донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

29.09.2015 справа №908/2771/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу не зявився ОСОБА_4, довіреність №03-306 від 25.06.2015р. Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м. Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від03.06.2015р. (повний текст підписано 10.06.2015р.)
у справі№908/2771/15 (суддя Гандюкова Л.П.)
за позовомПриватного підприємства "Олнайт", м. Маріуполь Донецької області
до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м. Маріуполь Донецької області
провизнання робіт повністю виконаними у квітні 2014р., стягнення заборгованості в сумі 2227948,24грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Олнайт", м. Маріуполь Донецької області, позивач, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м. Маріуполь Донецької області про визнання робіт повністю виконаними у квітні 2014р. та стягнення заборгованості в сумі 2227948,24грн., яка складається з основного боргу у розмірі 1684256,43грн., 3% річних у розмірі 43467,66, інфляційних у розмірі 500224,15грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.06.2015р. (повний текст підписано 10.06.2015р.) у справі № 908/2771/15 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь Приватного підприємства «Олнайт» суму 1975860,01грн. заборгованості, із яких основний борг в розмірі 1684256,43грн., інфляційні в сумі 280805,97грн. та 3% річних у розмірі 10797,70грн.

Рішення суду мотивоване тим, що на виконання умов договору підряду №15-13-305т від 07.06.2013р. позивач здійснив весь комплекс робіт на обєкті відповідача, а відповідач, відповідно, визнав це та прийняв виконані роботи. Проте відповідач виконав свої зобовязання з оплати виконаних робіт лише частково. На підставі цього суд задовольнив позовні вимоги про стягнення суми основного боргу.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, здійснений позивачем, господарський суд задовольнив позовні вимоги лише частково. Позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 43467,66грн. та інфляційних у розмірі 500224,15грн. за період з 20.05.2014р. по 31.03.2015р. Проте, у звязку з тим, що довідка форми КБ-3 та акт форми КБ-2в за грудень 2014р. фактично підписані сторонами 18.12.2014р., враховуючи умови п.14.1 договору, суд задовольнив зазначені позовні вимоги частково та стягнув інфляційні в сумі 280805,97 грн. та 3% річних у розмірі 10797,70грн. за період з 13.01.2015р. по 31.03.2015р.

Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" не погодилося з прийнятим рішенням та звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 03.06.2015р. (повний текст підписано 10.06.2015р.) у справі №908/2771/15 в частині стягнення основного боргу в розмірі 1684256,43грн., інфляційних в сумі 280805,97грн. та 3% річних у розмірі 10797,70грн. і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до порушення прав відповідача. Відповідач стверджує, що рішення прийнято судом за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи.

Так, апелянт зазначає, що за умовами договору оплата вартості робіт здійснюється при наявності фінансування на підставі підписаних відповідачем актів виконаних робіт форми КБ-2в, КБ-3 та актів приймання-передавання змонтованого обладнання за фактично виконані обсяги робіт, протягом 15 банківських днів з моменту їх підписання обома сторонами. У звязку з тим, що фінансування було відсутнє, то відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.08.2015р. у справі №908/2771/15 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 29.09.2015р.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про місце і час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією було розглянуто та прийнято до уваги.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.08.2015р. явка сторін не була визнана обовязковою.

Разом з тим, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Поряд з цим, позивач не посилався на необхідність надання апеляційному суду додаткових доказів як на підставу для відкладення судового розгляду на іншу дату.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача за наявними матеріалами у справі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

07.06.2013р. між Приватним підприємством «Олнайт» (далі - підрядник) та Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (далі - замовник) укладено договір №15-13-305т.

Відповідно до п.1.1 підрядник зобов'язується у 2013 році виконати роботи, зазначені в проектній документації, затвердженій у встановленому порядку, а замовник - прийняти і оплатити роботи по об'єкту: «Реконструкція КНС №6 із заміною насосного обладнання м.Димитров» (далі - об'єкт).

Місцем виконання робіт є с.Рівне, м.Димитрів, каналізаційна насосна станція №6 (п.1.2).

Згідно з п.1.3 склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання підрядникові, визначені договірною ціною та кошторисною документацією (додаток №1 до договору).

