ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

01 жовтня 2015 р. Справа № 902/1052/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг", м.Київ

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "СХК" Вінницька промислова група", м.Немирів, Вінницька область

Приватного підприємства "Корнер", смт Шпиків, Тульчинського району Вінницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_1", м.Київ.

про стягнення заборгованості в сумі 106 195,82 грн за договорами фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р.

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників

позивача: ОСОБА_2, довіреність № 2291/1 від 31.10.2014 р., паспорт серії ОН № 503485 виданий Дніпропетровським РУГУМВС України в м. Київ від 03.06.1997 р.

відповідача 1: ОСОБА_3, довіреність № б/н від 05.08.2015 р., паспорт серії АВ № 706432 виданий Барським РВ УМВС України у Вінницькій області 04.05.2006 р.

Представники відповідача 2 та третьої особи не з'явились.

ВСТАНОВИВ :

Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" та Приватного підприємства "Корнер" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 357 969,99 грн за договорами фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р. за період з 09.04.2015 р. по 09.07.2015 р. (44-47 та 54-57 періоди лізингу відповідно), з яких: 194 788 грн 78 коп. - основної заборгованості; 5 523 грн 42 коп. - пені, 1 026 грн 18 коп. - 3 % річних, 12 715 грн 44 коп. - інфляційних втрат та 143 916 грн 17 коп. - штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна.

Ухвалою суду від 27.07.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1052/15 та призначено до розгляду на 17.09.2015 р. Цією ж ухвалою, судом залучено до розгляду справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ПАТ "Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_1".

15.09.2015 р. відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, яким він заперечує проти задоволення позову повністю, мотивуючи обставинами вказаним у відзиві та поданими докази в обґрунтування останнього.

В зв'язку з неявкою в засідання суду представників позивача, відповідача 2 та третьої особи, не наданням сторонами всіх витребуваних документів необхідних для розгляду справи по суті, суд ухвалою від 17.09.2015 р. відклав розгляд справи до 01.10.2015 р., продовживши розгляд справи на 15 днів за клопотанням відповідача 1.

01.10.2015 р. позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в зв'язку з частковою сплатою відповідачем 1 в добровільному порядку, після порушення провадження у справі, заборгованості та якою він просить стягнути з відповідачів 142 174,86 грн заборгованості за договорами фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р., з яких: 117 319,86 грн - основної заборгованості за договорами фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р., 7 534,13 грн - основної заборгованості за договорами фінансового лізингу № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р. та 17 320,87 грн. - штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна за договорами фінансового лізингу № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р.

В підтвердження вказаного позивачем надано відповідні фінансові документи: платіжні доручення, довідки підприємства тощо.

Представники відповідача 2 та третьої особи в засідання суду не з'явились. Про час та день розгляду справи їх було повідомлено завчасно та належним чином - ухвалою суду від 17.09.2015 р., надіслання якої стверджується реєстром відправки поштової кореспонденції суду.

Враховуючи наведене, суд приймає до уваги наступні положення законодавства.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Виходячи з вимог ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Варто зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі та всі наступні ухвали суду надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При неявці відповідача 2 та третьої особи в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі якщо зміна відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, не пов'язана із змінами, що вносяться до установчих документів юридичної особи, або не підлягає державній реєстрації, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), подає (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи юридичної особи заповнену реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Крім того суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвали, яка наявна в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача 2 та третьої особи належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач 2 та третя особа своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористались, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача 2 та третьої особи або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України. Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача 2 та третьої особи належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без технічної фіксації судового процесу.

В засіданні суду представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в зв'язку з досягненням з відповідачем 1 домовленості щодо зменшення розміру штрафних санкції за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна в розмірі до 75 % від заявленої первісно та просить стягнути з відповідачів 106 195,82 грн основної заборгованості за договорами фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р.

Представник відповідача 1 в засіданні суду позовні вимоги в сумі 106 195,82 грн - основної заборгованості за договорами фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р. визнав повністю.

Дослідивши подані позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку, що вони відповідають вимогам ст. 22 ГПК України, а тому приймаються судом до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача1, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

30.09.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_1" від імені якої діє Товариство з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг" (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька Промислова група" (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І (а.с.26-27, т.1).

