П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Потильчака О.І.,

суддів: Барбари В.П., Берднік І.С., Ємця А.А.,

Жайворонок Т.Є., Колесника П.І., Шицького І.Б., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву комунального підприємства теплового господарства «Гадячтеплоенерго» (далі - КП «Гадячтеплоенерго») про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 19 травня 2015 року в справі № 917/2520/14 за позовом публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ПАТ НАК «Нафтогаз України») до КП «Гадячтеплоенерго» про стягнення суми,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовом до КП «Гадячтеплоенерго» про стягнення пені в сумі 143 683 грн 95 коп., 3 % річних у сумі 49 124 грн 87 коп., інфляційних втрат у сумі 369 647 грн 64 коп. у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 25 вересня 2013 року № 13/3978-ТЕ-24 (далі - договір купівлі-продажу) у частині оплати поставленого позивачем природного газу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання умов зазначеного договору позивач протягом жовтня-грудня 2013 року передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 424, 711 тис. м3 на загальну суму 1 908 610 грн 68 коп., що підтверджується актами приймання-передачі, проте КП «Гадячтеплоенерго» прострочило виконання грошового зобов'язання.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 13 січня 2015 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з КП «Гадячтеплоенерго» на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» пеню в сумі 143 683 грн 95 коп., 3 % річних у сумі 49 124 грн 87 коп., інфляційні втрати у сумі 369 647 грн 64 коп., 46 511 грн 44 коп. витрат зі сплати судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ НАК «Нафтогаз України» на користь КП «Гадячтеплоенерго» 5 624 грн 57 коп. витрат зі сплати судового збору.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що для застосування санкцій, визначених договором купівлі-продажу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, установлених договором про організацію взаєморозрахунків від 9 жовтня 2014 року № 687/30 (далі - договір про організацію взаєморозрахунків), укладеним між сторонами у справі.

Оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку і строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 19 травня 2015 року постанову суду апеляційної інстанції скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі. Стягнуто з КП «Гадячтеплоенерго» на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» 6 624 грн 57 коп. витрат зі сплати судового збору.

При цьому суд касаційної інстанції виходив із того, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків було передбачено погашення тільки основної заборгованості за поставлений газ у розмірі 1 908 610 грн 68 коп., без урахування сум нарахованих позивачем пені, відсотків річних та інфляційних втрат. Оскільки надання субвенцій із державного бюджету є лише способом компенсації відповідачеві недоотриманих коштів унаслідок різниці у тарифах і не звільняє останнього від своєчасного виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ПАТ НАК «Нафтогаз України».

У заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 19 травня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), КП «Гадячтеплоенерго», посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень частини другої статті 625 ЦК України, просить скасувати постанову суду касаційної інстанції, залишити в силі постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11 березня 2015 року, а витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 21 квітня 2015 року у справі № 922/1360/14, від 21 квітня 2015 року у справі № 903/1034/14, від 22 квітня 2015 року у справі № 902/1522/14, від 12 травня 2015 року у справі № 915/1624/14, від 29 жовтня 2014 року у справі № 924/428/14, від 4 червня 2015 року у справі № 918/1679/14, від 20 травня 2015 року у справі № 918/33/15, від 28 травня 2015 року у справі № 5021/1407/12, від 2 червня 2015 року у справі № 37/5005/15396/2011, в яких, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми права.

Як доказ невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права до заяви додано копії постанов Верховного Суду України від 30 вересня 2014 року у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 23 вересня 2014 року у справі № 5011-35/1271-2012, від 16 вересня 2014 року у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 25 березня 2015 року у справі № 924/1265/13.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені заявником обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява підлягає задоволенню.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права та з метою приведення рішення суду касаційної інстанції у відповідність до викладених у постановах Верховного Суду України висновків щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України виходить із нижченаведених підстав.

При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 25 вересня 2013 року між НАК «Нафтогаз України» (продавець) і КП «Гадячтеплоенерго» (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 цього договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору купівлі-продажу.

Пунктом 2.1 зазначеного договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 1 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 1860,0 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів за графіком.

