ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Справа № 914/15/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого, Костенко Т.Ф., Сибіги О.М.
перевіривши матеріали касаційної скаргиДержавного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.06.2015
у справігосподарського суду Львівської області
за позовомДержавного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця"
доДрогобицької міської ради Львівської області
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача1. ОСОБА_4; 2. ОСОБА_5;
провизнання недійсним п.13.1 рішення Дрогобицької міської ради Львівської області №567 від 01.04.2008 та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку
в судовому засіданні взяли участь представники:
від позивача:Клос О.В. - дов. № НЮ від 02.01.2015;
від відповідача:не з'явились;
від третіх осіб:1.Не з'явились; 2. ОСОБА_5 - паспорт НОМЕР_5;
ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 26.03.2015 господарського суду Львівської області (суддя: Крупник Р.В.) в задоволені позову відмовлено.

Постановою від 02.06.2015 Львівського апеляційного господарського суду (судді: Гнатюк Г.М. - головуючий, Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.) рішення від 26.03.2015 господарського суду Львівської області залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ДТГО "Львівська залізниця" не довело належними доказами порушення його прав на спірну земельну ділянку та не надало доказів, що посвідчують право постійного користування на спірну земельну ділянку.

Не погоджуючись з судовими рішеннями ДТГО "Львівська залізниця" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст.68, 69, 84, 116, 125, 149, 152, 155 Земельного кодексу України, ст.ст. 11, 23 Закону України "Про транспорт", ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт". Також в обґрунтування своїх доводів скаржник вказує, що спірна земельна ділянка відноситься до земель залізничного транспорту і знаходиться в смузі відведення залізниці та перебуває в його користуванні, а відповідно ст.84 Земельного кодексу України 2001 року, землі під державними залізницями належать до державної власності та не можуть передаватись у приватну власність.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_5 просить рішення господарського суду Львівської області від 26.03.2015 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Інші учасники судового процесу не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, відзиви на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України на момент прийняття постанови у справі не надали.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним відмовити у задоволені касаційної скарги.

Предметом даного спору є визнання недійсним п.13.1 рішення Дрогобицької міської ради Львівської області №567 від 01.04.2008 та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого ОСОБА_4

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 09.07.2009, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24.12.2009 в задоволенні позову Львівському міжрайонному транспортному прокурору в інтересах ДТГО "Львівська залізниця" до Дрогобицької міської ради та ОСОБА_5, за участі третьої особи - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні ДТГО "Львівська залізниця" земельною ділянкою загальною площею 1000 кв.м., розташованої в АДРЕСА_1 шляхом визнання нечинним п. 13.1 рішення Дрогобицької міської ради №567 від 01.04.2008 та визнання нечинним Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №5061143 від 05.08.2008 - відмовлено. Рішення набрало чинності. Ухвалою Верховного Суду України від 19.04.2010 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі.

Даним рішенням встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Бюро приватизації житла Стрийської дистанції цивільних споруд Львівської залізниці 16.08.1995, ОСОБА_9 отримала у власність одноквартирний будинок АДРЕСА_1.

Дрогобицьким міськрайонним судом також встановлено, що при приватизації ОСОБА_9 житла бюро приватизації житла Стрийської дистанції цивільних споруд Львівської залізниці останній законно (підставно) видано свідоцтво про право власності на одноквартирний будинок АДРЕСА_1.

Придбавши вказане вище житло за договором купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу 22.05.2007 за № 804, ОСОБА_10 звернувся до Дрогобицької міської ради з заявою про приватизацію земельної ділянки для обслуговування будинку АДРЕСА_1 і п.п.1.15 п.1 ухвали №413 від 08.10.2007 Дрогобицької міської ради "Про безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок", ОСОБА_10 передано безоплатно у власність для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 1000 кв.м. на АДРЕСА_1.

Дрогобицьким міськрайонним судом також встановлено, що відповідно інвентаризаційної справи, ще в 1999 році працівниками Дрогобицького ДК МБТІ та ЕО складено план земельної ділянки для обслуговування садиби АДРЕСА_1, згідно якого крім будинку на земельній ділянці розташовані сараї, позначенні літерами Б,В,Г та вбиральня, позначена літерою Д.

Дрогобицький міськрайонний суд дійшов висновку, що дії Дрогобицької міської ради при передачі ОСОБА_10 земельної ділянки для обслуговування будинку є правомірними, оскільки при приватизації державного житлового фонду особи, яким передано у власність жилі приміщення в одноквартирних будинках набувають права власності на земельні ділянки, де розташований будинок, шляхом їх приватизації згідно із Земельним Кодексом України.