За умовами даного договору Лізингодавець передає Лізингоодержувачу сільськогосподарську техніку згідно специфікації - Трактор гусеничний Challenger (предмет лізингу) загальною вартістю 2 970 004,38 грн (разом з ПДВ) зі сплатою лізингових платежів протягом 48 місяців згідно підписаного сторонами графіку, який є невід'ємною частиною даного Договору (додатки до Договору № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2011 р.) (а.с.28-43, т.1).

Також 12.07.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_1" від імені якої діє Товариство з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг" (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька Промислова група" (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 110712-97/ФЛ-Ю-І (а.с.49-52, т.1).

За умовами даного договору Лізингодавець передає Лізингоодержувачу сільськогосподарську техніку згідно специфікації - Борона дискова офсет на Wishek (предмет лізингу) загальною вартістю 627 900,00 грн (разом з ПДВ) зі сплатою лізингових платежів протягом 48 місяців згідно підписаного сторонами графіку, який є невід'ємною частиною даного Договору (додатки до Договору № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р.) (а.с.53-66, т.1).

За загальними умовами договору, які підписані сторонами як додаток до договорів фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р., які є невід'ємною частиною даних Договорів, Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах лізингу у платне володіння та користування Предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначається на моменту укладення Договору та вказана у Специфікації, а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах даного Договору. По закінченню строку лізингу до Лізингоодержувача переходить право власності на Предмет лізингу (п.1.1 Загальних умов).

Строк користування Лізингоодержувачем Предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу зазначених у "Графіку сплати лізингових платежів" та починається з дати підписання ОСОБА_4 приймання-передачі Предмету лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року (п.1.2 Загальних умов).

Відповідно до статті 2 Загальних умов договору - порядок розрахунків, число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця , яке співпадає з числом підписання ОСОБА_4. Період лізингу - період строку лізингу, який дорівнює 1 місяцю. Перший період лізингу починається з дати складання ОСОБА_4.

Усі лізингові платежі за договором Лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України відповідно до Графіку та загальних умов шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Лізингоодержувача. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу та винагороду Лізингодавцю (п.2.2 Загальних умов).

Авансовий платіж Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити протягом 3 - х банківських днів з моменту відправлення рахунку Лізингодавцем. (п.2.3 Загальних умов).

Статтею 7 Загальних умов визначено відповідальність сторін.

Так, відповідно до п. 7.1.1 Умов Лізингоодержувач за порушення обов'язку з своєчасної сплати платежів, передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України - сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочи, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочки, та відшкодувати всі збитки завдані цим Лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування даної пені за прострочення сплати платежів, передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців від дня коли сплата мала відбутись.

Також, сторони домовились, що за ненадання при інспектуванні для огляду або при поверненні предмету лізингу технічної документації, отриманої Лізингоодержувачем разом з предметом лізингу, порушення умов додатку "Документи про фінансовий стан та діяльність Лізингоодержувача" до Договору, п.2.15, 4.1.2, 5.2, 10.2 Загальних умов Лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 1 % остаточної вартості предмету лізингу, за кожен та будь-який випадок із зазначених порушень.

Судом встановлено, що 28.11.2011 р. сторонами укладено додаткові угоди до Договорів фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р., якими сторони встановили інше число сплати - 9-те число кожного календарного місяця, а в разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці, числом сплати є число останнього робочого дня місяця. Також сторонами встановлено новий графік сплати лізингових платежів (а.с.44-45, 69-70 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується сторонами в засіданні суду, 29.10.2010 р. та 25.08.2011 р. сторонами на виконання умов договорів фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р. (відповідно) було підписано два акта прийому - передачі предмету лізингу в користування за якими Лізингодавцем було передано Лізингоодержувачу предмети лізингу - новий трактор гусеничний Challenger, модель МТ865С (виробництва США), 2009 року випуску, заводський номер AGOO0865TNUKG1066 (за договором № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р.) та нову сільськогосподарську техніку - борону дискову офсетну Wishek 812N, 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (за договором № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011) (а.с.48, 71, т.1).

