КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. справа№ 910/7141/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників:

позивача за первісним позовом - Варакіна О.В.

відповідача за первісним позовом - не з'явились

третьої особи-1 - Панасенко І.І.

третьої особи-2 - не з'явились

третьої особи-3 - не з'явились

третьої особи-4 - Яцишен Д.В.

третьої особи-5 - Волковецький Д.С.

прокуратури - Жовтун Н.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» та Заступника прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду м. Києва від 11.06.2015 р.

у справі № 910/7141/13 (судді - Нечай О.В., Ковтун С.А., Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Банкова 2»

до Національної спілки письменників України

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

2. Київська міська державна адміністрація;

3. Державна архітектурно-будівельна інспекція України;

4. Міністерство культури України;

5. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вок орієнтал»

про визнання права власності

за зустрічним позовом Національної спілки письменників України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Банкова 2»

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

2. Київська міська державна адміністрація

3. Державна архітектурно-будівельна інспекція України

4. Міністерство культури України

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

5. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вок орієнтал»

за участю Прокуратури міста Києва

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» (далі - позивач) звернулось з позовом до Національної спілки письменників України (далі - відповідач) про припинення права власності Національної спілки письменників України на приміщення, загальною площею 390,60 кв.м., що складається з: нежилих приміщення підвалу (в літ. А): частина приміщення № 1; приміщення 1, площею - 14,9 кв.м., приміщення 2, площею - 53,1 кв.м.; приміщення 3, площею - 4,6 кв.м.; приміщення 4, площею - 58,4 кв.м.; приміщення 7, площею - 33,5 кв.м.; приміщення 17, площею - 7,4 кв.м., приміщення 19, площею - 2,1 кв.м.; приміщення 20, площею - 8,3 кв.м. Всього по частині приміщення № 1, площею - 182,3 кв.м. приміщення № 2: приміщення 1, площею - 8,4 кв.м.; приміщення 2, площею - 6,5 кв.м.; приміщення 3 площею - 31,7 кв.м.; приміщення 4, площею - 16,9 кв.м.; приміщення 5, площею - 3,2 кв.м.; приміщення 6, площею - 10,8 кв.м.; приміщення 7, площею - 50,0 кв.м. Всього по приміщенню № 2, площею - 127,5 кв.м. частина МЗК: приміщення IV, площею - 27,4 кв.м., приміщення V, площею - 4,6 кв.м.; приміщення VI, площею - 4,2 кв.м.; приміщення VII, площею - 23,8 кв.м.; приміщення VIII, площею - 20,8 кв.м. Всього по частині МЗК, площею - 80,80 кв.м., яке знаходиться в будинку літераторів Українського відділення Літературного фонду СРСР, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 2; визнання спільної часткової власності Національної спілки письменників України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» приміщення, загальною площею 537,10 кв.м., що складається з прибудови площею 182,4 кв.м. та приміщення, загальною площею 390,60 кв.м., після його реконструкції, які знаходяться в будинку літераторів Українського відділення Літературного фонду СРСР, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 2; визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» права власності на 1/2 частину приміщення, загальною площею 537,10 кв.м., що включає прибудову площею 182,4 кв.м. та приміщення загальною площею 390,60 кв.м. після його реконструкції, яке знаходиться в будинку літераторів Українського відділення Літературного фонду СРСР, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 2.