Згідно з пунктом 3.3 цього договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (пункт 7.1 договору купівлі-продажу).

За змістом пункту 7.2 договору купівлі-продажу у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років (пункт 9.3 договору купівлі-продажу).

Строк дії договору купівлі-продажу відповідно до пункту 11.1 визначається з моменту його підписання сторонами; договір поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 1 вересня 2013 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору купівлі-продажу позивач протягом жовтня-грудня 2013 року поставив, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 424,711 тис. куб. м на загальну суму 1 908 610 грн 68 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2013 року, від 30 листопада 2013 року та від 31 грудня 2013 року.

Порушення відповідачем передбачених договором купівлі-продажу строків розрахунку за поставлений природний газ стало підставою для нарахування НАК «Нафтогаз України» на суму заборгованості пені в сумі 143 683 грн 95 коп., 3 % річних у сумі 49 124 грн 87 коп., інфляційних втрат у сумі 369 647 грн 64 коп. і звернення до суду з відповідним позовом, який рішенням господарського суду Полтавської області від 13 січня 2015 року, у справі, що розглядається, задоволено в повному обсязі.

Проте суд першої інстанції та Вищий господарський суд України, який постановою від 19 травня 2015 року залишив це рішення в силі, безпідставно не взяли до уваги те, що 9 жовтня 2014 року між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, департаментом житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням Гадяцької районної державної адміністрації та Гадяцькою міською радою укладено договір про організацію взаєморозрахунків, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30.

Умовами цього договору передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися порядок і строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу.

За змістом підпункту 2 пункту 12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу.

Отже, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Разом із тим, договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань і підстав для інших грошових вимог.

Як установлено судом апеляційної інстанції, на виконання зазначеного договору КП «Гадячтеплоенерго» за рахунок коштів субвенції з державного бюджету погасило основний борг у сумі 1 908 610 грн 68 коп. перед НАК «Нафтогаз України», що підтверджується платіжним дорученням від 28 жовтня 2014 року № 2.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що для застосування санкцій, визначених умовами договору купівлі-продажу, а також наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про організацію взаєморозрахунків.

Оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, а сторони у справі у пункті 17 цього договору засвідчили, що після виконання договору вони не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору, тому правових підстав для задоволення позову немає.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з висновками щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, викладеними у постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 924/1265/13, від 30 вересня 2014 року у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012 та ін.

Відповідно до статті 11125 ГПК України Верховний Суд України у разі неправильного застосування судом (судами) норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, має право скасувати судове рішення (судові рішення) та залишити в силі судове рішення (судові рішення), що було помилково скасовано судом апеляційної та/або касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене, постанова Вищого господарського суду України від 19 травня 2015 року у справі № 917/2520/14 підлягає скасуванню, а постанова Харківського апеляційного господарського суду від 11 березня 2015 року - залишенню в силі.

Згідно з частиною шостою статті 49 ГПК України у разі зміни судового рішення без направлення справи на новий розгляд Верховний Суд України вирішує питання про розподіл судових витрат.

У зв'язку із задоволенням заяви КП «Гадячтеплоенерго» та залишенням в силі постанови суду апеляційної інстанції, якою у задоволенні позову відмовлено, то витрати зі сплати судового збору за подання КП «Гадячтеплоенерго» заяви про перегляд Верховним Судом України судового рішення слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 49, 11114, 11123, 11124, 11125 Господарського процесуального кодексу України, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

Заяву комунального підприємства теплового господарства «Гадячтеплоенерго» задовольнити.

Постанову Вищого господарського суду України від 19 травня 2015 року у справі № 917/2520/14 скасувати, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11 березня 2015 року залишити в силі.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (код 20077720) на користь комунального підприємства теплового господарства «Гадячтеплоенерго» (код 34401528) 5 624 грн 57 коп. (п'ять тисяч шістсот двадцять чотири гривні п'ятдесят сім копійок) витрат зі сплати судового збору.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Полтавської області.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий О.І. Потильчак

Судді:В.П. Барбара

І.С. Берднік

А.А. Ємець

Т.Є. Жайворонок

П.І. Колесник

І.Б. Шицький