РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа № 906/888/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Коломис В.В. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Марго" на рішення господарського суду Житомирської області від 29.07.2015 року у справі № 906/888/15 (суддя Шніт А.В. )

за позовом Приватного підприємства "Марго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем"

Державного підприємства "Україна"

про стягнення 36780,09 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Хоменко Ю.А., за довіреністю

відповідача 1 - не з'явився;

відповідача 2 - не з'явився;

В судовому засіданні від 06.10.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

18.06.2015 року ПП "Марго" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ТзОВ "Агростем" (далі - відповідач 1) та Державного підприємства "Україна" (далі - відповідач 2) 33043,33 грн. заборгованості, з яких: 26827,20 грн. - основного боргу, 850,69 грн. - пені, 5365,44 грн. - штрафу.

23.07.2015 позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої останній просив стягнути з відповідачів на свою користь 36780,09 грн., з яких: 28706,40 грн. - основного боргу, 850,69 грн. - пені, 5741,28 грн. - штрафу, 1481,72 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 29.07.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ "Агростем" на користь ПП "Марго" 10627,20 грн. основного боргу, 720,32 грн. пені, 2125,44 грн. штрафу, 548,54 грн. 3% річних, 1827,00 грн. судового збору. Відмовлено в позові у частині стягнення 18079,20 грн. основного боргу, 130,37 грн. пені, 3615,84 грн. штрафу і 933,18 грн. 3% річних. Відмовлено в задоволенні позовних вимог до Державного підприємства "Україна".

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати частково та постановити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та надала пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просила скасувати частково рішення господарського суду Житомирської області від 29.07.2015 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та враховуючи обмежені строки, встановлені ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача 1 та відповідача 2.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені ним оскаржуваного рішення, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 10.04.2013 року між ПП "Марго" (продавець) та ТзОВ "Агростем" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №05-03-5. Згідно п. 1.1. укладеного договору купівлі-продажу продавець зобов`язується передати, а покупець - прийняти і сплатити вартість засобів захисту рослин (далі - товар). Конкретний асортимент, кількість, ціна, строк поставки та умови оплати товару наведені в специфікаціях до договору. Специфікації є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 3 договору ціна товару визначена у національній валюті України в сумі, еквівалентній доларам США за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період/ASK) гривні до долару США на дату, що передує даті підписання. Загальна сума договору (ціна договору) складається із суми вартості товару всіх специфікацій, підписаних у рамках цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 4.1. договору умови оплати товару, порядок та строки здійснення платежів зазначаються у специфікаціях до договору.

Згідно специфікації до договору № 1 від 17.04.2013 року продавець поставляє покупцю відповідний перелік товару в кількості та за ціною, визначених сторонами в специфікації, на загальну суму 23320,80 грн. з ПДВ (за курсом продажу на міжбанку 8,2000 вартість товару становить 2844,00 дол. США з ПДВ).

У вказаній специфікації сторонами встановлено наступний графік оплати:

- за Штефурон: 50% вартості товару, тобто 1033,20 грн., до 19.04.2013 року;

- за Штеф-альфа-цип: 50% вартості товару, тобто 10627,20 грн., до 10.05.2013 року;

- решта 50% вартості товару, тобто 11660,40 грн., до 01.11.2013 року. Крім того, специфікацією №1 від 17.04.2013 року визначено термін поставки товару, а саме: 5 днів після сплати згідно графіку оплати.

Судом встановлено, що позивачем зобов`язання згідно договору купівлі-продажу № 05-03-5 від 10.04.2013 року виконано належним чином. Останній поставив відповідачу 1 товар на суму 21254,40 грн. з ПДВ. Зазначений факт підтверджується видатковою накладною № РН-000594 від 22.06.2013 року.