Також, у квітні 2013 року Національна спілка письменників звернулась із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» про зобов'язання звільнити ділянку площею 130,5 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 2, передавши її Національній спілці письменників України та привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самовільно збудованих споруд, а саме: прибудови та влаштованого літнього майданчику для розміщення кафе на 50 місць.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2013 р. було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Національної спілки письменників України, Головне управління охорони культурної спадщини Виконавчого органу Київської міської ради.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2013 р. у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов Національної спілки письменників України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволено повністю, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» звільнити земельну ділянку площею 130,5 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 2, передавши її Національній спілці письменників України та привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самовільно збудованих споруд, а саме: прибудови та влаштованого літнього майданчику для розміщення кафе на 50 місць.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2014 р. рішення Господарського суду м. Києва від 11.12.2013 р. у справі № 910/7141/13 скасовано; прийнято нове рішення, яким первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» до Національної спілки письменників України задоволено повністю, припинено право власності Національної спілки письменників України на приміщення загальною площею 390,60 кв.м., що складається з: нежилих приміщення підвалу (в літ. А): частина приміщення № 1; приміщення 1, площею - 14,9 кв.м., приміщення 2, площею - 53,1 кв.м.; приміщення 3, площею - 4,6 кв.м.; приміщення 4, площею - 58,4 кв.м.; приміщення 7, площею - 33,5 кв.м.; приміщення 17, площею - 7,4 кв.м., приміщення 19, площею - 2,1 кв.м.; приміщення 20, площею - 8.3 кв.м. Всього по частині приміщення № 1, площею - 182,3 кв.м. приміщення № 2: приміщення 1, площею - 8,4 кв.м.; приміщення 2, площею - 6,5 кв.м.; приміщення 3, площею - 31,7 кв.м.; приміщення 4, площею - 16,9 кв.м.; приміщення 5, площею - 3,2 кв.м.; приміщення 6, площею - 10.8 кв.м.; приміщення 7, площею - 50,0 кв.м. Всього по приміщенню № 2, площею - 127,5 кв.м. частина МЗК: приміщення IV, площею - 27,4 кв.м., приміщення V, площею - 4,6 кв.м.; приміщення VI, площею - 4,2 кв.м.; приміщення VII, площею - 23,8 кв.м.; приміщення VIII, площею - 20,8 кв.м. Всього по частині МЗК, площею - 80,80 кв. м., яке знаходиться в будинку літераторів Українського відділення Літературного фонду СРСР, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Банкова, буд. 2. Визнано спільною частковою власністю Національної спілки письменників України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» приміщення загальною площею 537,10 кв.м., що складається з прибудови площею 182,4 кв.м. та приміщення, загальною площею 390,60 кв.м., після його реконструкції, які знаходяться в будинку літераторів Українського відділення Літературного фонду СРСР, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 2. Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» право власності на 1/2 частину приміщення загальною площею 537,10 кв.м., що включає прибудову площею 182,4 кв.м. та приміщення загальною площею 390,60 кв.м. після його реконструкції, яке знаходиться в будинку літераторів Українського відділення Літературного фонду СРСР, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 2. У задоволенні зустрічного позову Національної спілки письменників України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовлено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.07.2014 р. рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2013 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2014 р. у справі № 910/7141/13 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.08.2014 р. було залучено до участі у справі Київську міську державну адміністрацію, Інспекцію архітектурно-будівельного контролю у м. Києві та Міністерство культури України у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.11.2014 р. було замінено третю особу-3 - Інспекцію архітектурно-будівельного контролю у місті Києві на його правонаступника - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.06.2015 р. у справі № 910/7141/13 у задоволені первісного позову та зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 11.06.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду частково та прийняти нове рішення про задоволення первісного позову і залишення без змін рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 11.06.2015 р., Заступник прокурора міста Києва також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення частково та прийняти нове рішення про задоволення зустрічного позову та залишення без змін рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» посилається на те, що Національна спілка письменників України погодила план реконструкції об'єкту інвестування 19.07.2010 р., доказом чого є підпис керівника та печатка відповідача, проставлені на вказаному плані (копія міститься в матеріалах справи). Враховуючи те, що договір про спільну діяльність передбачає лише те, що проект реконструкції повинен бути затверджений Національною спілкою письменників України, при цьому не встановлюючи безпосередніх вимог для його оформлення. Таким чином, підпис представника та печатка відповідача за первісним позовом свідчать про затвердження проекту реконструкції.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Заступник прокурора міста Києва посилається на те, що за змістом договору оренди Товариство з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» отримало у користування приміщення площею 390,6 кв.м. для розміщення там ресторанного комплексу. Передача земельної ділянки для здійснення реконструкції не була предметом укладеного між сторонами договору оренди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/7141/13, а розгляд справи призначено на 17.09.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2015 р. розгляд справи було відкладено до 29.09.2015 р.

В засідання суду, призначене на 29.09.2015 р., представники відповідача за первісним позовом, третьої особи-2 та третьої особи-3 не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом, третьої особи-1, третьої особи-4, третьої особи-5 та прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

21.01.2010 р. між Національною спілкою письменників України і Товариством з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» було укладено договір оренди нежитлових приміщень загальною площею 390,60 кв.м., що знаходяться в будинку Спілки письменників України за адресою: місто Київ, вул. Банкова, будинок № 2.

25.01.2010 р. між сторонами було підписано акт приймання-передачі до вищезазначеного договору оренди.

08.11.2010 р. між Національною спілкою письменників України (далі - спілка) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» (далі - інвестор) було укладено договір № 17 про спільну діяльність в реконструкції нежитлової будівлі (далі - договір).

За умовами даного договору сторони дійшли згоди діяти спільно без створення юридичної особи з провадження комплексу заходів, пов'язаних з реконструкцією частини приміщень загальною площею 390,60 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 2 (далі - об'єкт інвестування)(п. 1.1 договору).

Пунктом 1.3 укладеного договору сторони погодили, що план реконструкції об'єкту інвестування з визначенням переліку здійснюваних заходів реконструкції погоджується сторонами окремим додатком до даного договору, підписаним обома сторонами, що є невід'ємною частиною договору.

Проект реконструкції об'єкту інвестування розробляється інвестором та затверджується спілкою і становить невід'ємну частину договору (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 1.5 договору для реалізації умов договору спілка передає інвестору всі функції замовника забудовника, окрім права постійного користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 1.6 договору інвестор приймає на себе виконання всіх функцій замовника та забудовника та організовує інвестування в реконструкцію об'єкту інвестування шляхом 100% фінансування проектних та будівельних робіт з реконструкції об'єкту інвестування.

Як передбачено п. 2.1 договору, інвестиції здійснюються у формі капітальних вкладень в об'єкт інвестування шляхом внесення коштів у його реконструкцію.

Відповідно до п. п. 4.1 - 4.9 договору спілка зобов'язалась надати виключний фізичний доступ до земельної ділянки для реконструкції; передати інвестору функції забудовника та замовника реконструкції об'єкта інвестування; надавати інвестору всі необхідні дозволи на здійснення робіт з реконструкції об'єкту інвестування; після завершення реконструкції об'єкту інвестування підписати з інвестором відповідний акт виконаних робіт та акт розподілу.

Пунктом 4.12 договору сторони погодили, що інвестор виконує за свій рахунок одноособово всі функції замовника реконструкції з правом підписання будь-яких угод в якості забудовника; збирає вихідні дані для проектування, отримує технічні умови, архітектурно-планувальне завдання та інші необхідні матеріали для розробки проектно-кошторисної документації, а також в якості замовника сплачує рахунки, необхідні для отримання документації; готує та затверджує завдання на проектування та передає його проектній організації; замовляє у відповідній проектній організації проектну та технічну документацію; забезпечує отримання позитивного висновку комплексної державної експертизи проекту погодження проектно-кошторисної документації з відповідними організаціями та установами, в тому числі на містобудівній раді; забезпечує отримання дозволу в органах державного архітектурно-будівельного нагляду на виконання підготовчих робіт та будівельно-монтажних робіт, на вирішення питань, пов'язаних з реконструкцією об'єкту інвестування; забезпечує проведення авторського і технічного нагляду в процесі виконання будівельних робіт; веде бухгалтерський облік, статистичний і інші обліки будівництва об'єкта інвестування.

Згідно з п. 4.13 договору інвестор самостійно або через банки та фінансові компанії організує фінансування об'єкту інвестування.

Інвестор забезпечує реконструкцію об'єкту інвестування, при цьому виконуючи наступні роботи: будівельні, монтажні, пусконалагоджувальні роботи, що передбачені проектно-кошторисною документацією; здійснює випробування змонтованого устаткування; забезпечує введення в експлуатацію закінченого будівництва об'єкту інвестування; ліквідує недоробки і дефекти, що виникли з його вини і виявлені в ході приймання робіт, гарантійні строки експлуатації об'єкта інвестування (п. 4.14 договору).

Відповідно до п. 4.15 договору інвестування реконструкція об'єкту здійснюється інвестором як в грошовій формі, так і шляхом поставки на об'єкт інвестування необхідних матеріалів. Під «матеріалами» сторони розуміють будівельні матеріали, устаткування, вироби, конструкції, комплектуючі вироби, інвентар, інструменти, пристрої тощо, які використовуються в процесі виконання будівельних робіт.

Згідно з п. 4.16 договору інвестор здійснює складування, використання будівельних матеріалів, а також розміщує необхідну техніку у відповідності до норм чинного законодавства та вимог, що звичайно ставляться.

