РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/22233/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНЕКС"

про стягнення 372 800,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 1502 від 28.07.2015)

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНЕКС" про стягнення заборгованості у розмірі 372 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання консультаційних послуг від 10.01.2013 в частині оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі №910/22233/15, розгляд справи призначено на 17.09.2015.

В судове засідання 17.09.2015 з'явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання 17.09.2015 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних ухвалою суду від 28.08.2015 документів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 розгляд справи №910/22233/15, на підставі ст. 77 ГПК України, відкладено на 01.10.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 01.10.2015 надав суду пояснення по суті позовних вимог, підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 01.10.2015 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

У відповідності до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 було надіслано на юридичну адресу відповідача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що підтверджується відміткою канцелярії на звороті ухвали та копією реєстру поштових відправлень суду.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 01.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.01.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНЕКС" (відповідач, замовник) укладено договір про надання консультаційних послуг (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується здійснити наступні консалтингові послуги (далі - послуги) замовнику за його заявкою щодо третіх осіб на умовах субпідряду, метою яких є оптимізація (удосконалення) структури управління (в частині оптимізації облікових процесів) управлінського обліку і внутрішнього контролю, бюджетування. Процес надання послуг складається з наступних етапів:

попередній аналіз системи обліку і контролю на підприємстві, для визначення завдань при виконанні умов договору;

аналіз господарської діяльності в частині організації управлінського обліку, структури органів управління, функціональне значення елементів структури управління, схеми їх взаємодії; розроблення комплексу міроприємств з організації оптимальної структури управління підприємством, документообігу, впровадження системи контролю за господарською діяльністю;

аналіз системи управлінського обліку і бюджету: принцип формування витрат, їх облік і контроль за їх формуванням; бюджет: розрахунок постійних та зміниш витрат з врахуванням проведеного аналізу, а також впровадження системи контролю за виконанням бюджету;

розроблення номенклатури витрат (на основі даних бюджету) з метою управлінського обліку, визначення центру витрат і розподіл функцій з управлінського обліку;

розроблення системи управлінської звітності. Прийняття участі в податковому плануванні на підприємстві;

складення прогнозу визначених показників господарської діяльності підприємства, визначення основних принципів цього процесу на підприємстві.

Пунктом 1.2. договору на замовника покладено обов'язок прийняти та оплатити надані послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 1.4. договору, Додатку 2 до договору складається план-графік надання послуг, а також сторони визначають спільні зобов'язання з надання необхідної інформації для виконання умов даного договору.

Даним договором передбачається поетапне надання послуг виконавцем, перелік яких зазначений у додатку 1 до договору (п 4.1.).

Згідно із п. 2.3. договору, підтвердженням надання повного комплексу послуг є акт виконаних робіт (послуг), який підписується сторонами пізніше 3 днів після фактичного надання виконавцем послуг за даним договором, даний акт є підтвердженням прийому замовником послуг.

Пунктом 4.2. договору визначено, що вартість послуг розраховується за тарифами виконавця з урахуванням складності, обсягів і термінів надання послуг і вказується в Додатку 1.

Замовник оплачує надані виконавцем послуги за його письмовою вимогою, після підписання сторонами актів виконаних робіт у розмірі зазначеному в Додатку 1 (п. 4.4.).

Між сторонами підписано та скріплено печатками Додаток №1 до договору, в якому визначено перелік послуг та їх вартість.

Також, сторонами погоджено та підписано Додаток №2 до договору "План - графік переліку робіт (надання послуг)".

На виконання умов договору, позивачем надано відповідачу послуги, в підтвердження чого позивачем надані підписані між сторонами та скріплені печатками акти про прийняття-передачі виконаних робіт: № 1 від 01.02.2013 на суму 46600,00 грн., № 2 від 01.03.2013 на суму 52840,00 грн., № 3 від 01.04.2013 на суму 68400,00 грн., № 4 від 05.05.2013 на суму 108000,00 грн., № 5 від 01.06.2013 на суму 58000,00 грн., № 6 від 01.07.2013 на суму 74580,00 грн. Загальна вартість послуг за вказаними актами складає 408420,00 грн.

Проте, відповідно до акту-претензії від 06.05.2013 на акт №4 про прийняття-передачу виконаних робіт, сторони дійшли згоди оцінити вартість фактично наданих послуг за актом № 4 від 05.05.2013 у розмірі 72380,00 грн.

