Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "29" вересня 2015 р. Справа № 906/1371/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 23.09.2015;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 02.03.2015;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Сарненської дослідної станції інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України (м. Сарни Рівненська область)

до Виконавчого комітету Коростенської міської ради (м. Коростень Житомирська область)

про стягнення 7928,02 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 7928,02грн. за неналежне виконання договору №8/71 від 01.10.2013, з яких: 4389,00грн. - основний борг, 240,25грн. - 3% річних, 3298,77грн. - інфляційні. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Надав довідку про стан заборгованості відповідача станом на 29.09.2015, з якої вбачається що основний борг відповідача не змінився та складає 4389,00грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві від 28.09.2015. Зокрема, кредиторську заборгованість загального фонду в сумі 4389,00грн. пояснив тим, що на виконання розпорядження КМ України від 07.08.2013 №635-р "Про передачу у 2013 році деяких бюджетних призначень Міністерству екології та природних ресурсів" бюджетні призначення за програмою "Радіологічний захист населення" з КПКВК 3202070 перенесені на КПКВК 2408070, а станом на 1 січня 2014 року асигнування за бюджетною програмою КПКВК 2408070 не були відкриті.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2013 між Виконавчим комітетом Коростенської міської ради (замовник/відповідач) та Сарненською дослідною станцією інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України (виконавець/позивач) укладено договір №8/71 про надання послуг з організації проведення систематичного обстеження населення по визначенню вмісту радіоцезію в організмі людини пересувним лічильником випромінювання людини в місті Коростені Житомирської області (а.с.12-13).

Пунктом 1.1 даного договору визначено, що відповідно до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи", враховуючи Рекомендації Державного агентства України з управління зоною відчуження від 30.05.2013 №01-1718/141 щодо проведення робіт з дозиметричної паспортизації у 2013 році населених пунктів України, які згідно із законодавством віднесено до зон радіоактивного забруднення, керуючись "Методичними рекомендаціями щодо проведення робіт з дозиметричної паспортизації населених пунктів України, які згідно із законодавством віднесено до зон радіоактивного забруднення" (далі - Методичні рекомендації), затверджених Наказом МНС України від 27.07.2011 № 764 "Про організацію проведення робіт із дозиметричної паспортизації населених пунктів" із внесеними змінами, Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати послуги з організації проведення систематичного обстеження населення по визначенню вмісту радіоцезію в організмі людини пересувним лічильником випромінювання людини (ЛВЛ) в місті Коростені Житомирської області в кількості 120 (сто двадцять) чоловік, згідно Переліку, наданого Замовником, який є невід'ємною частиною Договору (додаток № 1 до Договору).

Згідно п.3.1 договору ціна договору становить 4389,00грн. без ПДВ згідно кошторисно-фінансового розрахунку договірної ціни, який є невід'ємною частиною договору (додаток № 2 до Договору).

Усі розрахунки за Договором проводяться у безготівковій формі (п.4.1 договору).

Відповідно до п.4.2 договору розрахунок за надані послуги замовник здійснює за актом здачі-приймання після експертної оцінки результатів робіт (зовнішнього контролю), згідно представленої виконавцем довідки-підтвердження ННЦРМ (ІРЗ) АМН України про фактично прийняту кількість обстежень у базу даних, які пройшли контроль якості.

Пунктами 5.1.1 та 5.1.2 визначено зобов'язання замовника своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за виконані виконавцем роботи та приймати у встановленому порядку виконані роботи згідно з актами здачі-приймання, представленими виконавцем.

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав вчасно, якісно та у повному обсязі, а замовник прийняв виконану роботу без зауважень, на підтвердження чого 01.10.2013 сторонами було підписано Акт №1 здачі приймання виконаних робіт (а.с.16).

Згідно даних позивача, відповідач свої договірні зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав.

З метою досудового врегулювання спору 11.06.2014 позивач надіслав відповідачу претензію №1 (вих. № 165) з проханням протягом 7 днів сплатити заборгованість, на яку 22.07.2014 року отримав відповідь (лист № 02-16-01/1441 від 15.07.2014 року), де відповідач зокрема зазначив, що у нього дійсно рахується прострочена заборгованість перед позивачем, проте у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування він не має змоги її погасити (а.с.17-19).

19.03.2015 позивач надіслав відповідачу претензією №2 (вих. № 54) з проханням сплатити заборгованість, на що 14.04.2015 року отримав відповідь (лист № 02-16-01/621 від 07.04.2015 року), де повторно зазначено, що у відповідача дійсно рахується прострочена заборгованість за 2013 рік, проте з зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування він не має змоги її погасити (а.с.20-22).

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день розгляду справи становить 4389,00грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.02.2014 та вказаними вище матеріалами справи.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір №8/71 від 01.10.2013 є договором про надання послуг.

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ГПК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач не заперечує факту наданих позивачем послуг на суму 4389,00грн. та наявності перед позивачем боргу у вказаній сумі. Однак зазначає про неможливість погасити борг у зв'язку з відсутністю фінансування з державного бюджету.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Таким чином, відсутність фінансування не звільняє відповідача, як самостійну юридичну особу, від виконання умов договору, а обставина відсутності бюджетного фінансування не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання, тому суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 4389,00грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 240,25грн. - 3 % річних та 3298,77грн. - інфляційних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних та річних, наведених в тексті позовної заяви (а.с.5-6), суд вважає його обґрунтованим, оскільки інфляційні та 3% річних нараховані відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не спростував, доказів сплати боргу не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача за правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Виконавчого комітету Коростенської міської ради (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Грушевського, буд.22, )

- на користь Сарненської дослідної станції інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України (34501, Рівненська область, м. Сарни, Дослідна станція, буд.32, ):

- 4389,00грн. - боргу,

- 240,25грн. - 3% річних,

- 3298,77грн. - інфляційних,

- 1827,00грн. - сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05 жовтня 2015 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою)