ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" вересня 2015 р.Справа № 916/3029/15

За позовом: Державного підприємства "Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції";

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНДОРСТРОЙ"

про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

В судових засіданнях приймали участь представник

від позивача: ОСОБА_1 довіреність від 14.07.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 27.11.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство "Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНДОРСТРОЙ" про стягнення 54 977,73грн., яка складається з суми основної заборгованості 38 162,38грн., 3% річних в розмірі 3142,91грн., 13 672,44грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.07.2015р. порушено провадження у справі №916/3029/15.

20.08.2015р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.08.2015р. продовжено строк розгляду справи на пятнадцять днів до 05.10.2015р.

Представник відповідача у судові засідання зявився, але відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, відповідач свого права на захист не використав, у звязку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 30.09.2015р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

24.05.2012 року між Державним підприємством Державний науково технічний центр інспекції якості та сертифікації дорожньої продукції "Дорякість" (Виконавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНДОРСТРОЙ" (Замовник) був укладений Договір №143/12 на виконання послуг (робіт) з контролю якості робіт під час поточного ремонту автомобільної дороги М 03 ОСОБА_2 Харків Довжанській на ділянці км 411+000 км 411+650 (права смуга), км 412+100 км 412+600 (права смуга), км 418+870 км 420 +405 (права та ліва смуги).

Згідно з Наказом Державного агентства автомобільних доріг України №7 від 16.01.2013р. «Про перейменування ДП ДНТЦ «Дорякість», найменування Державного підприємства Державний науково технічний центр інспекції якості та сертифікації дорожньої продукції "Дорякість" змінено на Державне підприємство "Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції".

Пунктом 2.1. Договору від 24.05.2012р. передбачено, що вартість послуг (робіт) за даним договором складає 38 162,38грн. в т.ч. ПДВ 6 360,40грн.

Пунктом 3.2. Договору від 24.05.2012р. передбачено, що замовник зобовязаний в строк до 5-ти календарних днів від дня одержання акта здавання приймання робіт підписати та оплатити його або мотивувати відмову від прийняття виконаних послуг (робіт).

Відповідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, сума 3% річних в розмірі 3142,91грн., інфляційні 13 672,44грн.

11.12.2014р. позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію №25/17-601 про проведення розрахунків за надані послуги.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором від 24.05.2012р. обовязку щодо оплати заборгованості за надані послуги, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором від 24.05.2012р. в сумі 38 162,38грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано три відсотки річних на суму простроченого грошового зобовязання в розмірі 3142,91грн. та інфляційні витрати в сумі 13 672,44грн. Розглянувши надані позивачем розрахунки трьох відсотків річних за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобовязань та інфляційних витрат, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 3142,91грн. та інфляційні витрати в сумі 13 672,44грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 50, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНДОРСТРОЙ" (68601, Одеська обл, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, буд. 58, , п/р 4 в АТ «ОСОБА_3 Аваль» м. Київ, МФО 380805) на користь Державного підприємства "Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції" (03680, м. Київ, вул. Горького, 51, п/р 0258 в КФ ПАТ «Укрінбанк» м. Київ, МФО 300142, )- заборгованість у розмірі 54 977,73грн., яка складається з суми основної заборгованості 38 162,38грн., 3% річних в розмірі 3142,91грн., 13 672,44грн.; судовий збір у розмірі 1827грн.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10-денного строку з моменту складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Одеським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02 жовтня 2015 р.

Суддя О.Ю. Оборотова