РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/21639/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Керч Ойл»

Про стягнення 22 658 340,57 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Кондрасій О.А. представник за довіреністю № 06/03/2015/1 від 06.04.15.

Від відповідача: Яценко Н.О. представник за довіреністю № б/н від 31.08.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Фортуна-банк» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керч Ойл» (далі - відповідач) про стягнення 22 658 340,57 грн., а саме: 22 004 526,85 грн. - заборгованості за кредитом, 151 921,66 грн. - заборгованості зі сплати процентів, 470 233,72 грн. - пені нарахованої на суму боргу по кредиту, 2 996,81 грн. - пені нарахованої на суму боргу по процентам, 23 661,53 грн. - 3% річних та 5 000,00 грн. - штрафу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем умов Договору про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04кл/111/1842/юр від 18.09.13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.15. порушено провадження у справі № 910/21639/15 та призначено її до розгляду на 10.09.15.

10.09.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано документи на виконання вимог ухвали суду від 25.08.15. та письмовий відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Керч Ойл» не заперечувало проти задоволення позову в частині стягнення 22 658 340,57 грн., проте, доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини, суду не надано.

В судовому засіданні 10.09.15. судом з'ясовано виконання сторонами вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 25.08.15. про порушення провадження у справі № 910/21639/15 в частині подання документів, та встановлено, що позивачем без поважних причин вимоги вказаної ухвали суду не виконано, витребуваних судом документів не подано, заяв, клопотань, в тому числі і в порядку ст. 38 ГПК України, суду не заявлено.

Відповідачем не надано доказів, що підтверджують викладені в письмовому відзиві на позовну заяву доказів.

В судовому засіданні 10.09.15. доведено до відома сторін, що в силу ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України. З приписів ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду є обов'язковою для виконання всіма органами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

Крім того, судом було зазначено, що відповідно до ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.

За результатами судового засідання 10.09.15. суд зобов'язав позивача виконати в повному обсязі вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 25.08.15. про порушення провадження у справі № 910/21639/15, зобов'язав відповідача надати докази на підтвердження обставин, викладених в письмовому відзиві на позовну заяву, та попередив, що за ухилення від вчинення дій, покладених на них господарським судом, можуть бути застосовані санкції, встановлені приписами п. 5 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вказане вище, судом в судовому засіданні 10.09.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 01.10.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 01.10.15. суд повторно з'ясовував виконання сторонами вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 25.08.15. про порушення провадження у справі № 910/21639/15 та встановив, що відповідачем не подано доказів на підтвердження обставин, викладених в письмовому відзиві на позовну заяву, позивачем не подано жодного документу на виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 25.08.15., в тому числі і оригіналів документів.

Заяв, клопотань, в тому числі і в порядку ст. 38 ГПК України, сторонами суду не заявлено.

Відповідно до п. 3.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

При цьому, судом враховано, що в судовому засіданні 01.10.15. представником позивача за довіреністю Кондрасієм О.А. вказано на те, що матеріали справи містять необхідну кількість доказів для розгляду справи № 910/21639/15 по суті заявлених позовних вимог та прийняття обґрунтованого рішення.

В судовому засіданні 01.10.15. позивачем підтримано позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 01.10.15. не заперечував проти позову.

Судом враховано, що за приписами ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Отже, з огляду на все викладене вище в сукупності суд розглядає справу № 910/21639/15 за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/21639/15.

В судовому засіданні 01.10.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.09.13. між позивачем (далі - Кредитор) та відповідачем (далі - Позичальник) було укладено Договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04кл/111/1842/юр (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Кредитор, за умови наявності кредитних ресурсів, зобов'язався надати грошові кошти (Кредит) Позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші зобов'язання, передбачені Договором. Надання Кредиту здійснюється в гривнях окремими частинами (траншами), зі сплатою 18% річних, в межах максимального ліміту заборгованості 60 000 000,00 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредит надається шляхом перерахування суми траншів з позичкового рахунку Позичальника на поточний рахунок позичальника, відкритий у позивача. Днем надання траншу вважається дата зарахування коштів Кредитором на позичковий рахунок Позичальника (п. 2.1 Договору).

Доказів виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором та перерахування траншів відповідачу (розпоряджень на видачу траншу по кредиту, заяви Позичальника, виписки по особовому рахунку відповідача, тощо) до матеріалів справи Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк» не подано.