У п. 4.3. договору сторони визначили, що протягом строку дії останнього грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті у гривні. Покупець проводить оплату вартості (ціни) товару шляхом перерахування коштів у розмірі гривневої суми ціни товару, вирахуваної відповідно до положень п. 4.2., п. 4.3. договору на банківський рахунок продавця.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1 зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару за договором виконано частково та сплачено 21.05.2013 року позивачу 10627,20 грн., тобто відповідач 1 не сплатив позивачу повну вартість товару, обумовлену специфікацією. Зазначений факт підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою від 22.05.2013 року.

Відтак, у відповідача 1 перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 10627,20 грн., що еквівалентно 1296 доларам США за курсом 8,20 згідно специфікації. Зазначене підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між сторонами від 11.11.2013 року, крім того не заперечувалось відповідачем у суді першої інстанції у відзиві на позовну заяву.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцю у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, відповідно до виставленого покупцю рахунку, за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період/ASK) гривні до долару США на дату, що передує даті перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару. Днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 29.07.2015 року стягнуто з ТзОВ "Агростем" на користь ПП "Марго" 10627,20 грн. основного боргу, 720,32 грн. пені, 2125,44 грн. штрафу, 548,54 грн. 3% річних, 1827,00 грн. судового збору. Відмовлено в позові у частині стягнення 18079,20 грн. основного боргу, 130,37 грн. пені, 3615,84 грн. штрафу і 933,18 грн. 3% річних. Відмовлено в задоволенні позовних вимог до Державного підприємства "Україна".

ПП "Марго" не погодилось із зазначеним рішенням в частині відмови в позові у частині стягнення 18079,20 грн. основного боргу, 130,37 грн. пені, 3615,84 грн. штрафу і 933,18 грн. 3% річних та відмови в задоволенні позовних вимог до Державного підприємства "Україна".

Звернення з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції ПП "Марго" мотивувало тим, що рішення, на думку скаржника, є незаконним та необґрунтованим, оскільки при прийнятті останнього судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, неправильно та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема, зазначає, що єдиною підставою відмови у позові в частині здійснення перерахунку суми основного боргу за максимальним курсом є відсутність доказів виготовлення рахунку та пред'явлення його до оплати відповідачу.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, проаналізувавши доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, перевіривши дотриманням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 КЦ України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ГК України. Так, відповідно ст. 193 ГК вказує на те, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом між ПП "Марго" (продавець) та ТзОВ "Агростем" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 05-03-5.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною третьою ст. 691 ЦК України передбачено, що якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару.

Судом встановлено, що сторонами у договорі визначено спосіб перерахунку ціни, зокрема п.п. 4.2, 4.3 встановлено, що покупець сплачує продавцю у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, відповідно до виставленого рахунку покупцю, за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період/ASK) гривні до долару США на дату, що передує даті перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару.

При цьому, пунктом 9.14 сторони визначили, що останні підтверджують, що договір підписаний при повному розумінні всіх його положень та були погодженні всі умови договору. Крім того, положення договору є чинними, сторонами не оспорювались та недійсними в судовому порядку не визнавались, а доказів протилежного суду надано не було.

Відтак, рахунки, на які міститься посилання, та якими керувався суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, є лише документами, які містять тільки платіжні реквізити, на які покупець повинен був перерахувати кошти. Ненадання відповідного рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 КЦ України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплати поставленого товару згідно до умов договору.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції стосовно того, що право на звернення до суду з вимогою про стягнення вартості неоплаченого товару за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі гривні до долару США могло виникнути тільки після виставлення позивачем відповідного рахунку є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Крім того, ч. 2 ст. 524 ЦК України, передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Судом встановлено, що сторонами, шляхом підписання Специфікації № 1 до договору, встановлено грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті, а саме доларах США, що підлягає сплаті у гривнях з урахуванням умов, визначених п.п. 4.4, 4.2 договору.

