ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.09.15р. Справа № 904/6229/15

За позовом Публічного акціонерного товариства завод "Павлоградхіммаш" (м. Павлоград, Дніпропетровської області)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альянс" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення суми недоплаченого страхового відшкодування у загальному розмірі 332 495 грн. 76 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність № 19 від 16.02.2015)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 27 від 25.02.2015)

ОСОБА_3 - представник (довіреність № 29 від 24.09.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство завод "Павлоградхіммаш" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альянс" (далі-відповідач) суму недоплаченого страхового відшкодування у загальному розмірі 332 495 грн. 76 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 212 632 грн. 31 коп. - сума недоплаченого страхового відшкодування;

- 47 763 грн. 63 коп. - пеня;

- 2 569 грн. 06 коп. - 3% річних;

- 69 530 грн. 76 коп. - інфляційні втрати.

У позовні заяві позивач посилається на наступне.

Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альянс" у відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 23.0015868.03 від 05.11.2013, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, з вини водія автомобіля "Mazda-3", позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 81 300 грн. 00 коп., при цьому, з вказаним розміром позивач не погоджується з наступних підстав.

Акт про огляд пошкодженого автомобіля, що наявний у звіті № 010412/75 від 20.01.2015 складався без присутності представника позивача та його уповноваженою особою не підписувався і не узгоджувався.

При цьому, листом від 22.01.2015 № 22 відповідач повідомив позивача про те, що застрахований транспортний засіб є фізично знищеним, надавши для ознайомлення та підписання страховий акт та угоду про встановлення розміру (вартості) придатних залишків. Позивач наголошує, що страхове відшкодування, яке відповідачем було визначено у вказаних акті та угоді, було виплачено йому без підписання вказаних документів та згоди позивача.

В той же час, відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 1012/14/14 від 16.12.2014, який був складений судовим експертом ОСОБА_4 за участю уповноважених представників позивача та відповідача, при огляді пошкодженого транспортного засобу визначено, що вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу складає 293 932 грн. 31 коп. Отже, позивач вважає, що відповідач повинен здійснити доплату страхового відшкодування у розмірі 212 632 грн. 31 коп.

Крім того, відповідно до пункту 18.18. частини Б договору та пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення виплати страхового відшкодування з 03.02.2015 по 01.07.2015 у сумі 47 763 грн. 63 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення виплати страхового відшкодування з 03.02.2015 по 01.07.2015 у сумі 2 569 грн. 06 коп., втрати від інфляції у сумі 69 530 грн. 76 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 13.08.2015.

У судове засідання 13.08.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представником позивача був викладений зміст позову, наведені доводи в його обґрунтування.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем було здійснено страхове відшкодування на умовах, які були погоджені сторонами у договорі. Так, вартість залишків транспортного засобу визначалась як ціна ймовірного продажу (реалізації) залишків пошкодженого транспортного засобу, що визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків, зокрема, 20.01.2015 відповідачем було отримано комерційну пропозицію про викуп залишків пошкодженого транспортного засобу, про що було повідомлено позивача листом № 22 від 23.01.2015. Також, незважаючи на право відповідача використати лише один з наведених варіантів визначення розміру збитків, відповідач використав всі варіанти для визначення розміру збитків. Так, відповідач наголошує на тому, що ним правомірно було проведено розрахунок страхового відшкодування та здійснено, відповідно, виплату у розмірі 81 300 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2080 від 03.02.2015.

При цьому, в процесі розгляду справи, судом було зауважено, що з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин у справі, а також надання об'єктивної оцінки доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, є необхідність витребувати у сторін додаткові докази.

Так, ухвалою суду від 13.08.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 15.09.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових документів по справі.

В подальшому, за клопотанням позивача, ухвалою суду від 19.08.2015 було вирішено викликати у судове засідання, призначене на 15.09.2015, судового експерта - ОСОБА_4.

У судове засідання 15.09.2015 з'явилися представники позивача, відповідача, а також судовий експерт з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю 12.2 - визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданих власнику транспортного засобу ОСОБА_4 (свідоцтво № 544 від 30.05.2014).

Представником позивача були надані пояснення, в яких він наводить доводи щодо повного дотримання ним умов договору, а також наголошує на тому, що умови договору передбачають визначення розміру збитків, спричинених застрахованому транспортному засобу на підставі акту (висновку) автотоварознавчого дослідження (пункти 17.7.2., 17.8., 18.3. договору).

Представником відповідача долучені до матеріалів справи та оголошені пояснення, в яких він наполягає на тому, що ним у відповідності до умов договору було визначено розмір страхового відшкодування, а також виплачена вказана сума позивачу, у зв'язку з чим, відповідач зазначає, що його обов'язки за договором страхування виконані у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Так, у судовому засіданні 15.09.2015 судовий експерт надав пояснення з приводу складеного ним висновку, відповів на запитання суду, представників позивача та відповідача.

Від позивача надійшла заява, в якій він просить суд продовжити строк розгляду спору на 15 днів. Представник відповідача не заперечує проти продовження строку розгляду справи.

Ухвалою суду від 15.09.2015 клопотання позивача про продовження строку вирішення спору задоволено та продовжено строк розгляду спору по справі на 15 днів, терміном по 30.09.2015 включно.

При цьому, судом було зауважено, що з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин у справі, а також надання об'єктивної оцінки доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, існує необхідність у витребуванні додаткових доказів, а саме:

- від позивача - договір купівлі-продажу пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу - Toyota Venza (із зазначенням його вартості);

- від відповідача - документ, що підтверджує правовий статус особи, яка склала звіт № 010412/75 від 20.10.2014 - ОСОБА_5; правові підстави для застосування в розрахунках суми страхового відшкодування вартості залишків транспортного засобу - Toyota Venza після ДТП в сумі 260 700 грн. 00 коп.

У судовому засіданні 15.09.2015 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 25.09.2015.

У судове засідання 25.09.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Так, на виконання вимог ухвали суду, відповідачем 24.09.2015 були долучені до матеріалів справи додаткові пояснення, а також витребувані судом докази.

Позивачем, на виконання вимог ухвали суду, була долучена довідка-рахунок у копії.

У судовому засіданні 25.09.2015 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 30.09.2015.

Відповідачем 30.09.2015 було долучено до матеріалів справи додаткові докази.

У судовому засіданні 30.09.2015 представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представники відповідача просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У відповідності до положень статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так, 05.11.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альянс" (далі - страховик, відповідач) та Публічним акціонерним товариством заводом "Павлоградхіммаш" (далі - страхувальник, позивач) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 23.0015868.03 (далі - договір), предметом якого є страхування транспортного засобу - "Toyota Venza", 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить Публічному акціонерному товариству заводу "Павлоградхіммаш" (а.с.21). Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Строк дії договору страхування визначений з 00:00 годин 09.11.2013 до 24:00 год. 08.11.2014 (а.с.14-19).

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2014 о 23:40 годині на вул. Космічній в районі будинку 30 в м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, та транспортного засобу "Mazda-3", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9452775 та довідкою № 007761 від 20.10.2014 (а.с.22).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було, зокрема, пошкоджено застрахований позивачем автомобіль "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.22).

Як зазначає позивач у позовній заяві, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7, водія транспортного засобу "Mazda-3", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Отже, вина ОСОБА_7 у дорожньо-транспортній пригоді встановлена у судовому порядку.

Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 23.0015868.03 від 05.11.2013 дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої завдано пошкоджень автомобілю "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачу, є страховим випадком.

Відповідно до умов пунктів 16.1. договору у разі настання події, яка може у подальшому кваліфікуватись як страховий випадок, страхувальник зобов'язаний, зокрема:

- протягом одного робочого дня з моменту, коли страхувальнику стало відомо про подію, яка, згідно з переліком застрахованих ризиків, може бути визнана страховим випадком, відправити страховику інформацію про цю подію (по факсу, телеграфу, електронною поштою тощо) за формою, встановленою страховиком. Перевищення зазначеного строку є припустимим тільки у випадку, коли страхувальник не мав фізичної можливості своєчасно направити це повідомлення, зокрема, внаслідок ушкодження здоров'я під час настання цієї події;

- при настанні страхового випадку пред'явити представнику страховика для огляду пошкоджений транспортний засіб або залишки від нього, а також пошкоджені частини і деталі або залишки від них до розбирання чи ремонту і погодити зі страховиком порядок і строки подальших дій з врегулювання збитку;

- при настанні подій, з числа застрахованих згідно до умов договору, в найкоротший строк повідомити про подію відповідні в компетентні органи (МВС, ДАІ, службу пожежної охорони тощо) про факт настання випадку;

- вжити всіх можливих заходів для зменшення шкоди, заподіяної застрахованому ТЗ;

- повідомити страховика, у зв'язку з заподіянням шкоди транспортному засобу, про можливість пред'явлення права вимоги до третіх осіб, винних у заподіянні збитків;

- передати страховику документи, які є у страхувальника, необхідні для виплати страхового відшкодування;

- поставити пошкоджений транспортний засіб на узгоджену зі страховиком СТО в узгодженому з ним порядку.

Як зазначають представники позивача та відповідача, позивачем 20.10.2014 було повідомлено про настання страхового випадку, що мав місце 20.10.2014 о 23 год. 40 хв. в телефонному режимі та транспортовано евакуатором пошкоджений автомобіль "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на станцію технічного обслуговування ТОВ фірма "ОСОБА_8, ЛТД". Як зазначає відповідач у своїх поясненнях, о 02 год. 30 хв. 21.10.2014, це відбулося без узгодження, але і без заперечень на це з боку страховика, так як дана станція є офіційним представником марки "Toyota". Після чого представником страхувальника було надано заяву про настання страхового випадку, зареєстрованої за №11898 від 27.10.2014 із наданням копії посвідчення водія ОСОБА_6 серія ЯАВ №006090, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, серія САО № 283369 від 06.11.2012, копії довідки ВДАІ з місця ДТП № 007761 від 20.10.2014, передбачених умовами пункту 16 договору.

Після отримання від страхувальника копій необхідних документів, підтверджуючих факт настання страхового випадку, страховик, з метою встановлення обсягу збитку звернувся до оцінювача ОСОБА_5, який діє на підставі кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ № 307-ПК від 27.03.2014, для з'ясування вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як зазначає відповідач, на огляді пошкодженого автомобіля, що проводився на території станції технічного обслуговування ТОВ фірма "ОСОБА_8, ЛТД" був присутній представник страхувальника - ОСОБА_9 (а.с. 116 на звороті). При цьому, позивач заперечує факт присутності його представника, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи довідку, підписану головою правління Публічного акціонерного товариства заводу "Павлоградхіммаш" - ОСОБА_6 та начальником УП - ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_9 працював на підприємстві в період з 17.06.2010 водієм автотранспортних засобів, але 13.01.2014 був звільнений з підприємства за власним бажанням. Отже, ОСОБА_9 не є працівником Публічного акціонерного товариства заводу "Павлоградхіммаш" (а.с.62).

Отже, за завою відповідача (а.с.127) суб'єктом оціночної діяльності - ОСОБА_5 було складено звіт № 010412/75 про проведення оцінки вартості шкоди, спричиненої власнику автомобіля Toyota Venza, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску (а.с.96-109), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту склала 389 376 грн. 64 коп.; ринкова вартість зазначеного автомобіля склала 403 123 грн. 00 коп.

Як вказує відповідач, додатково станцією технічного обслуговування ТОВ фірма "ОСОБА_8, ЛТД" було надано рахунок № АМ12040 від 11.07.2014, згідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Toyota Venza, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням знижки (28 781,26 грн.) склала 336 217 грн. 06 коп. Також для з'ясування складових пунктів деталей, що підлягають заміни, згідно рахунку № АМ 12040 від 11.11.2014, страховиком було надано запит № 746 від 23.12.2014 до ТОВ фірма ""ОСОБА_8, ЛТД", отриманий 25.12.2014, стосовно необхідності заміни таких деталей, як рульова рейка, передній стабілізатор, наконечник рульової тяги, заміни підрамника, після чого листом № 404 від 29.12.2014 ТОВ фірма "ОСОБА_8, ЛТД" було повідомлено, що даний пошкоджений автомобіль з 27.11.2014 не перебуває на станції технічного обслуговування та був переданий представнику страхувальника, що унеможливило з'ясувати характер внутрішніх пошкоджень ходової частини пошкодженого автомобіля та є порушенням умов пункту 18.14.9. договору, а саме: позивач перешкоджав страховику або його представникам у визначенні обставин виникнення, характеру і розміру збитку.

Відповідно до калькуляції від 06.01.2015 № 11898 вартість відновлювального ремонту внаслідок пошкодження транспортного засобу - автомобіля "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 389 376 грн. 64 коп. (а.с.118-124).

При цьому, відповідачем була отримана комерційна пропозиція від 20.01.2015, в якій ОСОБА_11 пропонував придбати залишки пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю "Toyota Venza" 2012 року випуску за 260 700 грн.

Так, 23.01.2015 листом № 22 страховиком було надіслано страхувальнику інформацію щодо координат покупця залишків пошкодженого автомобіля, страховий акт та угоду про визначення розміру страхового відшкодування (повідомлення про вручення від 06.02.2015) (а.с.52-54). Але вказані документи не були підписані зі сторони позивача.

При цьому, сторонами у пункті 18.1. договору був визначений перелік документі для здійснення виплати страхового відшкодування страховику. Якщо документи, зазначені в пункті 18.1.1 - 18.1.9. договору, не надані у повному обсязі та/чи у потрібній формі, або оформлені із порушенням існуючих норм (відсутні номер, дата, штамп, підписи, з виправленням тексту тощо), то виплата страхового відшкодування не проводиться до ліквідації цих зауважень. Повідомлення про це страховик надсилає страхувальнику рекомендованим листом, який має бути відправлено протягом 10 робочих днів з дня отримання зазначених документів. Страховик має право затребувати також інші документи, наявність яких підтверджує причини та обставини страхового випадку та розмір збитків, якщо відсутність таких документів робить неможливим для страховика визначити факт, причини та обставини настання страхового випадку та визначити розмір завданого збитку. Строк складання страхового акту при цьому продовжується до моменту отримання таких додаткових документів та інформації. При виникненні спору щодо необхідності наявності таких додаткових документів, обов'язок довести необхідність в їхній наявності лежить на страховику (пункти 18.1.11 та 18.1.12. договору).

Так, 30.01.2015 страховиком було отримано заяву про виплату страхового відшкодування від 06.01.2015, та на її підставі було здійснено виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок страхувальника у розмірі 81 300 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2080 від 03.02.2015 (а.с.63).

Розрахунок суми страхового відшкодування був здійснений відповідачем наступним чином: 380 000,00 грн. (страхова сума) - 260 700,00 грн. (вартість залишків ТЗ після ДТП) - 38 000,00 грн. (франшиза 10% від страхової суми) = 81 300,00 грн. (страхове відшкодування).

Факт виплати свідчить про те, що позивачем було дотримано умови договору, що визначають процедуру звернення із відповідною заявою до відповідача, а отже заперечення відповідача в цій частині не можуть прийматися до уваги судом.

При цьому, відповідно до пункту 18.2. договору здійснення виплат страхового відшкодування проводиться, за вибором страховика та згідно до умов договору, одним із нижчезазначених способів, або їх поєднанням:

- шляхом виплати грошових коштів страхувальнику (вигодонабувачу) (в межах страхової суми);

- за письмовим розпорядженням страхувальника (вигодонабувача, власника ТЗ), виплата страхового відшкодування може здійснюватися безпосередньо виконавцю ремонтно-відновлювальних робіт та/або суб'єктам підприємницької діяльності з продажу (поставки) запасних частин, вузлів та агрегатів, шляхом оплати вартості наданих послуг (включаючи вартість запчастин, матеріалів та робіт), згідно відповідних кошторисів (рахунок-фактура, наряд-замовлення тощо);

- при повній конструктивній (фактичній) загибелі (повна конструктивна загибель (ПКЗ) - такий рівень пошкоджень транспортного засобу та/або ДО внаслідок настання страхового випадку, коли вартість відновлювального ремонту дорівнює або перевищує 80 відсотків від дійсної ринкової вартості ТЗ та/або ДО на день настання страхового випадку до моменту його настання), розмір страхового відшкодування визначається у розмірі збитку, який підлягає відшкодуванню згідно умов цього Договору при настанні ПКЗ, за вирахуванням франшизи, передбаченої для ПКЗ, та розміру раніш здійснених виплат страхового відшкодування за договором.

При цьому, відповідно до даних звіту № 010412/75 від 20.10.2014 ринкова вартість транспортного засобу - "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 403 123 грн. 00 коп. (а.с.106), а вартість відновлювального ремонту складає 389 376 грн. 64 коп.

Отже, з урахуванням викладених обставин, та враховуючи умови пункту 18.4. договору, відповідачем вказаний автомобіль було визнано конструктивно загиблим та здійснені подальші дії з урахуванням нижче викладених умов договору.

