КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р. Справа№ 911/2161/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Зубець Л.П.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Малярчук І.О. - дов. від 09.05.2015 року б/н

від відповідача: Богдан С.В. - дов. від 26.12.2014 року № 1-287

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Камелія - PR" на рішення господарського суду Київської області від 03.08.2015 року

у справі № 911/2161/15 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Камелія - PR" (с. Княжичі Броварського району Київської області)

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Київоблгаз" (м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області)

про стягнення 2 030 485 грн. 54 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Камелія - PR" з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та клопотання про уточнення позовних вимог) до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Київоблгаз" про стягнення з відповідача на користь позивача 500 000 грн. - суми боргу, 458 303 грн. 79 коп. - пені, 34 927 грн. 83 коп. - 3% річних, 1 036 738 грн. 19 коп. - інфляційних втрат, 458 819 грн. 52 коп. - збитків.

Рішенням від 03.08.2015 року господарський суд Київської області позов задовольнив частково. Стягнув з ПАТ „Київоблгаз" на користь ТОВ „Камелія - PR" - 500 000 грн. передоплати та 10 000 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовив. Повернув з Державного бюджету України надмірно сплачений позивачем судовий збір в сумі 34 470 грн. 29 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду ТОВ „Камелія - PR" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 03.08.2015 року по справі № 911/2161/15 та повністю відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 року ТОВ „Камелія - PR" було відновлено строк на апеляційне оскарження рішення, його апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 911/2161/15 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В судовому засіданні 29.09.2015 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

29.12.2012 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації „Київоблгаз" (постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю „Камелія - PR" (споживач) уклали договір № 2013/П-ПР-3781-60467 на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб промислових споживачів, відповідно до умов якого постачальник протягом 2013 року здійснює споживачу постачання природного газу в обсягах і порядку, передбачених договором, для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

У відповідності з п. 4.6 договору від 29.12.2012 року № 2013/П-ПР-3781-60467 оплата вартості послуг з надання газу здійснюється споживачем авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу.

Згідно з пп. 4.6.1 п. 4.6 договору від 29.12.2012 року № 2013/П-ПР-3781-60467 авансові платежі сплачуються споживачем постачальнику на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання у розмірі 100% оплати від вартості запланованого або погодженого постачальником обсягу газу на розрахунковий період за (5) календарних днів до початку місяця поставки газу.

Згідно із пп 4.6.5 п. 4.6 договору від 29.12.2012 року № 2013/П-ПР-3781-60467 у разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.

Підпунктом 5.3.2 п. 5.3 договору від 29.12.2012 року № 2013/П-ПР-3781-60467 споживач зобов'язується дотримуватись дисципліни споживання газу, тобто споживати газ в межах підтверджених місячних обсягів та/або добової норми, визначеної в порядку передбаченому договором або узгодженої з постачальником.

У відповідності з пп. 6.4.1 п. 6.4 договору від 29.12.2012 року № 2013/П-ПР-3781-60467 у разі невиконання своїх зобов'язань щодо обсягів постачання газу постачальник зобов'язаний виплатити споживачеві суму у розмірі вартості недопоставленого газу протягом 10 днів.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання та, відповідно до ч. 3 статті 631 Цивільного кодексу України, поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2013 року та діє до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 10.1 договору).

Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток 2 щодо договірних обсягів постачання газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений термін (пп. 10.1.1 п. 10.1 договору).

Доказів припинення договору сторонами надано не було. Відтак його дія продовжилася на 2014 рік.

Відповідно до п. 10.4 договору від 29.12.2012 року № 2013/П-ПР-3781-60467 у разі укладання споживачем договору про постачання газу з постачальником за нерегульованим тарифом, договір на постачання природного газу за регульованим тарифом не розривається, а призупиняється на час поставки газу постачальником за нерегульованим тарифом.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначає, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб промислових споживачів від 29.12.2012 року № 2013/П-ПР-3781-60467 ТОВ „Камелія - PR" в якості авансового платежу було перераховано на рахунок ПАТ „Київоблгаз" 2 387 956 грн. 52 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 14.10.2014 року № 1639 на суму 1 936 180 грн. 80 коп. та від 20.10.2014 року № 1668 на суму 451 775 грн. 52 коп.

У свою чергу ПАТ „Київоблгаз" у листопаді 2014 року було поставлено ТОВ „Камелія - PR" природний газ на суму 54 889 грн. 83 коп.

Зазначені обставини сторонами справи не заперечуються.

02.02.2015 року ПАТ „Київоблгаз" та ТОВ „Камелія - PR" було підписано додаткову угоду про розірвання договору № 2013/П-ПР-3781-60467 на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб промислових споживачів від 29.12.2012 року.

Таким чином, відповідачем не було поставлено ТОВ „Камелія - PR" природний газ на суму 2 333 066 грн. 69 коп., яка була сплачена позивачем в якості авансового платежу, як це передбачено п. 4.6 договору.

ПАТ „Київоблгаз" та ТОВ „Камелія - PR" було підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період січень - лютий 2015 року за договором від 29.12.2012 року № 2013/П-ПР-3781-60467 на суму 2 333 066 грн. 69 коп.

ТОВ „Камелія - PR" було надіслано на адресу ПАТ „Київоблгаз" лист від 09.12.2014 року № 113, відповідно до якого позивач просив відповідача повернути передоплату коштів за природний газ в сумі 2 333 066 грн. 69 коп., який було отримано Броварською філією ПАТ „Київоблгаз" 09.12.2014 року (вх. № 1390).

Відповідь на вимогу отримано товариством не було, кошти постачальником не повернуто, у зв'язку з чим споживач і звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача, зокрема, 2 333 066 грн. 69 коп. боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначалось вище, підпунктом 4.6.5 п. 4.6 договору від 29.12.2012 року № 2013/П-ПР-3781-60467 сторони передбачили, що у разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.

З матеріалів справи слідує, що 09.12.2014 року позивач звернувся до відповідача із вимогою від 09.12.2014 року № 113, відповідно до якої зазначив про те, що ТОВ „Камелія - PR" на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 647 уклало договір купівлі-продажу з НАК „Нафтогаз України", у зв'язку з чим товариство просить ПАТ „Київоблгаз" повернути передоплату коштів за природний газ в сумі 2 333 066 грн. 69 коп. для можливості подальшої вчасної оплати за газ та виконання договірних зобов'язань перед НАК „Нафтогаз України", який було отримано Броварською філією ПАТ „Київоблгаз" 09.12.2014 року (вх. № 1390), проте відповідач своїх зобов'язань за договором в частині повернення суми авансу на вимогу позивача не виконав.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що з урахуванням викладеного та встановлення факту неповернення відповідачем позивачеві передплати в сумі 500 000 грн. вимога позивача про стягнення з ПАТ „Київоблгаз" 500 000 грн. підлягає задоволенню.

Також позивач заявив до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 34 927 грн. 83 коп. за період з 17.12.2014 року до 31.07.2015 року, та інфляційних втрат у сумі 1 036 738 грн. 19 коп. за період з грудня 2014 року до 31.07.2015 року, що мотивоване невиконанням відповідачем грошового зобов'язання з повернення коштів.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Втім, відповідно до п. 1.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14, грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав (п. 5.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що в силу закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних є можливим лише внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов'язання. Проте, обов'язок поставити товар не є грошовим зобов'язанням, оскільки дії зобов'язаної сторони не пов'язуються зі сплатою грошових коштів, внаслідок чого нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на суму вартості оплаченого товару, що не був у встановлений строк поставлений відповідачем, є неправомірним.

У даному випадку стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, а є поверненням сплаченої попередньої оплати за непоставлений в подальшому товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошові зобов'язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року у справі № 5011-42/13539-2012 та постанові Вищого господарського суду України від 19.02.2014 року у справі № 910/10416/13.

За таких обставин місцевий господарський суд правомірно відмовив у стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Також ТОВ „Камелія - PR" просило суд стягнути з відповідача збитки в розмірі 458 819 грн. 52 коп., посилаючись на те, що, у разі повернення відповідачем суми передплати за газ у грудні 2014 року в розмірі 2 333 066 грн. 69 коп., позивач міг би придбати газ за ціною 7 709,76 грн./тис. куб. м в обсязі 302,612 тис. куб. м. Водночас, на день пред'явлення позову ціна на газ становила вже 9 225,96 грн./тис. куб. м. Отже, для відновлення порушеного права володіння і розпорядження майном, тобто для придбання 302,612 тис. куб. м природного газу позивач змушений буде понести фактичні витрати в розмірі вже 2 791 886,21 грн., тобто понести додаткові витрати в сумі 458 819 грн. 52 коп.

Згідно з приписами ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Також поняття збитків розкривається у Цивільному кодексі України у статті 22, згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22). При цьому ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Приписами ст. 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Ч. 3 ст. 623 ЦК України передбачено, що збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 25.01.2007 року у справі № 6/213-06-5667 за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Така ж позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.11.2007 року у справі № 16/217, а також у постанові Верховного Суду України від 04.04.2006 року у справі № 43/543.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позивачем належними та допустимими доказами, в розумінні наведених приписів ст.ст. 32-34 ГПК України, не доведено наявності у даному випадку безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між діями ПАТ „Київоблгаз" у вигляді неповернення суми авансу та понесення позивачем, за його твердженням, реальних збитків з огляду таке.

Як зазначалось вище, ТОВ „Камелія - PR" було надіслано на адресу ПАТ „Київоблгаз" лист від 09.12.2014 року № 113, відповідно до якого позивач просив відповідача повернути передплату за природний газ в сумі 2 333 066 грн. 69 коп., оскільки товариство уклало договір купівлі-продажу природного газу з іншим постачальником - НАК „Нафтогаз України".

Таким чином, зменшення обсягу споживання природного газу, що мав поставлятися відповідачем, яке в подальшому спричинило необхідність повернення відповідачем суми здійсненої позивачем передплати за газ, відбулося за ініціативою позивача, тобто не внаслідок винних дій відповідача.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, позивачем не надано доказів фактичного понесення ним додаткових витрат на закупівлю природного газу за вищою ціною в сумі 458 819 грн. 52 коп., як і не доведено споживання в період після 17.12.2014 року (коли відповідач мав повернути позивачеві суму передоплати) природного газу в обсязі понад 300 тис. куб. м, про який зазначав позивач, розраховуючи розмір витрат, які він, на його думку, мав би понести для відновлення свого порушеного права володіння та розпорядження майном (природним газом).

Натомість слід врахувати, що відповідач не відмовлявся від постачання позивачеві природного газу за укладеним між сторонами договором, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що вказане право, на яке посилається позивач, було порушене саме відповідачем.

З урахуванням викладеного місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ „Київоблгаз" 458 819 грн. 52 коп. збитків є недоведеними та необґрунтованими, у зв'язку з чим суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині стягнення збитків.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи позвивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення господарського суду.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Камелія - PR" на рішення господарського суду Київської області від 03.08.2015 року у справі № 911/2161/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 03.08.2015 року у справі № 911/2161/15 залишити без змін.

3. Справу № 911/2161/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Л.П. Зубець

О.М. Коротун