Згідно п. 8.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року, згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відтак, з огляду на те, що п.п. 4.4, 4.2 договору сторони передбачили інший порядок, аніж це передбачено ст. 533 ЦК України, задоволення позовної вимоги про стягнення 28706,40 грн. основного боргу, що еквівалентно 1296 00 доларам США за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі 22,15 (графа Мах за період/ASK) гривні до долара США станом на 22.07.2015 року, є обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Відповідно д ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач 1 дійсно прострочив виконання грошового зобов`язання перед позивачем, суд апеляційної інстанції вважає правомірним та обґрунтованим нарахування штрафних санкцій та 3% річних за період з 02.11.2013 року (наступний день після дня остаточного розрахунку за поставлений товар згідно специфікації № 1 від 17.04.2013 року) по 02.05.2014 року.

Оскільки, судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги про стягнення 28706,40 грн. основного боргу та здійснено перевірку правильності нарахування позивачем штрафних санкцій та 3% річних відповідно до суми основного боргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення вимоги про стягнення з відповідача 1 - 850,69 грн. пені, 5741,28 грн. штрафу, 1481,72 грн. 3% річних.

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог до Державного підприємства "Україна" судом апеляційної інстанції відхиляються, зокрема з огляду на таке. Скаржник зазначив, що договір купівлі-продажу № 05-03-5 від 10.04.2013 року укладений між останнім та відповідачем 1, який діє в рамках договору про спільну діяльність від 13.04.2011 року, укладеного з Державним підприємством "Навчально-дослідне господарство "Україна" Державного агроекологічного університету. Проте, позивачем не надано доказів стосовно договору про спільну діяльність між відповідачами. Крім того, у суді першої інстанції, у наданому до суду письмовому поясненні позивача від 23.07.2015 року вказано, що копія договору про спільну діяльність № 1 від 13.04.2011 року у останнього відсутня. В матеріалах справи зміститься копія договору № 1 про спільний обробіток земельних ділянок від 13.04.2011 року, подана суду першої інстанції відповідачем 1. Із зазначеної копії договору зазначено, що сторонами договору є відповідач 1 - ТзОВ "Агростем" та Державне підприємство "Навчально-дослідне господарство "Україна" Державного агроекологічного університету, а не Державне підприємство "Україна", яке зазначено позивачем у позовній заяві відповідачем 2. Крім того, п. 5.2. вказаного договору № 1 про спільний обробіток земельних ділянок від 13.04.2011 року передбачено, зокрема, що Сторона-2 (ТзОВ "Агростем") на підставі довіреності здійснює всі необхідні юридичні дії і акти для досягнення поставлених договором цілей, проте, у матеріалах справи відсутня довіреність на уповноваження відповідача 1 укладати договір купівлі-продажу № 05-03-5 від 10.04.2013 року саме на виконання договору № 1 про спільний обробіток земельних ділянок від 13.04.2011 року, відтак, рішення суду першої інстанції а цій частині прийнято з дотриманням норм законодавства, є законним та обґрунтованим.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині відмови в позові про стягнення з відповідача 1 18079,20 грн. основного боргу, 130,37 грн. пені, 3615,84 грн. штрафу і 933,18 грн. 3% річних, з прийняттям рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Марго" задоволити частково.

2. Пункти 2, 3 рішення господарського суду Житомирської області 29.07.2015 року у справі № 906/888/15 - змінити, виклавши в наступній редакції:

"2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" (12344, Житомирська область, Черняхівський район, с. Щеніїв, вул. Поліщука, буд.3; ідент. код 37376945) на користь Приватного підприємства "Марго" (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Шевченка, буд. 158; ідент. код 20619598) 28706,40 грн. - основного боргу, 850,69 грн. - пені, 5741,28 грн. - штрафу, 1481,72 грн. - 3% річних, 1827,00 грн. судового збору.".

В решті рішення господарського суду Житомирської області 29.07.2015 року у справі № 906/888/15 - залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" (12344, Житомирська область, Черняхівський район, с. Щеніїв, вул. Поліщука, буд.3; ідент. код 37376945) на користь Приватного підприємства "Марго" (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Шевченка, буд. 158; ідент. код 20619598) 913,50 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду Житомирської області видати відповідні накази.

5. Матеріали справи № 906/888/15 повернути до господарського суду Житомирської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.