ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.10.15р. Справа № 904/7500/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО", м. Дніпропетровськ

про стягнення 4023 грн 23 коп.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник, ОСОБА_1, довіреність від 06.08.2015;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність №234 від 27.08.2014.

СУТЬ СПОРУ:

21.08.2015 Публічне акціонерне товариство "ДЕЛЬТА БАНК" (далі - ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК", позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою від 14.08.2015 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (далі - ТОВ "АЛЛО", відповідач) про стягнення 4023,23 грн грошових коштів, що не були перераховані за повернення товару/послуги.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2015 було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 17.09.2015.

17.09.2015 відповідач у відзиві проти позову заперечив про наявність заборгованості, зазначивши, що грошові кошти у сумі 3879,03 грн, сплачені за телефон, повернуті банку. Решта товару та послуг до магазину не повертались, тому відсутні підстави для повернення банку коштів, сплачених за них.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено з 17.09.2015 на 07.10.2015.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2009 між позивачем ПАТ "Дельта Банк" (далі - банк) та відповідачем ТОВ "Алло" у сфері продажу товарів споживачам у кредит було укладено договір про співробітництво № 61-27/08/09-00/ (далі - договір) за умовами якого, у випадках коли певний споживач виявляє бажання отримати у позивача кредит на придбання продукції у відповідача, позивач після проведення певних дій перераховує такі грошові кошти відповідачу (п. 3.2.5. договору), а відповідач надає споживачу відповідну продукцію (п. 3.5. договору).

20.11.2012 між банком та громадянином ОСОБА_3 (далі позичальник, гр. ОСОБА_3В.) було укладено кредитний договір № 002-08043-201112 (далі кредитний договір), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 4023,23 грн з метою придбання товару/послуг у ТОВ "Алло".

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, перерахувавши кредитні кошти на користь відповідача у сумі 4023,23 грн, про що свідчить меморіальний ордер № 53306181 від 22 листопада 2012 року.

19.12.2012 гр. ОСОБА_3 повернув відповідачу придбаний за рахунок кредитних коштів позивача товар "Термінал Nокіа 900 Вlаск" в порядку та на підставах, визначених Законом України "Про захист прав споживачів", що підтверджується актом про повернення товару й видачі (перерахування) коштів № 0226-000080 (а.с. 33).

20.12.2012 позичальник звернувся до банку з заявою про розірвання договору та надав документ про повернення товару/послуги до ТОВ "Алло", відповідно до якого товар/послугу було повернено відповідачу, проте кошти за повернений товар/послугу позивачем отримано не було.

Відповідно до пункту 3.7 договору про співробітництво № 61-27/08/09-00/ від 27.08.2009, якщо споживач у випадках, передбачених чинним законодавством України, повертає товар, придбаний в мережі магазинів продавця за рахунок кредиту з вимогою повернення грошових коштів, сплачених в рахунок вартості товару, продавець зобов'язаний надати споживачу накладну на повернення товару, а її копію-співробітнику банку з відміткою про повернення протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту повернення товару перерахувати грошові кошти в розмірі вартості товару на відповідний рахунок банку. Банк протягом трьох робочих днів з моменту отримання грошових коштів від продавця спрямовує їх на погашення заборгованості споживача за відповідним кредитним договором.

24.01.2013 позивач звернувся до відповідача з вимогою перерахувати грошові кошти у розмірі 4023,23 грн за товар/послугу, що було повернуто у зв'язку з розірванням договору № 002-08043-201112 від 20.11.2012.

28.02.2013 за платіжним дорученням № 58504 відповідач повернув позивачу грошові кошти за товар у сумі 3879,03 грн, що не оспорюється позивачем.

Дослідження судом матеріалів справи показало, що повернення позивачу грошових коштів саме у такому розмірі зумовлено наступним.

Згідно з умовами кредитного договору, укладеного між позивачем та гр. ОСОБА_3, а саме п. 1.1. частини 5 та частиною 6 заяви гр. ОСОБА_3 № 002-08043-201112 від 20.11.2012 про надання оферти на укладення кредитного договору, кредит надавався споживачу для придбання таких товарів та послуг:

Термінал Nокіа 900 Вlаск

Чохол Меlко Nокіа

Послуга "Пакет "Повний фарш"

Послуга "Страховка Княжа"

Послуга "Обрізка Sіm карт"

Стартовий пакет

Загальна сума грошових коштів, що надійшли відповідачу від позивача на придбання споживачем вказаних товарів та послуг, становить 4023,23 грн, однак ця сума надавалася на оплату загалом усіх товарів та послуг, що придбані гр. ОСОБА_3 Ціна повернутого ним терміналу Nокіа 900 Вlаск, згідно із актом про повернення товару й видачі (перерахування) коштів № 0226-000080 від 19.12.2012 складає 3879,03 грн.

Як вбачається з акту про повернення товару й видачі (перерахування) коштів № 0226-000080 від 19.12.2012, гр. ОСОБА_3 повернув відповідачу лише термінал Nокіа 900 Вlаск, інші ж товари та послуги споживачем не було повернуто. З огляду на що, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача щодо повернення залишку грошових коштів відповідачем у сумі 144,20 грн.

Таким чином, відсутні правові підстави для повернення (перерахування назад позивачу) частини грошових коштів, внесених для оплати послуг, наданих відповідачем споживачу.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно з нормами ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" розірвання договору надання послуг з ініціативи споживача передбачається у разі їх неналежного виконання, або несвоєчасного виконання.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків у відповідності до приписів ч. 4 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Всі послуги були надані відповідачем гр. ОСОБА_3 належним чином та своєчасно, вимог до відповідача стосовно повернення грошових коштів за послуги від нього не надходило.

Зважаючи на те, що положення п. 3.7 договору про співробітництво № 61-27/08/09-00/ від 27.08.2009 про перерахування відповідачем грошових коштів позивачу застосовуються лише у випадку повернення споживачем товару у випадках, передбачених чинним законодавством України, то ця норма діяла лише в частині обов'язку відповідача перерахувати позивачу грошові кошти за товар Nокіа 900 Вlаск у розмірі 3879,03 грн, що і було виконано останнім.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Судом встановлено, що відповідач належним чином виконав умови договору про співробітництво № 61-27/08/09-00/ від 27.08.2009 в частині повернення банку грошових коштів у сумі 3879,03 грн.

В порушення викладених приписів законодавства позивачем документально не доведено суду факту повернення споживачем гр. ОСОБА_3 отриманих послуг відповідачу на суму 144,20 грн, а отже вимога в частині цієї суми щодо її повернення саме з відповідача є безпідставною та неправомірною.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову у їх задоволенні.

Судовий збір у справі не стягується у відповідності до пп.4.5 п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" про стягнення 4023 грн 23 коп. відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано - 12.10.2015.

Суддя В.Д. Воронько