Рішенням Дрогобицької міської ради №567 від 01.04.2008 "Про відміну окремих пунктів ухвал сесії і рішень виконкому міської ради та безоплатну передачу у власність та спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок" міська рада відмінила п.п. 1.15 п.1 ухвали №413 від 08.10.2007 "Про безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок", вирішила передати ОСОБА_4 безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельну ділянку площею 1000 кв.м. на АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2008.

Як встановлено господарськими судами ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири та земельної ділянки від 17.09.2008 серії НОМЕР_4 продала будинок та земельну ділянку площею 1000 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5

02.07.2010 ОСОБА_5 на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу земельної ділянки видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2.

Дрогобицький міськрайонний суд в рішенні від 09.07.2009 дійшов висновку, що ДТГО "Львівська залізниця" дозволивши в 1995 році ОСОБА_9 приватизувати житлове приміщення АДРЕСА_1, повинно було б вирішити питання про закріплення за цим житловим будинком земельної ділянки, що є обов'язком, а не правом.

Державний акт на право постійного користування землею серія НОМЕР_3, виданий Львівській залізниці Дрогобицькою міською радою про надання у постійне користування 56,059 га. землі виданий 03.09.1998, тобто після приватизації житлового приміщення (16.08.1995) без врахування земельної ділянки, яка повинна була бути надана для обслуговування цього приватизованого житла та господарських будівель і споруд.

Відповідно ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, рішення Дрогобицького міськрайонного суду має преюдиційне значення.

Господарські суди дійшли висновку, що при заявлені прокурором позову в Дрогобицький міськрайонний суд предметом позову було усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1, яка передана ОСОБА_4 у приватну власність, шляхом визнання недійсним п.13.1 рішення Дрогобицької міської ради Львівської області №567 від 01.04.2008 та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Як вказувалось вище предметом даного спору є визнання недійсним п.13.1 тогож рішення Дрогобицької міської ради Львівської області №567 від 01.04.2008 та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого ОСОБА_4

Відповідно ст. 6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для, зокрема: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Присадибна земельна ділянка - це земельна ділянка (обмежована, забезпечена виїздом на вулицю, провулок тощо), на якій розміщені житловий будинок, господарські будівлі та споруди, сад, город тощо.

Відповідно ч.1 ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

За ч.2 ст. 67 Земельного кодексу України від 18.12.1990 розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

За п.п. г, д п.18 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 Земельного кодексу України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. При приватизації державного житлового фонду особи, яким передано у власність жилі приміщення в одноквартирних будинках, набувають право власності на земельні ділянки, де розташований будинок, шляхом їх приватизації згідно із положеннями Земельного кодексу України від 18.12.1990.

Відповідно ч.1 ст.69 Земельного кодексу України від 18.12.1990 землями транспорту, зв'язку та іншого призначення визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного, автомобільного, морського, внутрішнього водного, повітряного та трубопровідного транспорту, а також підприємствам і організаціям, що здійснюють експлуатацію ліній електропередачі та зв'язку.

Згідно ч.2 ст.23 Закону України "Про транспорт" (в редакції станом на 1995р.) до складу земель залізничного транспорту входять землі, що прилягають до залізничного полотна, є смугою відведення залізниць і надаються їм у користування відповідно до чинного законодавства.

За ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи викладене та обставини, встановлені в рішенні Дрогобицького міськрайонного суду від 09.07.2009, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права є безпідставними. Інші твердження позивача, зазначені в касаційній скарзі, дублюють доводи апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції під час перегляду справи в апеляційному порядку надав відповідну правову оцінку, також вони зводяться до аналізу наявних у справі доказів, встановлення та їх переоцінку, відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє рішення місцевого господарського суду чи постанови апеляційного суду виключно на предмет правильності застосування згаданими судами норм матеріального чи процесуального права, тобто в межах юридичної оцінки фактичних обставин справи; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що господарськими судами дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судові рішення відповідають чинному законодавству України та обставинам справи і підстав для їх скасування немає.

Керуючись ст.1115, п.1 ст.1119, ст.11111, ст.11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволені касаційної скарги відмовити.

Постанову від 02.06.2015 Львівського апеляційного господарського суду зі справи №914/15/15 залишити без змін.

Головуючий В.С. Божок

Судді Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга