ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р.Справа № 922/4447/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційне підприємства, м. Ізюм
про стягнення пені в розмірі 9867,20 грн. та індексу інфляції в розмірі 28 112,42 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №01-42юр/3207 від 30.04.2015 року,

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №1103 від 07.09.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" м. Харків (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційне підприємства, про стягнення з останнього суму нарахованої пені в розмірі 9867,20 грн. та індексу інфляції в розмірі 28 112,42 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання покладених на відповідача обов'язків за Договором про постачання електричної енергії № 61-021 від 19.01.2005 року, в частині своєчасної оплати вартості спожитої електричної енергії, з урахуванням чого та враховуючи приписи ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 503, 598, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача заявлену суму позову та судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.08.2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 08.09.2015 року о 10:00 годині.

До господарського суду Харківської області 02.09.2015 року представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву (вх. № 34693), в якому останній просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що ним, згідно зі спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 року № 20 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, укладеними між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківської області, Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації, Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством та Акціонерною компанією Харківобленерго заборгованість була оплачена без прострочення платежу. На підтвердження проведених оплат надав суду копії платіжних документів та копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 19.01.2015 року, від 16.02.2015 року, від 17.03.2015 року, від 15.04.2015 року, 18.05.2015 року.

Наданий представником відповідача відзив на позовну заяву та додані до нього документи прийняті судом до розгляду, досліджені та долучені до матеріалів справи.

08.09.2015 року до господарського суду Харківської області від представника позивача надійшла заява (вх. № 35817), відповідно до якої останній збільшує період виникнення заборгованості за період з січня 2015 року по липень 2015 року, з урахуванням чого просить суд в порядку ст. 22 ГПК України збільшити суму позовних вимог та стягнути з відповідача на свою користь суму 3% річних в розмірі 26,91 грн., пені в розмірі 10 407,01 грн., індекс інфляції в розмірі 28 112,42 грн.

Так, враховуючи приписи п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року (з подальшими змінами та доповненнями) та положення ст. 22 ГПК України, господарський суд приймає надану заяву до провадження та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

У судовому засіданні 08.09.2015 року було оголошено перерву до 22.09.2015 року о 10:45 год.

22.09.2015 року від представника позивача до господарського суду надійшли заперечення на відзив (вх. № 38039), відповідно до яких останній не погоджується з доводами відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву та при цьому зазначає, що укладання між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківської області, Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації, Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством та Акціонерною компанією Харківобленерго спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 року № 20 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, не звільняє відповідача від передбаченої договором господарсько-правовової відповідальності та не змінює строки оплати за спожиту електричну енергію. Вказані спільні протокольні рішення не змінюють та не припиняють зобов'язання сторін за Договором про постачання електричної енергії № 61-021 від 19.01.2005 року.

22.09.2015 року представником відповідача до суду було надано заяву (вх. № 37898), відповідно до якої останній просить суд долучити до матеріалів справи копії платіжних доручень, виписок по рахунку відповідача, копію постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 року по справі № 922/3285/15.

Всі надані представниками сторін документи, були прийняті судом до розгляду, досліджені та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.09.2015 року було оголошено перерву до 30.09.2015 року о 10:45 год.

У судовому засіданні 30.09.2015 року було оголошено перерву до 01.10.2015 року о 10:30 год.

01.10.2015 року до господарського суду Харківської області представник позивача надав додаткові пояснення (вх.№ 39510), відповідно до яких зазначив про сплату відповідачем, на підставі платіжного доручення №1034 від 26.08.2015 року 3% річних в розмірі 26,91 грн., з урахуванням чого просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 10 407,01 грн., індекс інфляції в розмірі 28 112,42 грн.

Присутній у судовому засіданні 01.10.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, з урахуванням наданих до суду пояснень та просив суд стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 10 407,01 грн. та індекс інфляції в розмірі 28 112,42 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.10.2015 року проти позову заперечував у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Надав пояснення по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників сторін, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом обєктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, встановив наступне.

19.01.2005 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивачем, постачальник) та Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством (відповідачем, споживачем) було укладено договір на постачання електричної енергії № 61-021 (Договір), відповідно до умов якого позивач постачає електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачує позивачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами. (арк.с. 14-19)

Відповідно до п. 9.11 договору, даний договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2005 року.

Крім того, умовами даного пункту передбачено, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік.

Так, у зв'язку з прийняттям нової редакції Правил користування електричної енергії згідно Постанови НКРЕ №105 від 04.02.2010 року, сторонами у справі було укладено Додаткову угоду від 15.01.2013 року та внесено зміни до Договору про постачання електричної енергії №61-021 від 15.01.2013 року. (арк.с. 20-24)

Відповідно до п. 9.4. Додаткової угоди від 15.01.2013 року до Договору про постачання електричної енергії №61-021 від 15.01.2013 року, вказаний договір був пролонгований на 2015 рік.

Відповідно до розділу 1 Додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії №61-021 від 19.01.2005 року, постачальник продає електричну енергію споживачу для потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у Додатку №3.1. "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього Договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно Закону України "Про електроенергетику" від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питання регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 (зі змінами та доповненнями) (Правила), договір є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Зокрема, укладення договору означає, що між сторонами досягнуто згоди з усіх його умов.

Пунктом 2.2.2. договору, з урахуванням вказаної додаткової угоди передбачено, що позивач електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням умов розділів 6 договору, відповідно до додатку № 1.

Пунктом 2.3.1 договору передбачений обов'язок відповідача виконувати його умови, та пунктом 2.3.3 обов'язок щодо своєчасної оплати позивачу вартості електричної енергії та інших нарахувань згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Згідно з п. 5 Додатку № 2 до договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток №20 "Акт про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділенні відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 банківських днів з дня його отримання.

В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Відповідно до п.1. Додатку №2 до договору, розрахунковий період встановлено споживачу з 01 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Як свідчать матеріали справи, позивач, як постачальник електричної енергії за договором, виконав свої зобов'язання по договору, здійснивши відпуск електричної енергії відповідачу у січні березні 2015 року.

Так, позивач на виконання умов договору за січень 2015 року поставив відповідачеві електричну енергію на загальну суму 209 377,37 грн., за лютий 2015 року на суму 311 906,63 грн. та за березень 2015 року на суму 379 480,00 грн.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Втім, як встановлено судом, відповідач свої зобов'язання за договором виконував не належним чином, та здійснив оплату отриманої від позивача електричної енергії не своєчасно.

Так, відповідачем платіжним дорученням за №14 від 02.04.2015 року було сплачено суму заборгованості в розмірі 521 284,00 грн. за період січень лютий 2015 року, платіжним дорученням №14 від 20.04.2015 року було сплачено суму заборгованості в розмірі 478 311,00 грн. за період лютий - березень 2015 року, платіжним дорученням №4 від 07.05.2015 року було сплачено суму боргу в розмірі 542 280,00 грн. за період березень квітень 2015 року.

Як встановлено судом, рахунок за №61021 за спожиту електричну енергію у січні на суму 209 377,37 грн., відповідачем було отримано 02.02.2015 року, зі строком оплати до 10.02.2015 року, втім, сплачений був лише 02.04.2015 року; рахунок за №61021 за спожиту електричну енергію у лютому 2015 року на суму 351 189,89 грн., відповідачем було отримано 02.03.2015 року, зі строком оплати до 11.03.2015 року, сплачено у повному обсязі 02.04.2015 року; рахунок №61021 за березень 2015 року на суму 379 480,00 грн., був сплачений відповідачем 20.04.2015 року.

Невиконання відповідачем покладеного на нього обов'язку щодо оплати поставленої електричної енергії у строки, встановлені договором, слугувало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача 2789,16 грн. 3% річних за липень 2015 року на суму 26,91 грн., 28 112,42 грн. індексу інфляції за квітень та травень 2015 року, пені за квітень 2015 року та липень 2015 року на загальну суму в розмірі 10 407,01 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування 3% річних та інфляційних втрат (розрахунок арк.с. 13, 98,) суд встановив, що такі нарахування відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним відносинам, що склалися між сторонами.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням №1034 від 26.08.2015 року на суму 26,91 грн., відповідачем було сплачено у повному обсязі 3% річних, проте, така проплата була здійснена відповідачем, вже після звернення позивача з даним позовом до суду, тому, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1. ст. 80 ГПК України.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в сумі 28 112,42 грн., які нараховані за період квітень та травень 2015 року.

Розглянувши вимогу позивача, щодо стягнення з відповідача пені за квітень 2015 року та липень 2015 року на суму в розмірі 10 407,01 грн., господарський суд виходить з наступного.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 додатку № 2 Порядок розрахунків до договору про постачання електричної енергії, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань, позивач проводить відповідачеві нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, та 3% річних з прострочення суми. При цьому сума грошового зобов'язання за цим договором повинна бути оплачена відповідачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені (арк.с. 13, 97), суд встановив, що такі нарахування здійснені правомірно, не спростовані відповідачем.

Разом з тим, господарський суд, зазначає, що відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд враховує те, що відповідач є неприбутковою організацією, фінансування відповідача здійснюється з державного бюджету, а отже відповідач не розрахувався з позивачем за отриману електричну енергію через недостатність фінансування з державного бюджету, суд також враховує те, що відповідачем фактично здійснена оплата спожитої електричної енергії, а за таких обставин, суд вважає за потрібне зменшити розмір стягуваної пені на 50% відсотків, стягнувши з відповідача на користь позивача пеню в сумі 5203,51 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач, у відзиві на позовну заяву (арк.с. 69-71) посилається на те, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківської області, Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації, Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством та Акціонерною компанією Харківобленерго було укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 року № 20 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету (арк.с. 72-84), якими змінено порядок та строки оплати за поставлену електроенергію, а тому, останнім не допущено прострочення платежів.

Розглянувши вказані доводи відповідача, господарський суд констатує, що протокольні рішення, на які посилається відповідач, стосуються виключно джерел та порядку фінансування оплати отриманого природного газу за Договором, а саме джерелом фінансування погоджено кошти державного бюджету. При цьому, жодних змін до умов Договору, зокрема, в частині строків оплати та відповідальності за прострочення, не вносилось, питання про його припинення чи заміну (новацію) не вирішувалось. Тобто, протокольні рішення жодним чином не змінюють та не припинять зобов'язань сторін за Договором, а лише свідчать про те, що відповідачу погоджене бюджетне фінансування оплати отриманої електричної енергії.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 11.06.2015 року по справі № 911/5643/14, Постанові Вищого господарського суду України від 10.06.2009 року по справі №35/401-09 та Постанові Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 року по справі № 922/2280/15.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі зменшення судом розміру неустойки судовий збір покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки. Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, п.1-1. ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства (64303, Харківська область, м.Ізюм, вул. Калініна, 11, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, п/р 5 в АТ "ОСОБА_3 Аваль", м. Київ, МФО 380805, ) пеню в розмірі 5203,51 грн., інфляційні втрати за квітень та травень 2015 року в сумі 28 112,42 грн., судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 3% річних в розмірі 26,91 грн. провадження припинити, на підставі п.1-1. ч.1. ст. 80 ГПК України.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 06.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_4

справа №922/4447/15