено в силі, а апеляційну скаргу 1-го відповідача - без задоволення (а.с. 38-43).

З огляду на викладене вище, позивач у даній справі заявляє позовні вимоги щодо стягнення з 1-го відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України 180000,00грн - шкоди, завданої прийняттям протиправних податкових повідомлень-рішень, 64900,00грн - інфляційних втрат та 150000,00грн - моральної шкоди.

Разом з тим, надавши правову оцінку усім доказам, наданим сторонами та наявним у матеріалах справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Відповідно доч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України).

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Це положення Основного Закону України кореспондується з відповідною нормою ст.1173 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Під збитками слід розуміти втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 ЦК України).

За загальним правилом збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов'язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах тощо.

Слід зазначити, що для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №5011-71/2684-2012 від 22.01.2013.

Факт наявності протиправної поведінки Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області встановлено Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 у справі №806/5143/14 за позовом ТОВ "Агрофірма "Відродження" до Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 07.11.2014 № про визначення ТОВ "АФ "Відродження" та сплату 3571871,00грн ПДВ та штрафних санкцій (а.с.31-37), яка залишена без змін Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 (а.с. 38-43), про що суд зазначав вище.

Наявність збитків від протиправної поведінки 1-го відповідача підтверджується тим, що внаслідок такої поведінки (прийняття і направлення позивачу незаконних податкових повідомлень-рішень) ТОВ "Агрофірма "Відродження" вимушене було звернутись за юридичною допомогою до фахівців у галузі права з метою захисту порушених прав, внаслідок чого понесло відповідні фінансові витрати.

При цьому, факт отримання правової допомоги з метою захисту порушеного 1-им відповідачем права підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: угодою №1 про надання правової допомоги від 07.08.2014 (а.с. 44) та актом приймання-передачі виконаних робіт по даній угоді від 10.10.2014 (а.с. 45); угодою №2 про надання правової допомоги від 10.10.2014 (а.с. 46), додатковою угодою до неї від 10.11.2014 (а.с. 47) і актом приймання-передачі виконаних робіт по даній угоді від 17.02.2015 (а.с. 48), а також платіжними дорученнями з оплати юридичних послуг за цими угодами (а.с. 49-58).

Варто зазначити, що згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами правової допомоги є види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Так, на підтвердження надання правової допомоги та здійснення представництва в розумінні ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатами ОСОБА_1 і ОСОБА_2, котрі є сторонами за угодою №1 про надання правової допомоги від 07.08.2014 за угодою №2 про надання правової допомоги від 10.10.2014, останніми до суду було подано звіти від 10.10.2014 і від 17.02.2015 про виконану роботу за вказаними угодами (а.с. 127-132).

Також, важливим елементом об'єктивної сторони правопорушення у вигляді завдання шкоди є причинний зв'язок між збитками, які виникли у потерпілої особи та протиправними діями винної сторони, які виражені у порушенні ним взятих на себе зобов'язань. Тобто, протиправна дія є причиною, а збитки - наслідком протиправної дії.

Протиправність дій (прийняття та направлення позивачу незаконного повідомлення-рішення) 1-го відповідача було встановлено в порядку адміністративного судочинства, про що суд зазначав вище. Наявність збитків підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, має місце причинно-наслідковий звязок між протиправною поведінкою 1-го відповідача та матеріальною шкодою, завданою такими діями. Тобто, саме з вини останнього позивачу завдано реальних збитків у вигляді витрат, які товариство змушене було зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, частиною першою даної статті передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно п.17.1.11. ст.17 Податкового кодексу України платник податку має право на повне відшкодування збитків (шкоди), заподіяних незаконними діями (бездіяльністю) контролюючих органів (їх посадових осіб), у встановленому законом порядку.

При цьому, п.21.3. ст.21 Податкового кодексу України встановлено, що шкода, завдана неправомірними діями посадових осіб контролюючих органів, підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету, передбачених таким контролюючим органам.

Слід зазначити, що суд вважає обґрунтованим стягнення майнової шкоди в розмірі 10000,00грн, з огляду на наступне.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення" встановлено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду також повинно ґрунтуватися на принципах справедливості та розумності.

Так, зокрема, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання розміру реальних збитків (понесених позивачем внаслідок прийняття і направлення 1-им відповідачем незаконного повідомлення-рішення), пов'язаних з оплатою послуг адвокатів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо:

- оскарження висновків акту перевірки №1111/2200/31884860 від 01.08.2014 та податкового повідомлення-рішення в порядку адміністративного узгодження податкового зобов'язання;

- оскарження податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі акту перевірки №1111/2200/31884860 від 01.08.2014, в порядку адміністративного судочинства,

господарський суд виходить з принципу "розумного обґрунтування" останніх, який полягає у співрозмірності цих витрат зі ступенем складності справи та тривалістю її розгляду, обсягом часу, роботи та правових знань, які необхідні для належного виконання доручення, строками його виконання тощо.

Так, у матеріалах справи знаходяться звіти від 10.10.2014 і від 17.02.2015 про виконану адвокатами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 роботу згідно угоди №1 про надання правової допомоги від 07.08.2014 та угоди №2 про надання правової допомоги від 10.10.2014 (а.с. 127-132).

