ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2015 р.Справа № 922/4515/15

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Погорелової О.В
при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, м. Харків (перший відповідач) та Військової частини НОМЕР_1 , м Харків (другий відповідач)
про стягнення 21681,43 грн.
за участю представників сторін:
позивача - Антипова С.Л.

першого відповідача - не з`явився

другого відповідача - Головаш П.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року до господарського суду Харківської області з позовом до КЕВ м. Харків (далі - перший відповідач) та ВЧ НОМЕР_1 (далі - другий відповідач) звернулась АК "Харківобленерго" (далі - позивач). У позові останній просив суд стягнути з першого відповідача на свою користь суму у розмірі 2516,04 грн., а саме: заборгованість по пені в сумі 3992,80 грн., 3% річних в сумі 233,83 грн., індекс інфляції в сумі 6278,13 грн. та стягнути з другого відповідача суму заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії в розмірі 11176,67 грн. Судовий збір позивач просив суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 10.08.2015 року було порушено провадження у справі та її розгляд був призначений на 26.08.2015 року о 10:30 год.

25.08.2015 року представником другого відповідача до господарського суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому він надає пояснення щодо обставин спору та просить суд зменшити на 90% розмір штрафу за перевищення договірних величин споживання електричної енергії. Наданий відзив та додані до нього документи, досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

26.08.2015 року представником першого відповідача до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому він просить суд визнати незадовільним майновий стан першого відповідача та зменшити розмір пені на 90%. Наданий відзив досліджений судом та долучений до матеріалів справи.

26.08.2015 року до суду від позивача надійшла заява в якій він вказує на те, що при підготовці позовної заяви ним була допущена описка та зазначено, що нарахування за перевищення договірної величини електричної енергії були здійснені у квітні, тоді як перевищення було у березні 2015 року. Остаточно позивач просить суд:

- вважати період виникнення заборгованості по перевищенню договірної величини - березень 2015 року;

- стягнути з першого відповідача (КЕВ м. Харків) на свою користь на п/р НОМЕР_2 АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805, - суму трьох відсотків річних у розмірі 233,83 грн., пеню у розмірі 3992,80 грн., інфляційні у розмірі 6278,13 грн.;

- стягнути з другого відповідача (ВЧ А 1361) на свою користь на п/р НОМЕР_3 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823, - суму заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії у розмірі 11176,67 грн.;

- покласти на відповідачів витрати зі сплати судового збору.

В судовому засіданні 26.08.2015 року вказана заява позивача була прийнята судом та розгляд справи був продовжений з її урахуванням.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 26.08.2015 року до 28.09.2015 року до 10:00 год.

28.09.2015 року представником позивача до суду були подані письмові заперечення на відзиви відповідачів, в яких позивач заперечує проти зменшення штрафних санкцій. Надані письмові заперечення та додані до них документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 28.09.2015 року представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній в судовому засіданні представник другого відповідача наполягав на зменшенні на 90% розміру штрафу за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, відповідно до ст. 83 ГПК України.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковими.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено фактичними даними, 20.11.2008 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_4 (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 1-0110с (надалі - договір).

03.01.2012 року до договору була укладена додаткова угода, відповідно до п. 1.1. якої було змінено найменування споживача з Військової частини НОМЕР_4 на найменування споживача - Військова частина НОМЕР_1 .

08.01.2014 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (постачальник), Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків (платник) була укладена додаткова угода до договору, за якою сторони змінили в п. 4.1, 4.2, 4.4, 4.5, 6, 8, 10 додатка 2 до Договору "Порядок розрахунків" слова "Споживач" на "Платник", тобто Платником за договором від 20.11.2008 року № 1-0110с є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків.

Відповідно до додаткової угоди від 08.01.2014 року (п. 1) підвищена плата за споживання електричної енергії понад договірну величину здійснюється споживачем (Військовою частиною НОМЕР_1 ) на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання постачальника у відповідному банку.

