ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа № 911/3575/15

за позовом Володарське районне споживче товариство, Київська обл., смт. Володарка

до Приватного підприємства "Володарський пінопласт", Київська обл., смт. Володарка

про стягнення 47 570 грн. 55 коп.

Суддя - Мальована Л.Я.

Представники:

позивач - Степаненко В.С. (дов. № 33-с від 11.06.2013 року);

відповідачів - не з'явилися.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 47 570 грн. 55 коп. за договором оренди від 01.04.2009 року, з яких: 15 300,00 грн. - заборгованість з орендної плати, 11 879,48 грн. - пеня, 2 277,27 грн. - сума 3% річних, 23 113,80 грн. - сума інфляційних витрат.

23 вересня 2015 року до загального відділу господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 54 370 грн. 55 коп. за договором оренди від 01.04.2009 року, з яких: 17 100,00 грн. - заборгованість з орендної плати, 11 879,48 грн. - пеня, 2 277,27 грн. - сума 3% річних, 23 113,80 грн. - сума інфляційних витрат.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, тому заява підлягає задоволенню частково.

Відповідач двічі в засідання суду не з'явився, не виконав вимоги суду викладені в ухвалах від 20.08.2015 р. та 02.09.2015 року, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

01.04.2009 року між Володарським районним споживчим товариством та приватним підприємством «Володарський пінопласт» укладено договір оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) та основних засобів, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду будинок заправки та будинок сторожки за адресою: смт. Володарка, вул. Загороднього, 9 для виробничих потреб.

Відповідно до п. 3.1. договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, місячний розмір якої встановлюється правлінням Володарського райспоживтовариства, і на дату підписання Договору становить 500 грн. 00 коп. за місяць за наявні приміщення з майном, площа яких на дату підписання цього договору складає 35 кв. м.

01.02.2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди від 01.04.2009 року, якою внесено зміни та доповнення до п. 3.1. договору та встановлено розмір орендної плати з 01.02.2011 року в розмірі 900 грн. 00 коп.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу об'єкт оренди відповідно до акту приймання-передачі основних засобів та малоцінного інвентаря в оренду від 01.04.2009 року, проте відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав в зв'язку з чим орендодавець звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача 23 400 грн. 00 коп. боргу по орендній платі станом на лютий 2014 року, який було задоволено рішенням суду від 13.02.2014 року у справі № 911/11/14.

В зв'язку з неналежним виконанням ПП «Володарський пінопласт» своїх зобов'язань щодо сплати орендних платежів в період з березня 2014 року по вересень 2015 року в останнього виникла заборгованість перед Володарським районним споживчим товариством в сумі 17 100 грн. 00 коп.

Таким чином суд дійшов висновку, що станом на час розгляду справи в суді заборгованість відповідача по сплаті орендних платежів за період з березня 2014 року по вересень 2015 року становить 17 100 грн. 00 коп. та підтверджується матеріалами справи.

Доказів сплати заборгованості суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 17 100 грн. 00 коп. є обґрунтованими, і тому підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 23 113 грн. 80 коп. інфляційних втрат та 2 277 грн. 27 коп. 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими, однак підлягають стягненню частково у зв'язку з тим, що позивачем невірно здійснено розрахунок тому судом здійснено перерахунок і стягненню підлягає 1 544 грн. 55 коп. 3% річних та 18 271 грн. 15 коп. інфляційних втрат, які нараховані судом відповідно до вимог закону та умов договору.

Крім суми боргу, позивачем нарахована пеня в розмірі 11 879 грн. 48 коп. (за період з 01.03.2014 року по 30.09.2015 року).

Згідно п. 6.2. договору за несвоєчасну оплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,3% від розміру не сплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно роз'яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за не виконання або неналежне виконання грошових зобов'язань" від 29.04.1994 року № 02-5/293, пеня встановлена чинним законодавством або договором, підлягає сплаті за весь період часу, протягом якого не виконано грошове зобов'язання з урахуванням 6-місячного строку позовної давності.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені встановив, що заявлений позивачем до стягнення розрахунок пені в розмірі 11 879 грн. 48 коп. пені (за період з 01.03.2014 року по 30.09.2015 року) є арифметично невірним, оскільки позивачем нарахована пеня з порушенням граничного терміну, встановленого законодавством України (п. 6 ст. 232 ГК України), а також в порушення статтей 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", стягненню підлягає розмір пені, з урахуванням норм статті 232 Господарського кодексу України за період з 01.03.2014 року по 01.07.2014 року в сумі 1 012 грн. 50 коп.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 230 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Володарський пінопласт» (09300, Київська область, смт. Володарка, вул. Загородного, буд. 9, код 34161326) на користь Володарського районного споживчого товариства (09300, Київська область, смт. Володарка, вул. Кооперативна, буд. 22, код 30391307) - 17 100 (сімнадцять тисяч сто) грн. 00 коп. боргу, 1 012 (одна тисяча дванадцять) грн. 50 коп. пені, 1 544 (одна тисяча п'ятсот сорок чотири) грн. 55 коп. трьох відсотків річних, 18 271 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят одна) грн. 50 коп. інфляційних втрат, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після вступу рішення в законну силу.

Суддя Л.Я. Мальована