Разом з тим, суд вважає кількісні показники затраченого адвокатами часу на виконання відповідних робіт правового характеру завищеними.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи та зазначалося судом вище, письмове заперечення позивача №93 від 13.08.2014 на акт перевірки 1-го відповідача №1111/2200/31884860 від 01.08.2014 (а.с. 14-17) та скарга про перегляд і скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.08.2014 (а.с. 19-22) підписані директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження" ОСОБА_5

Стосовно послуги - складання позовної заяви та підготовка матеріалів для подання до Житомирського окружного адміністративного суду щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 07.11.2014, суд зауважує, що в матеріалах даної справи відсутні докази на підтвердження того, що вказану позовну заяву було підготовлено та подано адвокатами ОСОБА_1 чи ОСОБА_2

Натомість, як свідчать матеріали справи, а саме - копія позовної заяви, адресована до Житомирського окружного адміністративного суду (а.с 192-199), підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження" ОСОБА_5 Проте, позивачем не надано жодних доказів того, що дану заяву подано до суду саме в редакції, підготовленій зазначеними вище адвокатами.

Стосовно послуги - представництво інтересів та ведення справи №806/5143/14 в судах адміністративної юрисдикції, то суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази безпосередньої участі адвокатів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у судових засіданнях в межах адміністративної справи №806/5143/14 (при розгляді справи у судах як першої, так і апеляційної інстанцій). Про даний факт, зокрема, свідчать копії постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 у справі №806/5143/14 (а.с. 31-37) і ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 у справі №806/5143/14, якою постанову суду першої інстанції від 25.12.2014 залишено в силі (а.с. 38-43).

Разом з тим, позивачем подано у матеріали даної справи докази надання в межах адміністративної справи №806/5143/14 копії заперечень, додаткових заперечень, тезисного спростування доводів апеляційної скарги Чуднівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області, адвокатських запитів за підписами адвокатів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с. 205-222).

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення збитків у сумі 10000,00грн. У частині стягнення майнової шкоди в розмірі 170000,00грн суд відмовляє в позові.

Також, позивач заявляє вимогу про відшкодування йому 1-им відповідачем моральної шкоди в сумі 150000,грн.

Разом з тим, суд вважає, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому, згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Варто зазначити, що поняття "моральна шкода" стосується фізичних осіб, а "немайнова шкода" - юридичних осіб. Подібне бачення має і Верховний Суд України (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами і доповненнями)).

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, розуміються втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами і доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: н а я в н і с т ь т а к о ї ш к о д и, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується ф а к т з а п о д і я н н я п о з и в а ч е в і моральних чи фізичних страждань або в т р а т н е м а й н о в о г о х а р а к т е р у, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність немайнової шкоди доводиться потерпілим, який у позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Проте, позивачем не подано достатніх доказів заподіяння йому немайнової шкоди, зокрема, у вигляді приниженні ділової репутації товариства, а також зниження престижу чи підрив довіри до його діяльності, і такі докази відсутні в матеріалах справи.

Також, слід зазначити, що за змістом ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Тобто, факт завдання майнової шкоди та її розмір не впливає на можливість вимагати компенсації моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено завдання йому 1-им відповідачем моральної шкоди, тому відмовляє в позові у цій частині за безпідставністю.

Крім того, позивач просить суд стягнути інфляційні втрати в розмірі 64900,00грн.

Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зазначеної вимоги, враховуючи наступне.

Слід зазначити, що стягнення інфляційних нарахувань є видом відповідальності за порушення грошового зобовязання.

Зокрема, ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який п р о с т р о ч и в в и к о н а н н я г р о ш о в о г о з о б о в ' я з а н н я , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору (п.1.1. Постанови Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (зі змінами та доповненнями)).

Отже, враховуючи викладене вище, суд вважає безпідставною позовну вимогу щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 150000,00грн, тому відмовляє в позові і в цій частині.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди в сумі 10000,00грн є обґрунтованою, підтверджується належними доказами, які знаходяться в матеріалах справи, тому підлягає задоволенню. У частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 170000,00грн, моральної шкоди в сумі 150000,00грн та інфляційних втрат у розмірі 64900,00грн суд відмовляє у позові.

Крім того, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог до 2-го відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області є окремою юридичною особою, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ (а.с. 70).

Тобто, Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області несе відповідальність лише за виконання своїх зобов'язань та не відповідає за зобов'язаннями інших юридичних осіб, у тому числі зобов'язання, які виникають внаслідок заподіяння шкоди.

При цьому, позивачем не надано ніяких доказів заподіяння йому як матеріальної, так і моральної шкоди Головним управлінням Державної казначейської служби України в Житомирській області, і такі докази відсутні в матеріалах справи. Також, відсутні докази на підтвердження факту неправомірних дій (бездіяльності) останнього щодо позивача та наявності причинно-наслідкового зв'язку між такими діями (бездіяльністю) і завданням шкоди.

Окрім того, 28.09.2015 представник позивача подав до суду заяву, в якій просить стягнути 180000,00грн - шкоди, завданої прийняттям протиправних податкових повідомлень-рішень, 64900,00грн - інфляційних втрат та 150000,00грн - моральної шкоди саме з Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області.

Також, суд відмовляє в задоволенні клопотання Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про припинення провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України у зв'язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або г о с п о д а р с ь к о г о с у д о ч и н с т в а.

Тобто, даний спір про стягнення матеріальної та моральної шкоди повинен розглядатися за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на 1-го відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції (13200, Житомирська обл., м. Чуднів, вул. Героїв Майдану, 132; ідентифікаційний код 39485419) за рахунок коштів Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження" (13100, Житомирська обл., Любарський район, с. Громада, вул. Польова, 1; ідентифікаційний код 31884860)

- 10000,00грн - матеріальної шкоди;

- 200,00грн - судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 170000,00грн, моральної шкоди в сумі 150000,00грн та інфляційних втрат у розмірі 64900,00грн.

4. Відмовити в задоволенні позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.10.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - 2-му відповідачу (рек. з пов.)