УХВАЛА

07.10.2015Справа № 5011-19/13959-2012

За заявою Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" про заміну сторони виконавчого провадження

За позовом Публічного акціонерного товариства "Сведбанк"

До Публічного акціонерного товариства "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу"

Про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

Від заявника: Косенко А.П. (дов. №140/4/2015),

Від позивача: не з'явився,

Від відповідача: не з'явився,

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" про звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно Іпотечного договору № 420/ІП-1 від 19.07.2007 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2012 порушено провадження у справі №5011-19/13959-2012, призначено розгляд справи на 22.10.2012 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.12.2012 позовні вимоги задоволено повністю.

04.01.2013 видано накази на виконання рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2012 року.

ПАТ "Авант-Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 22.07.2015 прийнято заяву ПАТ "Авант-Банк" до провадження та призначено до розгляду на 03.09.2015 року.

За наслідками розгляду заяви ПАТ "Авант-Банк" 03.09.2015 судом винесено ухвалу про відкладення розгляду заяви на 22.09.2015 року.

22.09.2015 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду заяви на 07.10.2015 у зв'язку із неявкою сторін до судового засідання.

До судового засідання 07.10.2015 з'явився представник заявника, просив задовольнити заяву про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на обставини та факти, викладені у заяві.

Розглянувши заяву ПАТ «Авант-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи, суд встановив наступне.

Подана заява обґрунтована тим, що на підставі договору застави майнових прав від 12.02.2015, укладеного між ПАТ "Авант-Банк" та ПАТ "Дельта Банк", майнові права за Кредитним договором № 420 від 29.11.2005 передані в заставу ПАТ "Авант-Банк".

Заявник, що з 03.03.2015 ПАТ "Авант-Банк" набув прав та обов'язків кредитора за кредитним договором № 420 від 29.11.2005 та відповідно за Іпотечним договором №420/ІП-1 від 19.07.2007 року.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 12.02.2015 року між ПАТ "Авант-Банк" (заставодержатель/апелянт) та ПАТ "Дельта Банк" (заставодавець/позивач) укладений договір застави майнових прав (далі - договір застави), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., зареєстрований в реєстрі №236, відповідно до п.1.1. якого предметом застави за цим договором є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними особами, зокрема, кредитний договір № 420 від 29.11.2005 між ЗАТ «Тас-Інвестбанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого за кредитними договорами є заставодавець за цим договором, та ВАТ «ТОДАК» («Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу»).

У пункті 3.1.4. договору застави сторони зазначили, що заставодержатель має право, зокрема: звертати стягнення на предмет застави (отримання вимоги, що випливає із заставленого права) і реалізувати заставлені майнові права і задовольнити за їх рахунок свої грошові вимоги за кредитним договором у повному обсязі до настання терміну виконання заставодавцем відповідних зобов'язань, у тому числі у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення заставодавця до категорії неплатоспроможних.

Пунктом 3.1.5. договору застави передбачено право заставодержателя самостійно без звернення до суду здійснювати реалізацію майнових прав, наданих заставодавцем у забезпечення за кредитом.

Умовами пункту 4.7. договору застави сторони погодили, що у разі прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації/призначення ліквідатора/реорганізації (злиття/ приєднання/ виділення) заставодавця (ПАТ "Дельта Банк"), заставодержатель набуває всіх прав та обов'язків кредитора до боржників за кредитними договорами/договорами застави/договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за договором.

На підставі постанови Правління Національного банку України №150 від 02.03.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З огляду на вищевикладене, заявник стверджує про набуття ним з 03.03.2015 року ПАТ прав та обов'язків кредитора за кредитним договором № 420 від 29.11.2005 та відповідно за Іпотечним договором №420/ІП-1 від 19.07.2007 року.

Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом №67 від 11.03.2015 року, затвердженого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію АТ "Дельта Банк", комісія затвердила результати перевірки, якою виявлено, що договір застави майнових прав від 12.02.2015 року є нікчемним. Цим же рішенням було доручено Генеральному департаменту правового забезпечення діяльності банку направити повідомлення про нікчемність правочину заявнику згідно статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в разі необхідності розпочати претензійно-позовну роботу щодо застосування наслідків нікчемності правочинів (договорів).

Згідно п.п. 1,5,7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

За приписами ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно частини 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ст.572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст.576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Тобто, у розумінні наведеної норми майнові права можуть бути предметом застави, якщо вони можуть бути відчужені заставодавцем і на них може звертатися стягнення.

Відповідно до ст.190 Цивільного кодексу України та ст.3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", майнові права визначаються як будь-які права, пов'язані з майном. Наведені правові акти застосовують поняття "майнові права" які відмінні від поняття "майно". Майнові права (як і майно) є відчужуваними.

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст.589 ЦК України).

Відповідно до ст.590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі ліквідації юридичної особи - заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Разом з тим, ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Відповідно до ст.25 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 1 Закону України "Про заставу" встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Отже, укладання договору застави не передбачає заміну кредитора у зобов'язанні на відміну від правочину відступлення права вимоги, за яким відповідно до ст. 512 ЦК України здійснюється така заміна кредитора у зобов'язанні.

Аналогічну правову позицію про те, що заміна кредитора у зобовязанні в силу положень ст.ст. 512, 513 здійснюється, зокрема, у формі правочину, шляхом укладання договору відступлення права вимоги, а договір застави за своєю правовою природою не є договором про відступлення права вимоги, викладена в постановах Верховного Суду України від 12.08.2011 у справі №33/341, від 12.09.2011 у справі №11/384 та Вищого господарського суду України від 17.11.2011 у справі №20-6/57-10-1631.

Згідно п.2 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Отже, через введення тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" втратив можливість щодо будь-якого відчуження майна банку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником по справі № 5011-19/13959-2012.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Керуючись статтями 25, 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" про заміну сторони виконавчого провадження - відмовити.

Суддя К.В. Полякова