12.11.2010 р. між Національною спілкою письменників України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 17 про спільну діяльність в реконструкції нежитлової будівлі від 08.11.2010 р. (далі - додаткова угода № 1).

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 сторони погодили внести зміни до договору, а саме: викласти пункт 6.1 в такій редакції: «За виконання обов'язків, визначених даним договором та після завершення реконструкції об'єкту інвестування інвестор отримує у власність 50% площ об'єкту інвестування. Інших 50% площ об'єкту інвестування залишаються у власності спілки. Розподіл об'єкту інвестування здійснюється з дотриманням Закону України «Про охорону культурної спадщини» та інших законодавчих актів України та фіксується в акті розподілу об'єкта інвестування, який підписується сторонами не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення реконструкції об'єкту інвестування. Сторони не мають права ухилятися від підписання акту розподілу об'єкту інвестування. Інвестор під час проведення робіт з реконструкції об'єкта інвестування, а також після закінчення даних робіт до моменту державної реєстрації за інвестором права власності 50% площ об'єкту інвестування в органах БТІ, володіє виключним правом користування об'єктом інвестування».

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що, на думку ТОВ «Банкова 2», ними було виконано всі зобов'язання, передбачені укладеним договором, реконструкцію об'єкту інвестування було завершено 16.01.2012 р., було розроблено Проект реконструкції з пристосуванням частини нежитлових приміщень з прибудовою та влаштуванням літнього майданчику для розміщення кафе на 50 місць по вул. Банковій, 2, у Печерському районі м. Києва, підготовлено проектну документацію, яку погоджено з Міністерством культури України, також позивачем за первісним позовом була подана Декларація про початок будівельних робіт та Декларація про готовність об'єкта до експлуатації, які відповідно до вимог законодавства зареєстровані Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю. А тому, право власності позивача за первісним позовом виникло на законних підставах, зокрема з укладеного договору, проте Національна спілка письменників України ухиляється від підписання акту виконаних робіт та акту розподілу об'єкта інвестування, що є порушенням прав ТОВ «Банкова 2».

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно з ч. 2 ст. 1131 ЦК України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Як передбачено ч. 1 ст. 1134 ЦК України, внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п. 6.1 договору, з урахуванням додаткової угоди № 1, обов'язковою передумовою для отримання інвестором у власність 50% площ об'єкту інвестування є виконання обов'язків, визначених договором та після завершення реконструкції об'єкту інвестування.

Враховуючи те, що ТОВ «Банкова 2» не надано жодних доказів на підтвердження факту виконання, зі свого боку, обов'язків за договором, зокрема пунктів 1.3 та 1.4, тому у позивача за первісним позовом відсутні правові підстави вимагати від відповідача за первісним позовом підписання акту розподілу об'єкту інвестування.

Стосовно доводів позивача за первісним позовом про погодження проекту реконструкції з пристосуванням частини нежитлових приміщень з прибудовою та влаштуванням літнього майданчика для розміщення кафе на 50 місць по вул. Банковій, 2 у Печерському районі міста Києва з Міністерством культури України, колегія зазначає наступне.

Встановлено, що станом на дату укладення договору № 17 про спільну діяльність в реконструкції нежитлової будівлі від 08.11.2010 р. порядок надання погоджень на реконструкцію пам'ятки культурної спадщини органом охорони культурної спадщини законодавством України ще не був встановлений.

Крім того, станом на дату укладання цього договору законом не було встановлено порядку надання погоджень про передання у володіння, користування та управління об'єктів культурної спадщини. Зокрема, не було встановлено види погоджень, вичерпний перелік підстав відмови у видачі та строк дії погодження.

Також, ТОВ «Банкова 2» при проведенні реконструкції об'єкту інвестування було порушено приписи ч. 1 ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини», оскільки її не було погоджено з уповноваженим органом науково-проектної документації. В місті Києві таким уповноваженим органом є Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» перелік пам'яток місцевого значення затверджується виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону.

Встановлено, що будинок по вул. Банкова, 2 в м. Києві рішенням виконавчого комітету Київської ради народних депутатів від 22.11.1982 р. № 1804 занесений до переліку пам'яток УРСР як пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення (охоронний № 44). В подальшому, наказом Міністерства культури і туризму України від 03.02.2010 р. № 58/0/16-10 вказаний будинок було занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України як пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення (охоронний № 561/2-Кв).