01.07.2013 між сторонами, у відповідності до умов договору, підписано та скріплено печатками загальний акт, згідно із яким, загальна вартість виконаних позивачем робіт за період з 10.01.2013 до 01.07.2013, які прийняті відповідачем, складає 372800,00 грн.

В загальному акті від 01.07.2013 сторонами визначено, що жодних претензій щодо виконання договору сторони не мають.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 29.07.2013 про сплату вартості наданих позивачем послуг у розмірі 372800,00 грн.

Між ФОП ОСОБА_1 та директором ТОВ "ЮНЕКС" підписано акт звірки взаємних розрахунків, згідно із яким, заборгованість відповідача за вищевказаними актами станом на 31 серпня 2013 року складає 372800,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Факт надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 372800,00 грн. підтверджується актами про прийняття-передачу виконаних робіт: № 1 від 01.02.2013 на суму 46600,00 грн., № 2 від 01.03.2013 на суму 52840,00 грн., № 3 від 01.04.2013 на суму 68400,00 грн., № 4 від 05.05.2013 на суму 108000,00 грн., № 5 від 01.06.2013 на суму 58000,00 грн., № 6 від 01.07.2013 на суму 74580,00 грн., актом-претензією від 06.05.2013, загальним актом від 01.07.2013, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками підприємств без зауважень та заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Сторони у договорі не встановили строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання по оплаті наданих послуг та сторонами у п. 4.4. договору погоджено, що відповідач оплачує надані позивачем послуги за його письмовою вимогою, у зв'язку із чим, підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивач, у порядку статті 530 ЦК України, звернувся до відповідача з вимогою від 29.07.2013 про сплату вартості наданих позивачем послуг у розмірі 372800,00 грн.

Вказана вимога згідно із поясненнями позивача отримана особисто директором ТОВ "ЮНЕКС" - ОСОБА_3 (відповідні відмітки про отримання відсутні). Проте, в матеріалах справи міститься письмова відповідь на вимогу (вих. б/н, від 20.08.2013), в якій зазначено, що вимогу позивача щодо сплати вартості виконаних робіт за договором від 10.01.2013, відповідачем розглянуто та визнано обґрунтованою в частині сплати заборгованості у розмірі 372800,00 грн. Однак, з огляду на скрутне фінансове становище, відповідач просив позивача відстрочити сплату заборгованості в сумі 372800,00 грн.

Також, в матеріалах справи міститься відповідь відповідача на претензію (вих. б/н, від 18.10.2013), в якій відповідач визнає обґрунтованою вимогу позивача про сплату заборгованості за договором від 10.01.2013 у розмірі 372800,00 грн.

З огляду на вищенаведене, оскільки в матеріалах справи є відповідь відповідача на вимогу позивача про сплату заборгованості за договором у розмірі 372800,00 грн., суд дійшов висновку, що позивачем належним чином доведено звернення до відповідача з вимогою про сплату заборгованості, а тому відповідач, у відповідності до п. 4.4. договору та ч. 2 ст. 530 ЦК України, зобов'язаний здійснити оплату заборгованості за надані послуги у розмірі 372800,00 грн.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи вищенаведене, на підставі умов договору про надання консультаційних послуг від 10.01.2013, у відповідача перед позивачем виник обов'язок по оплаті вартості прийнятих згідно із актами виконаних робіт: № 1 від 01.02.2013, № 2 від 01.03.2013, № 3 від 01.04.2013, № 4 від 05.05.2013, № 5 від 01.06.2013, № 6 від 01.07.2013 та загальним актом від 01.07.2013 послуг у розмірі 372800,00 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевстановлені судом обставини, оскільки факт наявності у відповідача заборгованості за договором про надання консультаційних послуг від 10.01.2013 в частині оплати наданих позивачем послуг у сумі 372800,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем належними та допустимими доказами, у відповідності до ст. ст. 33-34 ГПК України, не спростований, то суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 372800,00 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНЕКС" про стягнення 372800,00 грн. підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНЕКС" (02090, м. Київ, вул. Гродненська, будинок 29, квартира 18, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02096, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 372800,00 грн., судові витрати у розмірі 7456,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 06.10.2015 р.

Суддя С.О. Турчин