Відповідно до додаткової угоди від 08.01.2014 року (п. 2) плата за такі види нарахувань як пеня, 3% річних та індекс інфляції здійснюється платником (Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків) на поточний рахунок постачальника протягом 10 операційних днів після отримання споживачем рахунків, акту звіряння взаєморозрахунків або акту виконаних робіт.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Пунктом 1.2. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 (далі - Правила) визначено, що договір про постачання електричної енергії це домовленість двох сторін (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за регульованим тарифом електричної енергії споживачу за тарифами, які регулюються відповідно до законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач поставив споживачу електричну енергію протягом періоду січень - червень 2015 року у встановлені договором строки, проте оплата вартості поставленої електроенергії була здійснена платником несвоєчасно.

Відповідачі не оспорюють факт отримання вказаної електроенергії та прострочення її оплати.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було наведено вище, перший відповідач несвоєчасно оплатив вартість електроенергії, поставленої позивачем за договором у період з січня по червень 2015 року, а тому він є боржником, який прострочив виконання вказаного грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2.1 договору сторони передбачили, що за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3.-2.3.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених Додатком № 2 Порядок розрахунків споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок пені здійснено з урахуванням положень зазначених норм законодавства, та суд дійшов висновку про правомірність нарахування пені у розмірі 3992,80 грн.

Разом з тим, першим відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Як роз`яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - це орган, установа або організація, визначена Конституцією України, а також установа або організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету або місцевого бюджетів, бюджетні установи є неприбутковими. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (відповідач) є неприбутковою установою та утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Відповідно до положення КЕВ м. Харків, затвердженого наказом начальника Південно - Східного Територіального КЕУ № 61 від 15.04.2015 року, КЕВ м. Харків укладає договори з постачальними організаціями про надання комунальних послуг (електро-, водо-, тепло-, газозабезпечення). КЕВ м. Харків має право сплачувати за спожиті комунальні послуги, коштами державного бюджету лише за спожиті комунальні послуги військовими частинами, установами, організаціями, які знаходяться у Харківській області.

У даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи інтереси позивача, а також зважаючи на те, що сплата Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків пені у повному обсязі зачіпає не лише його майнові інтереси , а й Держави, оскільки Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків утримується за рахунок бюджетних коштів, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення клопотання представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків та про зменшення пені на 50 %, що становить до стягнення 1996,40 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 233,83 грн. та інфляційних втрат в розмірі 6278,13 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 233,83 грн. та інфляційних втрат в розмірі 6278,13 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача до другого відповідача про стягнення з останнього 11176,67 грн. заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, суд зазначає наступне.

Згідно приписів Закону України "Про електроенергетику" та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28, договір є основним документом, що визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку постачання електричної енергії споживачам" від 16 червня 2005 року № 473 (Порядок) встановлено порядок визначення граничних величин споживання електричної енергії та потужності для споживачів, зокрема, п. 7 передбачає, що енергопостачальні організації до початку наступного року в обумовлені договорами про постачання електричної енергії терміни узгоджують з усіма споживачами, крім населення, обсяги очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік за місяцями (кварталами).

Відповідно до абзацу 6 п. 4.2 "Правил" та п. 5.1. договору між сторонами визначені договірні величини споживання електричної енергії (додаток № 1).

Пунктом 4.4 "Правил" та п. 5.5. договору передбачено, що споживач має право протягом поточного розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за коригуванням договірної величини споживання електричної енергії.

У березні 2015 року відповідно до Додатку № 1 "Договірні величини електроспоживання на 2015 рік" споживачу встановлено договірну величину у розмірі 48360 кВт/год. У зв`язку з проведенням прийому матеріальних засобів з залізничного транспорту, та подальшої роботи на території В/ч НОМЕР_1 споживач звернувся до постачальника з листом № 1434 від 29.04.2014 року про коригування договірної величини електричної енергії до 56417 кВт/г. Повідомленням № 46Е/10-10665 від 06.05.2014 року про рівні скоригованих договірних величин споживачу було повідомлено, що коригування договірної величини споживання електричної енергії на березень 2015 року не узгоджено, в зв`язку з несвоєчасним зверненням, та залишається на рівні договірних величин на квітень , і складає 48360 кВт/г.