В подальшому, 23.12.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг" та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_1" укладено договір відступлення права вимоги № 131223-737/1 за яким Лізингодавець в порядку і на умовах визначених Договором передав Новому Лізингодавцю всі права та зобов'язання Лізингодавця, в т.ч. права на одержання лізингових та інших платежів, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків за договорами фінансового лізингу, в тому рахунку, за договорами № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р. (а.с 72-73, т.1).

Судом встановлено, що 01.07.2014 р. між ТОВ "ВіЕйБі Лізинг" та ТОВ "СХК "Вінницька Промислова група" укладено додаткові угоди до договорів фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р., яким Лізингоодержувач підтвердив існування простроченої заборгованості перед Лізингодавцем в сумі 253 244,40 грн за договором фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. , а також сторони погодили графіки сплати лізингових платежів, як прострочених так і поточних (а.с 47-48, 69-70, т.1).

Відповідно до матеріалів справи, 28.07.2014 р., на виконання умов договорів фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р., між ТОВ "ВіЕйБі Лізинг" (кредитор) та Приватним підприємством "Корнер" (Поручитель) укладено договір поруки № 140728-15/П (а.с.74-75, т.1).

За умовами Договору поруки Поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Кредитором за виконання Боржником (ТОВ "СХК "Вінницька Промислова група") грошових зобов'язань за договорами фінансового лізингу, укладених між ТОВ "ВіЕйБі Лізинг" та ТОВ "СХК "Вінницька Промислова група", в тому рахунку і за договорами фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що станом на день розгляду справи в суді основний борг відповідача перед позивачем за лізинговими платежами (простроченими та поточними) за договорами фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р. складає 106 195,82 грн, що визнано відповідачем в засіданні суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків щодо заявленого позову.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договорів фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р. між ними виникли зобов'язання, які регулюються параграфом 6 главою 58 Цивільного кодексу України "Лізинг".

Згідно ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2,3. ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, а також застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Слід також зазначити, що з огляду на заявлення позову не тільки до Лізингоодержувача (відповідача 1) за договорами фінансового лізингу № 100930-59/ФЛ-Ю-І від 30.09.2010 р. та № 110712-97/ФЛ-Ю-І від 12.07.2011 р., а і до Поручителя (відповідач 2) за Договором поруки № 140728-15/П від 28.07.2014 р., судом при прийнятті рішення враховано наступні норми матеріального права.

Зокрема ч.ч. 1, 2 ст.543 ЦК України згідно яких у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Частиною 1 ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В частині 2 названої статті встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про солідарне стягнення боргу з відповідачів в розмірі 106 195,82 грн. правомірною та обґрунтованою.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвал суду відповідачами не подано до суду належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо солідарного стягнення боргу в сумі 106 195,82 грн (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, видаткові накладні тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку про повне задоволення позову з врахуванням вищевикладених мотивів.

Дійшовши висновку про задоволення позову в суми основного боргу, суд врахував процесуальну позицію відповідача 1, яка свідчить про повне визнання ним позовних вимог.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню солідарно на відповідачів відповідно до ст.49 ГПК України.

Разом з тим, при розподілі судових витрат, судом враховано положення норм чинного законодавства щодо повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України " Про судовий збір" в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Представником позивача в засіданні суду не подано заяви про повернення з Державного бюджету України зайво сплаченої суми судового збору в зв'язку з поданням заяв про зменшення розміру позовних вимог, з огляду на що дане питання не вирішується судом в даному судовому засіданні.

Крім того при прийнятті рішення судом враховано п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в якому вказано, що у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

01.10.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49 , 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "СХК" Вінницька промислова група", вул.Леніна, 226А, м.Немирів, Немирівський район, Вінницька область, 22800 (ідентифікаційний код - 33623350) та Приватного підприємства "Корнер", вул.Леніна, 131,смт Шпиків, Тульчинський район, Вінницька область, 23614 (ідентифікаційний код - 31909570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг", вул.Ярославів Вал, 13/2, літ."Б", м.Київ, 01054 (ідентифікаційний код - 33880354) 106 195 грн 82 коп. - основного боргу та 2 123 грн 92 коп. - відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати відповідачам 2 та третій особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 06 жовтня 2015 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу 2- вул. Леніна, 131, смт Шпиків, Тульчинський район, Вінницька область, 23614.

3 - третій особі - вул. Дегтярівська, 27Т, м.Київ, 04119.