Так, розмір збитків, який підлягає відшкодуванню згідно умов договору при повній конструктивній загибелі, визначається за одним із зазначених у пунктах 18.4.1-.18.4.3 договору варіантом, при цьому варіант визначення збитків обирається страховиком:

- в розмірі страхової суми за договором, але не більше ринкової вартості ТЗ (ДО) на день настання страхового випадку до моменту його настання. При цьому, страхувальник передає всі права на пошкоджений ТЗ (ДО) страховику. Витрати по зняттю ТЗ з обліку покриваються страхувальником. При цьому 70% суми страхового відшкодування виплачується в встановленому законом порядку, а 30% - після передання ТЗ у власність страховика;

- в розмірі страхової суми за договором, але не більше ринкової вартості ТЗ (ДО) на день настання страхового випадку до моменту його настання, за мінусом вартості залишків, придатних для подальшого використання. При цьому вартість залишків ТЗ визначається наступним чином: згідно до акту (висновку) автотоварознавчої експертизи, або за згодою сторін, що підтверджується письмовою угодою сторін; як ціна ймовірного продажу (реалізації) залишків пошкодженого ТЗ (ДО) шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема онлайн-аукціон з продажу автомобілів, як правило, ТОВ "Українсько-Польське підприємство "Автоонлайн-Україна" чи аналогічні аукціони);

- в розмірі 70% меншої з двох сум - страхової суми чи ринкової вартості ТЗ (ДО) на день настання страхового випадку до моменту його настання (примітка: у разі визначення розміру збитків за варіантами, зазначеними у пункті 18.4.2 та пункті 18.4.3., залишки пошкодженого ТЗ залишаються у розпорядженні страхувальника (власника ТЗ, вигодонабувача).

При розрахунку страхового відшкодування також враховуються інші умови договору, в тому числі зазначені у розділі X договору (у випадку їх наявності). Загальний розмір сум страхового відшкодування протягом строку дії договору не може перевищити для конкретного транспортного засобу або додаткового обладнання - розміру страхової суми, встановленої для транспортного засобу та/або додаткового обладнання, але в будь-якому разі не більше ніж дійсна ринкова вартість транспортного засобу та/або додаткового обладнання, повністю аналогічного застрахованому на день настання страхового випадку до моменту його настання (пункти 18.8., 18.9. та 18.10. договору).

Так, відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування на підставі пункту 18.4.1. в розмірі страхової суми за договором, але не більше ринкової вартості ТЗ (ДО) на день настання страхового випадку до моменту його настання, яка відповідно до пункту VII розділу 1 договору складає 380 000 грн. 00 коп. При цьому, у зв'язку з тим, що пошкоджений транспортний засіб не було передано відповідачу, то ним вказана сума була зменшена на:

- суму, яка була запропонована відповідачу в оплату (купівлю) залишків автомобілю (260 700,00 грн.);

- згідно з пунктом VII розділу 1 договору на 38 000 грн. 00 коп. - безумовної франшизи за ризиком повної конструктивної загибелі, що становить 10% від страхової суми на момент укладання договору.

Отже, відповідачем була визначена сума страхового відшкодування у розмірі 81 300 грн. 00 коп. та, відповідно, 03.02.2015 вказана сума була сплачена позивачу.

При цьому, суд вважає, що проведена відповідачем процедура оцінки розміру збитків, завданих власнику автомобілю "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідає умовам договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 23.0015868.03 від 05.11.2013, а отже звіт № 010412/75 від 20.10.2014 не може бути належним доказом на підтвердження вартості відновлювального ремонту (389 376 грн. 64 коп. згідно звіту), ринкової вартості зазначеного автомобіля (403 123 грн. 00 коп.), як наслідок, віднесення пошкодженого автомобілю до конструктивно загиблого, а отже, є неправомірним здійснений на підставі його даних розрахунок суми страхового відшкодуванням - 81 300 грн. 00 коп.

До вказаного висновку суд прийшов з огляду на наступні умови договору.

Відповідно до пункту 17.8. договору вибір документів, що підтверджують розмір збитків і на підставі яких проводиться розрахунок та виплата суми страхового відшкодування, здійснюється виключно страховиком. При цьому, навіть якщо застосовуються документи, зазначені в пункті 17.7.1., страховик може вимагати проведення автотоварознавчої експертизи та складання акту, зазначеного в пункті 17.7.2. договору. Проведення експертизи та отримання акту, зазначеного в пункті 17.7.2., є обов'язковим при повній конструктивній загибелі транспортного засобу, а також за наявності обставин, що надають страховику можливість після виплати страхового відшкодування скористатись правом вимоги до осіб, відповідальних у настанні збитків.

Згідно з пунктом 17.7.2. акт (висновок) автотоварознавчої експертизи, яка проведена спеціалізованою організацією відповідно до методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України і діючої на дату настання події. Вибір експертної організації здійснюється страховиком або має бути погоджено з ним страхувальником або уповноваженою ним особою. Витрати на послуги експертів сплачуються страховиком.

При цьому, звіт № 010412/75 від 20.10.2014 не може вважатися актом (висновком) автотоварознавчої експертизи, яка проведена спеціалізованою організацією відповідно до методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України, що підтверджується наданими відповідачем сертифікатом № 17068/14 від 17.10.2014, кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача від 29.05.2008, посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача від 27.03.2014, та, відповідно звітом № 010412/75 від 20.10.2014.

Отже, вказані обставини свідчать про порушення відповідачем умов договору.

Представниками відповідача у судових засіданнях надавалися пояснення, що відповідач був позбавлений можливості провести дослідження, передбачене умовами пункту 17.8. договору, оскільки автомобіль без узгодження та повідомлення страхової компанії позивачем було переміщено з стоянки ТОВ фірма ""ОСОБА_8, ЛТД" на іншу стоянку. При цьому, будь-яких доказів звернення до позивача з вимогою надати пошкоджений автомобіль на огляд чи складання акту (висновку) автотоварознавчої експертизи відповідачем до матеріалів справи не надано. Крім того, представниками сторін у судових засіданнях було повідомлено, що таких листів та звернень від відповідача не надходило.

Крім того, суд зауважує, що відповідач, розуміючи свій обов'язок за договором щодо підтвердження факту повної конструктивної загибелі транспортного засобу, актом (висновком) автотоварознавчої експертизи, не провівши її, все-таки здійснює розрахунок страхового відшкодування та проводить виплату.

Судом також враховано, що вибір експертної організації повинен був здійснений саме відповідачем, або за його згодою (пункт 17.7.2. договору), чого, як свідчать матеріали справи та пояснення представників сторін у судових засіданнях, також зроблено не було.

При цьому, позивачем було подано заяву про проведення автотоварознавчого дослідження, з метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу - автомобілю "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.10.2014.

За результатами вказаного дослідження було складено висновок № 1012/14/14 експертного дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків від 16.12.2014 та встановлено наступне:

- ринкова вартість автомобілю "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 416 540 грн. 22 коп.;

- вартість відновлювального ремонту автомобілю "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 293 932 грн. 31 коп. (а.с.29-46).

Судом також зауважено, що під час огляду транспортного засобу був присутній представник відповідача - ОСОБА_3, при цьому, будь-яких зауважень чи заперечень з приводу обраного позивачем судового експерта висловлено не було. Доказів зворотного до матеріалів справи сторонами не надано. Підпис представника відповідача також вчинено без будь-яких застережень (а.с. 38 на звороті).

Отже, з системного аналізу всіх матеріалів справи та умов договору, суд приходить до висновку, що вказаний висновок № 1012/14/14 від 16.12.2014 є належним доказом підтвердження розміру матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.10.2014.

Доходячи вказаного висновку, судом було також враховано, що кваліфікація експерта, що проводив автотоварознавчу експертизу, підтверджена належними доказами, а висновок № 1012/14/14 від 16.12.2014 складений у відповідності до умов пунктів 17.7.2. та 17.7.3. договору.

Судом також було враховано, що на теперішній час транспортний засіб "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 проданий позивачем третій особі, а отже, його огляд та дослідження на теперішній час є неможливим.

Крім того, враховуючи висновки, викладені у висновку № 1012/14/14 від 16.12.2014, транспортний засіб "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не може вважатися повністю конструктивно (фактично) загиблим, в розумінні пункту 18.4. договору, оскільки згідно вказаного висновку, ринкова вартість автомобілю "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 416 540 грн. 22 коп., а вартість відновлювального ремонту становить 293 932 грн. 31 коп.

Отже, вказана обставина також підтверджує неправомірність здійсненого відповідачем розрахунку страхового відшкодування (його прядок, методика, застосовані величини), а також свідчить про правомірність позовних вимог позивача в цій частині.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства заводу "Павлоградхіммаш" підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Абзацом 1 статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України "Про страхування").

Згідно з положеннями статті 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Положеннями статті 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страховим випадком, у відповідності до частини 2 статті 8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Отже, як було зазначено вище, судом прийнято у якості належного доказу на підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу - автомобілю "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.10.2014, саме висновок № 1012/14/14 експертного дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків від 16.12.2014, з підстав, що були описані вище.

Так, частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, умови пункту 18.3. договору передбачають, що при пошкодженні транспортного засобу внаслідок настання ризиків "Збиток - ДТП", "Збиток - ПДТО" та "Збиток - Стихійні лиха та ІТП" (крім випадку повної конструктивної загибелі ТЗ чи ДО) розмір страхового відшкодування визначається у розмірі збитку, який підлягає відшкодуванню згідно умов договору, за вирахуванням франшизи, передбаченої договором.

Розмір збитку, який підлягає відшкодуванню згідно умов договору визначається страховиком з використанням наступної формули:

У = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де

1) Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

Вартість нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт (Ср) при розрахунку суми завданого збитку приймається в розрахунок в одному з наступних розмірів на вибір, виключно страховиком, з врахуванням умов договору:

- виходячи з вартості нормо-години ремонтних робіт, прийнятої на фірмовій СТО марок транспортного засобу, що і застрахований;

- виходячи з вартості нормо-години ремонтних робіт, що діють на СТО, узгодженій зі страховиком;

- виходячи з середньої регіональної вартості однієї нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт для даної моделі транспортного засобу даними довідкової літератури, зокрема довідника "Бюлетень автотоварознавця".

2) См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

Сс - вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Вартість необхідних для ремонту матеріалів (См) та вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту (Сс) визначається за вибором страховика:

- або згідно з документами узгодженими СТО, що буде виконувати такий ремонт (кошторис ремонтних робіт, рахунки-фактури, наряди-замовлення тощо);

- або згідно до акту (висновку) автотоварознавчої експертизи, якщо така була проведена;

- або згідно рахунків або цінових пропозицій суб'єктів підприємницької діяльності з продажу (поставки) запасних частин, вузлів, агрегатів та матеріалів для ремонту відповідної марки (моделі) ТЗ.

При цьому, здійснення заміни частин, агрегатів, вузлів та/або деталей пошкодженого ТЗ здійснюється тільки у випадку такої необхідності підтвердженої актом (висновком) автотоварознавчого експерта. В інших випадках здійснюється врахування тільки ремонту частин, агрегатів, та/або деталей пошкодженого ТЗ.

3) Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Коефіцієнт фізичного зносу (Ез) визначається відповідно до "Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів", або згідно розмірів фізичного зносу, нижченаведених у таблицях, 1, 2 та 3 цього пункту договору, в залежності від типу ТЗ та строку його є експлуатації.

Відповідно до статті 988, 990 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк та відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було сплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 81 300 грн. 00 коп. (а.с.63), яке було розраховано ним у відповідності до положень пункту 18.4. (при настанні повної конструктивної (фактичної загибелі)) наступним чином:

380 000 грн. 00 коп. (страхова сума) - 260 700 грн. 00 коп. (вартість залишків транспортного засобу після ДТП) - 38 000 грн. 00 коп. (франшиза 10% від страхової суми) = 81 300 грн. 00 коп.

Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку щодо неправомірності віднесення пошкодженого в ДТП транспортного засобу - "Toyota Venza", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 до повністю конструктивно (фактично) загиблого в розумінні умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 23.0015868.03 від 05.11.2013, оскільки вказаний факт не був підтверджений належними та допустимими доказами, а отже проведений відповідачем розрахунок суми страхового відшкодування також є неправомірним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо заперечень відповідача, викладених у поясненнях щодо недотримання позивачем процедури звернення для отримання страхового відшкодування, передбаченої умовами договору, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Так, позивач звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку від 27.10.2014 (а.с.153). При цьому, суд не приймає заперечення відповідача щодо неналежного її оформлення з посиланням на те, що вказана заява підписана невстановленою особою, оскільки вказані твердження не були підтверджені жодним доказом, крім того, представниками позивача у судових засіданнях вказане твердження також заперечувалось.

Страховий акт було складено відповідачем 22.01.2015. Також вказаний акт надсилався позивачем відповідачу разом з листом від 23.01.2015 № 22 (а.с.52-54).

При цьому, Закон України "Про страхування" та норми Цивільного кодексу України, що регулюють правовідносини у сфері страхування, пов'язують виплату страхового відшкодування не з наявністю чи відсутністю певних документів, а з настанням страхового випадку. І саме настання страхового випадку є підставою для виплати страхового відшкодування, а відсутність будь-якого необхідного документа може бути підставою лише для відстрочення терміну виплати страхового відшкодування до його надання. Отже заперечення відповідача, пов'язані з недоліками документів, які надавались позивачем, не можуть прийматися до уваги судом. Крім того, слід зазначити, що сплативши 03.02.2015 страхове відшкодування в сумі 81 300 грн. 00 коп., відповідач підтвердив дотримання умов договору позивачем в цій частині, а також відсутність підстав для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, передбачених пунктом 18.13. договору, а також відсутність підстав для затримки виплати страхового відшкодування, передбачених пунктом 18.12. договору.

Отже, дослідивши та проаналізувавши всі наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що розрахунок страхового відшкодування повинен бути здійснений у відповідності до умов пункту 18.3. договору, враховуючи часткову виплату, наступним чином:

293 932 грн. 31 коп. (вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) - 81 300 грн. 00 коп. (сума виплаченого страхового відшкодування) = 212 632 грн. 31 коп.

При цьому, за частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Враховуючи визначені контрагентами порядок та строки сплати страхового відшкодування, господарський суд встановив, що строк його оплати є таким, що настав 12.02.2015, у звязку з чим суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу - суми недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 212 632 грн. 31 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, у пункті 18.18. договору сторони передбачили, що при порушенні строку здійснення страхової виплати страховик сплачує штраф (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочки, від суми заборгованості за кожен день прострочки.

На підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що відповідачем його зобов'язання за договором були порушені, позивачем була нарахована пеня за прострочення виконання грошового зобовязання відповідачем в період з 03.02.2015 по 01.07.2015 в сумі 47 763 грн. 63 коп.

Так, судом встановлено, що розрахунок здійснений за невірно визначеним періодом прострочення, оскільки під час його визначення позивачем не було враховано положень пункту 18.15. договору.

Так, згідно з пунктом 18.15. договору строк виплати страхового відшкодування за ризиками "Збиток-ДТП", "Збиток-ПДТО" та "Збиток-Стихійні лиха та ІТП" складає 15 робочих днів після одержання страховиком всіх необхідних документів та складання страхового акту, з врахуванням умов, зазначених в пункті 18.10. договору.

Так, страховий акт було складено 22.01.2015, а отже граничний строк виплати страхового відшкодування є 12.02.2015.

Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Згідно з пунктом 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок пені за вказаним періодом, судом встановлено, що за період прострочення з 13.02.2015 по 01.07.2015 пеня складає 46 260 грн. 64 коп.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 46 260 грн. 64 коп.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем повного виконання зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування у строк, визначений умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були розраховані інфляційні втрати за період з лютого 2015 року по червень 2015 року у загальному розмірі 69 530 грн. 76 коп., які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

За змістом частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем, та встановлено, що він не відповідає вищевказаним вимогам та фактичним обставинам справи, оскільки позивачем нараховані інфляційні втрати за лютий 2015 року (місяць, в якому мав бути здійснений платіж), а отже, розрахунок інфляційних втрат також визнається судом необґрунтованим.

Так, враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за вказаним періодом, а саме: з березня 2015 року по червень 2015 року, судом встановлено наступне.

За період прострочення з березня 2015 року по червень 2015 року інфляційні втрати складають 62 954 грн. 53 коп.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 62 954 грн. 53 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 03.02.2015 по 01.07.2015 у загальній сумі 2 569 грн. 06 коп.

Під час перевірки розрахунку 3% річних, здійсненого позивачем, судом визначені ті ж помилки, що і в розрахунку пені, а саме: під час визначення періоду прострочення позивачем не було враховано положення пункту 18.15. договору.

Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, також визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних за вказаним періодом, судом встановлено наступне.

За період прострочення з 13.02.2015 по 01.07.2015 3% річних складають 2 429 грн. 25 коп.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 2 429 грн. 25 коп.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, судові витрати у справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альянс" (49083, м. Дніпропетровськ, вулиця Собінова, будинок 1; ідентифікаційний код 32495221) на користь Публічного акціонерного товариства заводу "Павлоградхіммаш" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вулиця Харківська, будинок 15; ідентифікаційний код 00217417) - 212 632 грн. 31 коп. - недоплаченого страхового відшкодування, 46 260 грн. 64 коп. - пені, 62 954 грн. 53 коп. - інфляційних втрат, 2 429 грн. 25 коп. - 3% річних, 6 485 грн. 54 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_12