РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015Справа №910/17322/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Цалко В.П. - за довіреністю від 08.06.2015р.;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 21 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

В липні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт" (відповідач) про стягнення 311 232,66 грн. основного боргу, 2 429,62 грн. інфляційних втрат, 537,20 грн. 3% річних, 10 743,92 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов Договору новації зобов'язання від 23.04.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/17322/15. Розгляд справи призначено на 04.08.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 07.09.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів. Відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 21.09.2015р.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліт» (сторона-2) (разом - сторони) укладено Договір новації зобов'язання (надалі - Договір, належним чином завірена копія договору в матеріалах справи), відповідно до п. 1.1. якого, зобов'язання яке виникає між сторонами на підставі цього договору, замінює зобов'язання, що виникло між сторонами за Договором № 20Е купівлі-продажу електричної енергії від 16.08.2012 року (первісний договір), відповідно до якого сторона-1 - постачальник продає стороні-2 - споживачу електроенергію в обсязі повного споживання, а сторона-2 - споживач зобов'язується приймати електричну енергію та здійснювати її оплату в порядку, встановленому первісним договором.

Позивач стверджує, що через невиконання відповідачем умов Договору новації зобов'язання від 23.04.2015 року щодо повернення грошових коштів, у останнього, як зазначено у прохальній частині позову, виникло зобов'язання оплатити 311 232,66 грн. основного боргу, 2 429,62 грн. інфляційних втрат, 537,20 грн. 3% річних, 10 743,92 грн. пені.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, 16.08.2012 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) (разом - сторони) укладено Договір № 20Е купівлі-продажу електричної енергії, постачальник продає споживчу електроенергію шляхом постачання з оптового ринку електроенергії України (ОРЕ) через електромережі ВАТ ЕК «Черкасиобленерго» в обсязі повного споживання, а споживач зобов'язується купувати електричну енергію та здійснювати її оплату в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

23.04.2014р. між ТОВ «Торгова електрична компанія» та ТОВ «Еліт» укладено Договір новації зобов'язання, відповідно до п. 1.1. якого, зобов'язання яке виникає між сторонами на підставі цього договору, замінює зобов'язання, що виникло між сторонами за Договором № 20Е купівлі-продажу електричної енергії від 16.08.2012 року, відповідно до якого сторона-1 - постачальник продає стороні-2 - споживачу електроенергію в обсязі повного споживання, а сторона-2 - споживач зобов'язується приймати електричну енергію та здійснювати її оплату в порядку, встановленому первісним договором.

Згідно з п. 1.3. Договору в зв'язку із неналежним виконанням стороною-2 своїх зобов'язань з оплати за поставлену їй електроенергію сторони домовились, що сума зобов'язання сторони-2 за первісним договором з врахуванням основного боргу, пені, інфляційних нарахувань, 3% річних, а також збитків, заподіяних стороні-1 внаслідок несвоєчасної оплати поставленої електроенергії, становить 933 698,00 грн.

Сторони дійшли згоди замінити зобов'язання за первісним договором новим зобов'язанням за договором. Зобов'язання сторін, що виникли з первісного договору, припиняються з моменту набрання чинності цим договором (п.п. 1.4., 1.5. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє до моменту виконання стороною-2 в повному обсязі своїх зобов'язань за договором (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору сторона-2 зобов'язується сплатити стороні-1 грошові кошти в розмірі 933 698,00 грн.

Пунктом п. 2.2. сторони погодили, що сторона-2 здійснює повернення грошових коштів в 3 етапи:

2.2.1. Грошові кошти в розмірі 311 232,66 грн. перераховує на банківський рахунок сторони-1, вказаний в даному договорі, в строк до 20 травня 2015 року;

2.2.2. Грошові кошти в розмірі 311 232,66 грн. перераховує на банківський рахунок сторони-1, вказаний в даному договорі, в строк до 20 червня 2015 року;

2.2.3. Грошові кошти в розмірі 311 232,66 грн. перераховує на банківський рахунок сторони-1, вказаний в даному договорі, в строк до 20 липня 2015 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що сторони дійшли згоди про заміну зобов'язання на підставі Договору № 20Е купівлі-продажу електричної енергії від 16.08.2012 року зобов'язанням за Договором новації зобов'язання від 23.04.2015 року.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що строк повернення грошових коштів згідно п. 2.2. Договору новації настав 21.05.2015 року, доказів повернення яких станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 311 232,66 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами п. 3.2. Договору передбачено, що у разі порушення строків повернення грошових коштів відповідно до розділу 2 договору, сторона-2 за кожен день прострочення зобов'язана виплатити стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та відповідність фактичним обставинам справи, у зв'язку із чим з відповідача підлягає стягненню 10 743,92 грн. пені.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв'язку із чим з відповідача підлягає стягненню 537,20 грн. 3% річних.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, суд відзначає таке.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач при здійсненні розрахунку втрат від інфляції визначив період з 21.05.2015 року по 31.05.2015 року, при цьому, строк виконання зобов'язання за Договором новації настав 21.05.2015 року, тобто останнім здійснено розрахунок інфляційних втрат починаючи з місяця, з якого настав строк виконання грошового зобов'язання, що зумовлює залишення позовних вимог про стягнення 2 429,62 грн. інфляційних втрат без задоволення.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ" (01032, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 115-А, ідентифікаційний код 32396857), з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (04050, м. Київ, вулиця Глибочицька, будинок 17, ідентифікаційний код 36530971), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду грошові кошти: 311 232,66 грн. (триста одинадцять тисяч двісті тридцять дві гривні 66 копійок) основного боргу, 537,20 грн. (п'ятсот тридцять сім гривень 20 копійок) 3% річних, 10 743,92 грн. (десять тисяч сімсот сорок три гривні 92 копійки) пені та 6 450,27 грн. (шість тисяч чотириста п'ятдесят гривень 27 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/17322/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 28.09.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало