ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 910/3540/15-г

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Палій В.В. і Харченко В.М.

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київгаз", м. Київ (далі - Товариство),

на рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2015 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015

зі справи № 910/3540/15-г

за позовом Товариства

до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Київ (далі - територіальне відділення АМК),

про визнання недійсним рішення.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - Криштова Р.С.,

відповідача - Портянка О.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання недійсним рішення адміністративної колегії територіального відділення АМК від 04.12.2014 № 120/01-рк у справі № 101-01/08.14 (далі - оспорюване рішення).

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.04.2015 (суддя Бондарчук В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015 (колегія суддів у складі: Мартюк А.І. - головуючий, Новіков М.М. і Зубець Л.П.), у позові відмовлено.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить скасувати оскаржувані рішення і постанову попередніх судових інстанцій з даної справи та визнати недійсним оспорюване рішення. Скаргу мотивовано порушенням господарськими судами у розгляді справи статті 19 Конституції України, статей 6, 12, 203 і 627 Цивільного кодексу України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин і висновків.

Згідно з оспорюваним рішенням:

- визнано, дії Товариства за результатами діяльності протягом ІІ півріччя 2013 року - І кварталу 2014 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з видачі технічних умов на газопостачання об'єктів споживачів до газових мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) товариства, розташованих на території м. Києва в межах розташування газових мереж (далі - Ринок), з часткою 100 %, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

- визнано дії Товариства, що полягають у встановленні необґрунтовано завищеної вартості послуг з технічних умов (далі - ТУ) на газопостачання об'єктів споживачів у разі скорочення терміну виконання робіт на 50 % та 80 % шляхом застосування коефіцієнтів 1,5 та 2,0 до затвердженої вартості робіт 1 924, 33 грн. і 548, 5 грн., порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон), у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на Ринку шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

- за зазначене порушення на Товариство накладено штраф у сумі 30 000 грн.

Становище Товариства на Ринку визначалося відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р.

У згаданий період часу Товариство було єдиною організацією, яка надавала послуги з видачі ТУ при нестандартному приєднанні об'єктів споживачів до газових мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) товариства, розташованих на території м. Києва. У споживачів відповідних послуг відсутня була альтернатива в їх отриманні.

Рішенням правління Товариства від 19.09.2011 № 9 ухвалено та головою правління Товариства затверджено вартість виконання робіт з видачі ТУ у м. Києві на газифікацію: промислових та комунально-побутових об'єктів; багатоквартирних, індивідуальних житлових будинків, квартир, які будуються або реконструюються; садових будинків - у розмірі 1 924, 22 грн. (з ПДВ) та на газифікацію існуючих індивідуальних житлових будинків та квартир, які не реконструюються, - у розмірі 548, 50 грн. (з ПДВ) (додаток 2).

У зазначеному рішенні правління Товариства передбачено, що у разі скорочення терміну виконання робіт з видачі ТУ на прохання замовника застосовується коефіцієнт до вартості робіт: при скороченні на 50% - 1,5 та при скороченні на 80% - 2,0.

Тобто при передбаченому Порядком доступу до єдиної газотранспортної системи України, затвердженим постановою НКРЕ від 19.04.2012 № 420 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2012 за № 721/21034), строку надання замовнику ТУ на зовнішнє та внутрішнє газопостачання об'єкта замовника протягом 15 робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви, ТУ на газифікацію у разі скорочення терміну виконання робіт повинні бути надані замовнику відповідно протягом 7 днів (на 50%) та 3 днів (на 80%).

Так, згідно із заявою гр. ОСОБА_7 про видачу ТУ (без прохання про скорочення терміну виконання робіт) ТУ видані на 5-й робочий день з дня подання заяви.

Згідно із заявою приватного акціонерного товариства "Нест-Ханнер" про видачу ТУ (без такого ж прохання) ТУ видані на 5-й робочий день з дня подання заяви.

Отже, Товариство, виконуючи роботи з видачі ТУ на газифікацію об'єктів споживачів у строк від 5 до 14 робочих днів з дня подачі заяви, отримувало від споживачів необґрунтовано завищену плату за виконання цих робіт, які виконувалися в межах передбаченого законодавством строку.

Водночас Товариством роботи з видачі ТУ на газифікацію об'єктів споживачів виконувалися у ті ж строки і за звичайних умов оплати (без застосування коефіцієнтів 1,5 і 2,0 до затвердженої вартості робіт).

Зокрема, згідно із заявою гр. ОСОБА_8 про видачу ТУ останні видано на 3-й робочий день з дня подачі заяви.

Відповідно до заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Європа" про видачу ТУ останні видані на 3-й робочий день з дня подання заяви.

Як передбачено пунктом 3.8.1 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджених постановою НКРЕ від 13.01.2010 № 12 (зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 15.01.2010 за № 29/1732, далі - Ліцензійні умови), ліцензіат має право отримувати додатковий прибуток шляхом виконання додаткових робіт, що пов'язані з провадженням господарської діяльності з розподілу газу, але не враховані в тарифі. Плата за виконання додаткових робіт установлюється ліцензіатом таким чином, щоб забезпечити відшкодування його виправданих витрат та отримання обґрунтованого прибутку при здійсненні цих робіт.

Встановлення Товариством завищеної вартості робіт з видачі ТУ на газифікацію об'єктів споживачів у разі скорочення терміну виконання робіт на 50 % та 80 % із застосування коефіцієнтів 1,5 та 2,0 до затвердженої вартості робіт 1 924,33 грн. і 548,5 грн. є економічно необґрунтованим, здійсненим шляхом механічного завищення вартості робіт при тих же затверджених місцевих нормах часу на виконання робіт, що суперечить пункту 3.8.1 Ліцензійних умов, оскільки в даному випадку розмір оплати отриманих споживачами послуг не відповідає фактичним витратам Товариства.

При цьому застосування Товариством коефіцієнтів до вартості робіт при скороченні на 50% - 1,5 та при скороченні на 80% - 2,0 терміну виконання робіт з видачі ТУ не відповідає фактичним витратам часу на виконання робіт та у більшості випадків є безпідставним.

Оспорюване рішення прийнято у межах визначених законом повноважень територіального відділення АМК та за результатами повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи № 101-01/08.14.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним.

Відповідно до приписів Закону:

- суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо, зокрема, на цьому ринку у нього немає жодного конкурента (частина перша статті 12);

- зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (частина перша статті 13);

- зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 1 частини другої статті 13);

- зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 2 статті 50);

- за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 1 статті 50 цього Закону накладаються штрафи у розмірі, передбаченому абзацом другим частини другої статті 52 Закону;

- підставами для, зокрема, визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на наведені законодавчі приписи, з'ясувавши, що зазначені в цій постанові дії Товариства вчинялися з порушенням Ліцензійних умов та за зловживання своїм монопольним (домінуючим) становищем на Ринку, а також встановивши відсутність передбачених Законом підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним, попередні судові інстанції дійшли не спростовуваного доводами касаційної скарги висновку про відсутність підстав і для задоволення позовних вимог зі справи.

Посилання скаржника на порушення господарськими судами статей 6, 12, 203 і 627 Цивільного кодексу України не береться до уваги ще й тому, що відповідні норми в силу частини другої статті 1 цього ж Кодексу не застосовуються до відносин у сфері публічного права, до якого належать, зокрема, положення законодавства про обмеження монополізму та захист від недобросовісної конкуренції.

Визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015 зі справи № 910/3540/15-г залишити без змін, а касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київгаз" - без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя В. Харченко