РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015Справа №910/22526/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова

корпорація України ";

до Аграрного фонду;

про стягнення 147 330,86 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Маковій В. Г., представник, довіреність № 663 від 01.09.2015 р.;

Від відповідача: Пронін Г. В., представник, довіреність № 518 від 10.09.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 147 330,86 грн. заборгованості за договором складського зберігання зерна № 185/11 від 05.05.2011 р. з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року порушено провадження у справі № 910/22526/15, розгляд справи призначено на 29.09.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 29.09.2015 року позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні подав заяву № 40-07/930 від 28.09.2015 р., у якій просить суд відкласти розгляд справи не раніше 05.10.2015 року у зв'язку з проведенням комплексної перевірки Аграрного фонду.

Вищезазначене клопотання судом відхилено як необгрунтоване, оскільки судом не встановлено неможливості розгляду справи у цьому судовому засіданні, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують неможливості вирішення спору без результатів проведення комплексної перевірки відповідача.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в особі директора філії Кролевецького КХП (зерновий склад) та Державною спеціалізованою бюджетною установою Аграрний фонд (поклажодавець) 05.05.2011 року було укладено договір складського зберігання зерна № 185/11 від 05.05.2011 р. (надалі - договір), відповідно до умов якого поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, кукурудзи, ячменю (об'єктів державного цінового регулювання, надалі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Пунктами 3.3.2. та 3.3.4. договору на поклажодавця покладено обов'язок відшкодовувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку п. 3.1.4. цього договору.

Відповідно до п. 4.3. договору розмір відшкодування за зберігання однієї тонни зерна за 30 календарних днів складає 17,50 грн. з ПДВ.

Пунктом 7.1. договору встановлено строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавця.

Протягом дії договору сторони неодноразово вносили до нього зміни щодо строку дії договору, зміни визначень, реквізитів сторін та зміни найменування позивача у зв'язку із зміною організаційно-правової форми шляхом укладення додаткових договорів.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що на виконання умов договору, зерновий склад протягом 2011-2014 років виконував свої обов'язки із зберігання переданих зерна пшениці та жита, щомісячно підписував і надсилав на адресу поклажодавця акти виконаних робіт. Водночас, поклажодавець свої договірні зобов'язання не виконав належним чином, не підписав та не повернув акти виконаних робіт (наданих послуг), а самі послуги залишив неоплаченими. Позивач зазначає, що внаслідок порушення умов договору в частині виконанням відповідачем зобов'язань з оплати наданих йому послуг, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 147 330,86 грн.

Укладений між сторонами договір є договором зберігання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 66 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509, 936 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідачем було передано, а позивачем прийнято на зберігання зерно за наступними складськими документами:

АУ№690313 Складська квитанція на зерно №313 від 06.06.2011 р., АУ№690331 Складська квитанція на зерно № 331 від 15.06.2011 р., АУ№690341 Складська квитанція на зерно № 341 від 20.06.2011 р., АУ№690342 Складська квитанція на зерно № 342 від 20.06.2011 р., АУ№690775 Складська квитанція на зерно № 415 від 20.09.2011 р., АУ № 690776 Складська квитанція на зерно № 416 від 20.09.2011 р., АУ № 276605 Складська квитанція на зерно № 1263 від 14.05.2012 р., АУ № 276606 Складська квитанція на зерно № 1264 від 14.05.2012 р., АФ № 763658 Складська квитанція на зерно № 1328 від 10.04.2013 р., АФ № 763726 Складська квитанція на зерно № 1396 від 01.07.2013 р., АФ № 869896 Складська квитанція на зерно № 404 від 13.08.2013 р., АФ № 869894 Складська квитанція на зерно № 405 від 13.08.2013 р., АФ № 886104 Складська квитанція на зерно №473 від 05.09.2013 р., АФ № 886105 Складська квитанція на зерно №474 від 05.09.2013р., АФ № 886106 Складська квитанція на зерно №475 від 05.09.2013 р., АФ № 886120 Складська квитанція на зерно № 489 від 13.09.2013 р., АФ № 886121 Складська квитанція на зерно № 490 від 13.09.2013 р., АФ № 886130 Складська квитанція на зерно № 499 від 18.09.2013 р., АФ № 886137 Складська квитанція на зерно № 506 від 19.09.2013 р., АФ № 904359 Складська квитанція на зерно № 876 від 24.12.2013 р., АФ № 925110 Складська квитанція № 926 від 23.01.2014 р.

Також у матеріалах справи містяться акти виконаних робіт до договору складського зберігання зерна № 185/11 від 05.05.2011 року, які не підписані з боку відповідача. Однак судом встановлено, що акти виконаних робіт не були повернуті позивачу з мотивованою відмовою від їх підписання щодо кількості та/або якості наданих послуг.

Представник відповідача у судовому засіданні проти факту отримання послуг за договором і необхідності проведення оплати не заперечував, проте посилаючись на відсутність бюджетного фінансування вказував на неможливість оплати вказаного боргу.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на підставу невиконання своїх грошових зобов'язань є безпідставними та необгунтованими.

Оскільки умовами договору сторонами не було погоджено строку, протягом якого відповідач повинен відшкодувати витрати із зберігання зерна, то застосуванню підлягають приписи ч. 3 ст. 530 Цивільного кодексу України, згідно до яких якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач звернувся до відповідача із вимогою про сплату заборгованості від 08.07.2015 р., в якій просив останнього в 7-денний строк розглянути її, підписати та повернути позивачу акти виконаних робіт по договору № 185/11 від 05.05.2011 р. і сплатити на користь позивача заборгованість в розмірі 147 330,86 грн.

Вищезазначену вимогу із актами виконаних робіт і розрахунками вартості послуг відповідач отримав 14.07.2015 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, описом вкладення, та фіскальним чеком, копії яких містяться у матеріалах справи.

У відповідь на вищезазначену вимогу, листом від 10.09.2015 року відповідач підтвердив наявність заборгованості, однак, зазначив, що у зв'язку з відсутністю фінансування не має можливості здійснити оплату.

Враховуючи вищевикладене, суд, керуючись ч. 3 ст. 530 Цивільного кодексу України, приходить до висновку, що строк виконання зобов'язання відповідача зі сплати позивачу заборгованості у розмірі 147 330,86 грн. на дату розгляду справи настав.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 147 330,86 грн. за надані послуги із зберігання. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з Аграрного фонду на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" заборгованості у розмірі 147 330,86 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 1; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ) заборгованість у розмірі 147 330 (сто сорок сім тисяч триста тридцять) грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 2 946 (дві тисячі дев'ятсот сорок шість) грн. 62 коп. Видати наказ.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О. В. Мандриченко
Дата складання рішення 05.10.2015р.