За приписами п. 2.1 в редакції додаткової угоди № 1 від 30.08.2013р. підрядник розпочне виконання робіт 10.06.2013р. і завершить виконання робіт 31.08.2013р. У випадку не отримання або отримання не в повному обсязі фінансування витрат замовника у 2013 році, строк закінчення виконання робіт може бути перенесений підрядником до моменту отримання фінансування замовником, враховуючи вимоги п.4 ч.5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Початок та закінчення робіт визначається календарним графіком виконання робіт (додаток № 2) (п. 2.2).

Пунктом 3.1 сторони визначили, що договірна ціна договору, яка визначається на підставі проектної документації, є динамічною і становить 1858482,73грн., в т.ч. ПДВ 309747,12грн., у т.ч. ціна за обладнання з ПДВ 1540871,53грн. та ціна за виконання робіт з ПДВ 317611,20грн.

Відповідно до п.п. 14.1, 14.2 оплата вартості виконаних робіт здійснюється при наявності фінансування на підставі підписаних замовником актів виконаних робіт форми КБ-2в, КБ-3 та актів приймання-передавання змонтованого обладнання за фактично виконані обсяги робіт, протягом 15 банківських днів із моменту їх підписання обома сторонами. До початку виконання робіт замовник перераховує підрядникові аванс у розмірі 30% вартості річного обсягу робіт на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів, що складає 557544,81грн. від обсягу коштів місцевого бюджету. Підрядник зобов'язується протягом 3 місяців використати отриманий аванс, невикористані суми авансу повертаються замовнику.

За приписами п.21.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 26.11.2014р. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015р., а в частині фінансових розрахунків - до повного їх виконання.

Крім того, сторонами були підписані додатки до договору: календарний графік виконання робіт та план фінансування робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2013р. відповідачем перераховано позивачу аванс у розмірі 557544,81грн. Позивачем 27.12.2013р. та 30.12.2013р. на виконання п.14.2 було повернуто відповідачу 20000,00грн., 224050,05грн., 15000,00грн. невикористаного авансу.

Довідка форми КБ-3 та акт форми КБ-2в за грудень 2014р. були підписані сторонами 18.12.2014р. Проте, за твердженнями позивача, роботи були виконані в квітні 2014р., і на момент звернення з позовом відповідачем не оплачені. У звязку з цим Приватне підприємство "Олнайт" звернулося до господарського суду Запорізької області із позовною заявою про визнання робіт повністю виконаними у квітні 2014р., акта виконаних робіт таким, що повинен був бути підписаний у квітні 2014р., а робіт такими, що підлягають оплаті до 20.05.2014р., а також з вимогою про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних.

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

Згідно ст.857 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

За приписами частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до п. 15.1 договору приймання-передача закінчених робіт буде здійснюватися відповідно до вимог Загальних умов та інших нормативних актів, які регламентують прийняття закінченого об'єкту в експлуатацію.

Загальними умовами укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668, визначено, що документами про виконання договору підряду є документи про хід виконання договору підряду, відповідність робіт і матеріальних ресурсів нормативним вимогам та здійснення контролю за виконанням договірних зобов'язань (журнали виконання робіт, акти та довідки про виконані роботи, акти на приховані роботи та конструкції, паспорти, сертифікати, акти на випробування устаткування, журнали авторського нагляду, матеріали перевірок тощо), а закінченими роботами - роботи, виконані підрядником відповідно до договору підряду, проектної та кошторисної документації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав відповідачу сертифікати, листи за актом приймання-передачі технічної документації вих.№280 від 10.04.2014р.

З приводу підписання актів виконаних робіт за договором між сторонами велося листування. Проте, як вірно визначено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, довідка форми КБ-3 та акт форми КБ-2в за грудень 2014р. фактично були підписані сторонами 18.12.2014р.

Звертаючись з позовом до господарського суду Запорізької області, позивач стверджував про те, що роботи були виконані в квітні 2014р. і відповідно просив суд визнати роботи повністю виконаними у квітні 2014р., акт виконаних робіт як такий, що повинен був бути підписаний у квітні 2014р., а роботи такими, що підлягають оплаті до 20.05.2014р.

Господарський суд дійшов вірного висновку, що фактично за своїм змістом вимога позивача в цій частині є вимогою встановити факт. Приписами ст.1 ГПК України встановлено право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За змістом ст.12 ГПК України, господарський суд розглядає спори. Факт може встановлюватися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог у разі виникнення спору між сторонами, зокрема, щодо стягнення заборгованості, і не може самостійно розглядатися в окремій справі. На підставі цього місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Крім того, судова колегія зазначає наступне. Відповідно до п.6 Оглядового листа Вищого господарського суду України N01-06/374/2013 від 18.02.2013 р. «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)» відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. Проте, як вбачається з матеріалів справи, в акті виконаних робіт відсутня вказівка на відмову відповідача від підписання акта.

На підставі вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду погоджується з тим, що довідка форми КБ-3 та акт форми КБ-2в фактично підписані сторонами 18.12.2014р. Разом з тим, сторонами 18.12.2014р. підписані довідка форми КБ-3 та акт форми КБ-2в саме за грудень 2014 р., а не за квітень 2014 р., як наполягав позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, всі роботи за договором підряду №15-13-305т від 07.06.2013р. виконані, що не оспорюється відповідачем, та про що свідчать довідка форми КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2014 р. та акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014р. форми КБ-2в. Загальна вартість робіт за договором складає 1684256,43грн.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем доведено виконання для відповідача робіт за договором підряду №15-13-305т від 07.06.2013р. у загальній сумі 1684256,43грн.

Проте, Комунальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" вищевказані роботи оплачені не були. Доказів перерахування позивачу боргу у цій сумі відповідач не надав. Крім того, факт наявності боргу відповідачем не оспорюється.

За таких обставин, враховуючи, що судове рішення повинно відповідати загальним засадам справедливості, а позивач до цього часу не отримав винагороди за виконані роботи, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача боргу у сумі 1684256,43грн.

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" зазначило, що за умовами договору оплата вартості робіт здійснюється при наявності фінансування на підставі підписаних відповідачем актів виконаних робіт форми КБ-2в, КБ-3 та актів приймання-передавання змонтованого обладнання за фактично виконані обсяги робіт, протягом 15 банківських днів з моменту їх підписання обома сторонами. У звязку з тим, що фінансування було відсутнє, на думку скаржника, він не повинен виконувати обовязок по оплаті прийнятих робіт та, відповідно, не виникло прострочення виконання обовязку по оплаті виконаних робіт.

Зазначене твердження спростовується наступним. Згідно зі Статутом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (п.3.1), затвердженого розпорядженням голови Донецької обласної ради від 28.08.2007р. №98р, комунальне підприємство, як самостійний цілісний господарчий суб'єкт, створене з метою отримання прибутку. Органом управління підприємством є Донецька обласна рада (п.1.4). Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як юридичну особу з ідентифікаційним кодом 00191678.

Відповідно до п.5 Оглядового листа Вищого господарського суду України N01-06/374/2013 від 18.02.2013 р. «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)» відсутність фінансування не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 N 11/446.

Крім основного боргу позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 43467,66 та інфляційних у розмірі 500224,15грн. за період з 20.05.2014р. по 31.03.2015р.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки, як вірно встановлено місцевим господарським судом, фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати, то суд першої інстанції правильно зазначив про наявність правових підстав для стягнення з відповідача передбачених ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних.

Оскільки довідка форми КБ-3 та акт форми КБ-2в фактично підписані сторонами 18.12.2014р., то з урахуванням п.14.1 договору, останнім днем виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт є 12.01.2015р.

У звязку з вищевикладеним, господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги частково та стягнув інфляційні в сумі 280805,97грн. за період з лютого 2015р. по березень 2015р. та 3% річних у розмірі 10797,70 грн. за період з 13.01.2015р. по 31.03.2015р.

З огляду на викладене, апеляційна інстанція вважає, що господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення зясував всі обставини справи в їх сукупності, з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

У звязку з цим, рішення господарського суду Запорізької області від 03.06.2015р. (повний текст підписано 10.06.2015р.) у справі №908/2771/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Запорізької області від 03.06.2015р. (повний текст підписано 10.06.2015р.) у справі №908/2771/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03.06.2015р. (повний текст підписано 10.06.2015р.) у справі №908/2771/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим: 1 позивачу; 1 відповідачу; 1 ГСЗО; 1 до справи; 1 ДАГС