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини», державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини, серед іншого, належать центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини та органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам'яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» документом дозвільного характеру є дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Таким чином, погодження органу охорони культурної спадщини є документом дозвільного характеру в розумінні ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру; платність або безоплатність видачі (переоформлення, видачі дубліката, анулювання) документа дозвільного характеру; строк видачі або надання письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру; строк дії документа дозвільного характеру або необмеженість строку дії такого документа.

Частиною першою статті 4-1 вищевказаного Закону визначений порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними (місцевими) органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Станом на момент укладення договору № 17 про спільну діяльність в реконструкції нежитлової будівлі від 08.11.2010 р. законодавством України не було встановлено будь-який порядок надання уповноваженим органом охорони культурної спадщини письмового дозволу на проведення робіт з пам'яткою архітектури, передбачених ч. 1 ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Отже, враховуючи відсутність встановленого законом порядку надання уповноваженими органами охорони культурної спадщини письмового дозволу на проведення робіт, передбачених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини», позивачем за первісним позовом при проведенні реконструкції об'єкту інвестування на підставі договору № 17 про спільну діяльність в реконструкції нежитлової будівлі від 08.11.2010 р. не було порушено приписи вказаного закону.

На підтвердження закінчення реконструкції частини приміщень об'єкту інвестування позивач на первісним позовом посилається на Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у м. Києві 16.01.2012 р. № КВ1.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Встановлено, що будинок по вул. Банкова, 2 в місті Києві взято на облік як пам'ятку архітектури місцевого значення.

У місті Києві таким спеціально уповноваженим органом, який здійснює державне управління у сфері охорони культурної спадщини місцевого значення є Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на яке відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» покладено повноваження щодо надання погодження відчуження або передачі пам'яток місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління.

Умовами укладеного договору обов'язок звернення до уповноваженого органу охорони культурної спадщини для отримання погодження відчуження 50% площі інвестування покладено на Національну спілку письменників України.

Разом з тим, ТОВ «Банкова 2» не було виконано свої зобов'язання за договором, а саме пунктів 1.3 та 1.4, а отже не виконано умови пункту 6.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 12.11.2010 р., з якими договір пов'язує такі наслідки, як отримання інвестором у власність 50% площ об'єкту інвестування та підписання сторонами акту розподілу об'єкта інвестування, тому позивач за первісним позовом не набув права власності на 50% площ об'єкту інвестування та права вимоги до Національної спілки письменників України підписати акт розподілу об'єкта інвестування.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні первісного позову.

Що стосується зустрічного позову Національної спілки письменників України про зобов'язання звільнити земельну ділянку площею 130,5 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 2, передавши її Національній спілці письменників України та привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самовільно збудованих споруд, а саме: прибудови та влаштованого літнього майданчику для розміщення кафе на 50 місць, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування своїх вимог, позивач за зустрічним позовом - Національна спілка письменників України посилається на те, що земельна ділянка площею 0,3696 га. по вул. Банкова, 2 у м. Києві перебуває у постійному користуванні Національної спілки письменників України на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-КВ № 006743. Будь-які правочини щодо надання у власність чи користування земельної ділянки по вул. Банкова, 2 у місті Києві між Національною спілкою письменників України та ТОВ «Банкова 2» не укладалися, а тому ТОВ «Банкова 2» не може набути права власності на об'єкт в частині існуючих прибудованих приміщень площею 130,5 кв.м., оскільки ці приміщення були збудовані самовільно на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Також, позивач за зустрічним позовом посилається на відсутність погодження ТОВ «Банкова 2» уповноваженим органом охорони культурної спадщини науково-проектної документації на реконструкцію орендованих приміщень, а передача земельної ділянки для здійснення реконструкції не була предметом укладеного між сторонами договору оренди.

Як було встановлено вище, 21.01.2010 р. між Національною спілкою письменників України і Товариством з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» було укладено договір оренди нежилих приміщень загальною площею 390,60 кв.м., що знаходяться в будинку Спілки письменників України за адресою: місто Київ, вул. Банкова, будинок № 2 (далі - Договір оренди).

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немировською М.А. та зареєстровано в реєстрі за № 80.

Згідно з п. 1.5 договору оренди приміщення передаються орендарю для ведення ним господарської діяльності (в т.ч., але не виключно, для розміщення ресторанного комплексу).

Відповідно до п. 2.1 договору оренди встановлено строк оренди до 31.12.2017 р.