Згідно звіту за березень 2015 року другим відповідачем фактично було використано електричну енергію у кількості 56417 кВт/год.

Таким чином, другий відповідач перевищив договірні величини споживання на 8057 кВт/год. Відповідно до вимог п. 6.14 Правил, позивачем складене повідомлення № 2498 від 10.04.2015 року про перевищення договірної величини споживання електричної енергії по підсумкам розрахункового періоду за березень 2015 року, яким до споживача доведено про перевищення ним договірних величин споживання електричної енергії на 8057 кВт/год. вартість якої складає 11176,67 грн.

Зазначені обставини другим відповідачем не оспорюються.

Разом з тим, другий відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд зменшити на 90% розмір штрафу за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, посилаючись на ст. 83 ГПК України. Позивач проти цього заперечує та вказує на те, що спірна сума є сумою заборгованості, а ні штрафом.

Проте, суд не може погодитись з позицією позивача, виходячи з наступного.

За змістом статті 26 Закону України "Про електроенергетику", споживачі енергії зобов`язані додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. При цьому, споживачі енергії несуть відповідальність за порушення умов договору та Правил користування електричною енергією.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про електроенергетику", правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність.

Частиною 6 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" (із змінами та доповненнями) встановлено, що споживачі (крім населення, професійно-технічних навчальних закладів та вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації державної і комунальної форм власності) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Пунктом 4.2.2 договору №1-0110С від 20.11.2008 року передбачено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, військова частина сплачує позивачу двократну вартість різниці між фактично спожитої договірної величин споживання електроенергії та потужності. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше та середньомісячним (за підсумком минулого року) обсягом споживання 50 000 кВт г і більше (ст. 26 ЗУ "Про електроенергетику").

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов`язання. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки (ч.1 ст. 217 ГК України).

Враховуючи вказані приписи та оскільки, саме внаслідок порушення другим відповідачем умов договору щодо встановленої договірної величини електроспоживання на березень 2015 року, у позивача виникає право стягнути з відповідача не вартість фактично спожитої електричної енергії (що передбачено умовами договору, як господарське зобов`язання), а двократну вартість різниці між фактично спожитою і договірною величиною, то, за переконанням суду, остання є видом відповідальності, в результаті застосування якої, для відповідача настають несприятливі економічні наслідки у вигляді зменшення матеріальних благ. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що п. 4.2.2 договору, який передбачає обов`язок щодо сплати двократної вартості міститься у розділі 4 договору "Відповідальність сторін".

Приймаючи до уваги наведені норми законодавства, суд вважає, що вказана санкція є господарсько-правовою відповідальністю за порушення у сфері господарювання і за правовою природою є штрафною санкцією в розумінні ст. 230 ГК України, яка може бути зменшена згідно ст. 233 ГК України та ч.3 ст.83 ГПК України.

У відповідності до Закону України від 06.12.1991 року № 1934-ХІІ „Про Збройні Сили України" (зі змінами та доповненнями) фінансування Збройних Сил України, до загальної структури яких входить і військова частина НОМЕР_1 (абзац четвертий частини 2 статті 3), здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 1 статті 15).

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи інтереси позивача, а також зважаючи на те, що сплата ВЧ А1361 штрафу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у повному обсязі зачіпає не лише майнові інтереси другого відповідача, а й Держави, оскільки останній утримується за рахунок бюджетних коштів, суд дійшов висновку про можливість задоволення клопотання представника ВЧ А1361 про зменшення штрафу на 90 %, що становить до стягнення 1117,66 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ст.ст. 230, 231, 232, 233, 343 Господарського кодексу України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 24, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, , п/р 5404 ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , п/р НОМЕР_2 АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) - суму трьох відсотків річних у розмірі 233,83 грн., 1996,40 грн. пені та 6278,13 грн. інфляційних.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , п/р НОМЕР_6 ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , п/р НОМЕР_3 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823) - 1117,66 грн. за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, , п/р 5404 ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , п/р НОМЕР_2 АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) - 885,19 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , п/р НОМЕР_6 ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , п/р НОМЕР_2 АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) - 941,81 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Повне рішення складено 01.10.2015 р.

Суддя О.В. Погорелова