При цьому, судом витребовувались докази фактичного надання кредиту за Договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Додатковою угодою № 30 від 15.06.15. до Договору сторони домовились, що кінцевим терміном повернення Кредиту є 15.07.15., а нараховані та несплачені проценти за січень-червень 2015 року сплачуються Позичальником по 30.06.15. включно.

При цьому, з доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що позивачем пред'явлено до стягнення проценти за Договором з 18.09.13. по 12.08.15., та що за період 18.09.13. по 31.03.14. проценти нараховувались в розмірі 18% річних, а за період з 01.04.14. по 12.08.15. в розмірі 21% річних.

Проте, на противагу вимогам суду про надання всіх додаткових угод та додатків до Договору, до матеріалів справи не подано жодної додаткової угоди до Договору (крім № 30 від 15.06.15.), з якої б вбачалась в тому числі і зміна розміру процентів з 18% на 21%.

Крім того, з доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що відповідачем здійснювались часткові проплати за Договором та погашалась заборгованість за кредитом та процентами.

Доказів такого часткового погашення заборгованості до матеріалів суду на надано, хоча такі докази витребовувались ухвалою суду про порушення провадження в даній справі.

Спір у справі виник в зв'язку з невиконання відповідачем умов Договору про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04кл/111/1842/юр від 18.09.13.

При цьому, подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно з приписами статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до стаття 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади, якщо вона є посадовою особою, та з прикладенням печатки, за її наявності.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.03 №55, "ДСТУ 4163-2003" "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Згідно з п 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.11. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

У разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України.

(Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 17.07.14. у справі № 910/21639/15).

Господарським судом міста Києва у справі № 910/21639/15 від позивача витребовувались і оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви для їх огляду в судовому засіданні так і всі додані до позовної заяви документи, завірені відповідно до 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.03 № 55, "ДСТУ 4163-2003" "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", оскільки додані Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк» до позовної заяви № 874/07 від 14.08.15. копії документів взагалі жодним чином не засвідчені.

Позивачем не подано було ні належним чином засвідчених копій документів ні оригіналів для огляду судом.

У зв'язку з цим ксерокопії Договору, додаткової угоди № 30 від 15.06.15. до нього, які міститься в матеріалах справи, не можуть бути прийняті судом до уваги.

У відповідності до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12. № 6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Подання позивачем доказів необхідне для безпосереднього сповіщення останнім про знані їм відомості та докази у справі, з'ясування наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги в їх сукупності, вирішення інших питань.

Згідно з частиною третьою статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому судом враховано, що доведення належними засобами доказування певних обставин по справі, ГПК України покладається саме на особу, яка на ці обставини посилається (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові № 30/5009/2733/11 від 02.04.12.).

Втім позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів для встановлення того, чи мали місце обставини, на які він посилається, та не подано доказів на їх підтвердження.

За вказаних обставин не приймається судом як не обґрунтовані пояснення відповідача про те, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Крім того, за приписам ст. 78 ГПК України визнання позову відповідачем викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи.

Окремої заяви про визнання позову відповідачем не подано, а в письмовому відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні 01.10.15. викладено правову позицію про те, що відповідач не заперечує проти позовних вимог.

Крім того, суд, який вирішує спір, не зв'язаний заявою відповідача про визнання позову (п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.11. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Оскільки жодними належними та допустимими доказами не доведено надання позивачем відповідачу кредиту за Договором, його розмір, підстав для нарахування процентів за Договором та їх розмір, не подано доказів здійснених відповідачем частковим сплат, вказане унеможливлює встановлення дійсного розміру заборгованості відповідача за Договором у разі його наявності.

За таких установлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 22 004 526,85 грн. - заборгованості за кредитом, 151 921,66 грн. - заборгованості зі сплати процентів.

Оскільки вимоги про стягнення пені нарахованої на суму боргу по кредиту, пені нарахованої на суму боргу по процентам, 3% річних та штрафу є похідними вимогами від стягнення заборгованості по кредиту і процентам, в задоволенні яких судом відмовлено, то вони так само задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З наведеного вбачається, що до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк» жодними належними засобами доказування не доведено суду порушення з боку відповідача його законних та охоронюваних інтересів.

Отже, суд відмовляє в позові повністю.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.10.15.

Суддя Т.М. Ващенко