25.01.2010 р. між сторонами договору оренди було підписано акт приймання-передачі об'єкту оренди.

Як передбачено ч. 1 ст. 796 ЦК України, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Отже внаслідок укладання договору оренди ТОВ «Банкова 2» набуло право користування прилеглою земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 796 ЦК України у договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Так, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ІІ-КВ №006743 від 07.05.2001 р. Київською міською радою у постійне користування надано Національній спілці письменників України 0,3696 гектарів землі для експлуатації та обслуговування адміністративних будинків і господарської споруди на вул. Банковій, 2 у Старокиївському районі м. Києва.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, оскільки у договорі оренди не визначено розмір земельної ділянки, тому відповідач за зустрічним позовом отримав у користування всю земельну ділянку загальною площею 0,3696 га, що належить на праві постійного користування позивачу за зустрічним позовом, згідно з Державним актом на право постійного користування землею, виданим Київською міською радою 07.05.2001 р.

Враховуючи те, що оренда приміщень, переданих Національною спілкою письменників України Товариству з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» за договором оренди закінчується 31.12.2017 р., а також зважаючи на ту обставину, що відповідач за зустрічним позовом використовує земельну ділянку для досягнення мети найму, як це передбачено пунктом 1.5 договору оренди та ст. 796 ЦК України, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що зустрічні позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання ТОВ «Банкова 2» про скасування забезпечення позову у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.06.2014 р. у справі № 910/7141/13 було вжито заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину приміщення загальною площею 537,10 кв.м., що включає прибудову площею 182,4 кв.м. та приміщення загальною площею 390,60 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Банкова,2 та заборонено відчужувати його у будь-який спосіб.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.09.2014 р. у справі № 910/7141/13 також було вжито заходи до забезпечення позову на нежитлове приміщення, розташоване в будинку літераторів Українського відділення літературного фонду СРСР по вул. Банкова, 2 в м. Києві та заборонено сторонам у справі та ТОВ «Вок орієнтал» вчиняти будь-які дії, пов'язані з відчуженням, заставою, реєстрацією, перереєстрацією нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення, розташованого в будинку літераторів Українського відділення літературного фонду СРСР по вул. Банкова, 2 в м. Києві, що посвідчується витягом з реєстру № 22720801.

Відповідно до ст. 68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Як зазначено в п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має, зокрема, забезпечити збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, Вищий господарський суд України виходив з того, що ТОВ «Банкова 2» зареєструвало 29.04.2014 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірне приміщення, тому останнє має можливість відчужити спірне нерухоме майно на користь іншої особи.

Крім того, колегією встановлено, що дії позивача за первісним позовом щодо перепродажу спірного майна продовжуються.

Так, рішенням Господарського суду м. Києва від 11.09.2014 р. у справі № 910/18132/14 позов ТОВ «Вок орієнтал» до Національної спілки письменників України про виділ у натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності, задоволено повністю.

Вказаним рішенням було визнано за ТОВ «Вок орієнтал» 1/2 частину нежитлового приміщення, розташованого в будинку літераторів Українського відділення літературного фонду СРСР, площею 537,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 2 та визнано за ТОВ «Вок орієнтал» право власності на вказане нерухоме майно.

Отже, ТОВ «Вок орієнтал» набуло право власності на 1/2 частину (537,1 кв.м.) нежитлового приміщення, розташованого в будинку літераторів Українського відділення літературного фонду СРСР, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.06.2014 р.

Таким чином, в період дії заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вищого господарського суду України, відбулося відчуження спірного майна ТОВ «Банкова 2».

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпечені позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Враховуючи те, що ТОВ «Банкова 2» жодних доказів на підтвердження того, що потреба у забезпечені його позову з тих чи інших причин відпала, суду не надано, а також беручи до уваги, що навіть у період дії заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вищого господарського суду України, відбулося відчуження спірного майна, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування забезпечення позову, вжитого Вищим господарським судом України та Господарським судом м. Києва у даній справі.

При цьому судом першої інстанції було враховано вказівки касаційної інстанції під час нового розгляду справи та вирішено спір на підставі належних доказів.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 11.06.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» та Заступника прокурора міста Києва задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Банкова 2» та Заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 11.06.2015 р. у справі № 910/7141/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/7141/13 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам, третім особам та прокуратурі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко