Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

"29" вересня 2015 р. Справа № 927/1071/15

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, вул. 1-го Травня, 115, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, вул. Зарічна, 9, смт. Олишівка, Чернігівський район, Чернігівська область, 15575

про стягнення 21180,24 грн.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_3, адвокат, посвідчення ЧН № 000035 від 30.06.2015

Від відповідача: ОСОБА_4 довіреність № 750 від 08.06.2015, представник

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 10840,50 грн боргу, 1145,46 грн пені, 839,51 грн. річних, 8354,77 грн. інфляційних за договором купівлі-продажу № Кос-00000010 від 25.05.2012 та 2000,00 грн. відшкодування послуг адвоката.

Відповідач відзивом на позов, позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 10000,00 грн. визнав, в решті позовних вимог заперечив посилаючись на часткові оплати та необґрунтованість підстав нарахування пені, річних та інфляційних, складний фінансовий стан та відсутність доходу.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача суд

Встановив:

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

25.05.2012 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (продавець, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу № Кос-00000010 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязується на протязі дії договору поставляти покупцю товар ( в тому числі, але не виключно запасні частини для вантажних автомобілів) та напівпричепів (причепів), авто хімію, мастила (оливи), супутні товари для автотранспорту та інше) за його замовленнями окремими партіями за цінами, в асортиментів (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних, які є невідємною частиною договору (далі товар), а покупець зобовязується приймати товар та оплачувати його на встановлених договором умовах (п. 1.1. договору).

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. договору загальний обсяг та асортимент (номенклатура) товару, що поставляється за цим договором, визначається кількістю та асортиментом товару, поставленого окремими партіями за всіма видатковими накладними відповідно до умов договору на протязі його дії. Договір діє з моменту його підписання до 31.12.2012( п. 2.1. договору). Загальна сума договору складає суму ціни товару, вказану в видаткових накладних протягом дії договору.

Згідно з п. 4.1. договору ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами в видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії товару.

Покупець зобовязаний провести повний розрахунок за отриману по накладній партію товару у встановлений сторонами термін (п. 5.1. договору). Відповідно до п. 5.1.2 договору при проведенні поставки з відстроченням платежу покупець сплачує суму ціни товару протягом терміну зазначеного у видатковій товарній накладній, після приймання зазначеної партії покупцем від постачальника (дати підписання покупцем накладної постачальника).

У відзиві на позов та в судовому засіданні представник відповідача заперечував проти укладення договору № Кос-000010, оскільки підпис та печатка відповідача виконана за допомогою факсимільного звязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками (в редакції, діючій на дату укладання договору). Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо .

Відповідно до ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

При цьому сторонами належним чином оформлено та підписано особисто з засвідченням підпису відтиском особистої печатки видаткові накладні № КМРН-000405 від 29.11.2012 на суму 11621,02 грн., № КМРН-000416 від 30.11.2012 на суму 4977,36 грн., № КМРН-000453 від 28.12.2012 на суму 3034,56 грн., підставою (умовою) продажу в яких зазначено договір № Кос-000010 від 25.05.2012. Таким чином, сторони підтвердили укладеність вказаного договору за яким і були вчинені фактичні дії по купівлі-продажу товару, визначеному в вищевказаних накладних.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав свої зобовязання за договором, передав відповідачу товар на суму 19632,94 грн., що підтверджується видатковими накладними № КМРН-000405 від 29.11.2012 на суму 11621,02 грн., № КМРН-000416 від 30.11.2012 на суму 4977,36 грн., № КМРН-000453 від 28.12.2012 на суму 3034,56 грн. (а.с. 10-12). Термін оплати визначено в накладних дата оформлення накладної.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, відповідач, взяті на себе зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару вчасно не виконав, вартість товару оплатив частково, що підтверджується банківськими виписками від 25.06.2013, від 12.09.2013, від 12.04.2013, від 27.12.2014 платіжними дорученнями № Р24132801А219298661 від 14.09.2015 на суму 500,00 грн, № Р24132801А583324022 від 03.08.2015 на суму 340,50 грн., та листом відповідача та платника (ОСОБА_4І.) № 05 від 21.09.2015 про зарахування платежів за вказаними платіжними дорученнями в рахунок погашення заборгованості відповідача. Позивачем прийнято вказані платежі в рахунок сплати боргу відповідачем, що підтвердив представник позивача в судовому засіданні та позивач розрахунком боргу (а.с. 33). Враховуючи невірне визначення відповідачем підстав платежу та наявність переплати за іншим договором, позивачем проведено зарахування частини платежів в рахунок оплати боргу за накладними, що є підставою даного позову. До подачі позову до суду відповідачем сплачено 8792,44 грн., після подачі позову 840,50 грн. (враховуючи проведення взаємозаліку після порушення провадження у справі).

Відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки борг в сумі 840,50 грн. сплачено відповідачем після подачі позову, провадження у справі в частині стягнення 840,50 грн. боргу підлягає припиненню за відсутністю предмету спору з віднесенням судових витрат в цій частині вимог на відповідача.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті вартості товару, суму заборгованості визнано відповідачем, вимоги позивача по стягненню 10000,00 грн. боргу є правомірними і підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

За визначенням статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до п.п. 10.3. договору при простроченні оплати товару покупець за вимогою постачальника сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню, нараховану на суму заборгованості за весь період прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення.

Позивачем нараховано та предявлено до стягнення 1145,46 грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання в період з 30.11.2012 по 30.05.2013.

Відповідно до ст.. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

На день предявлення позову строк позовної давності про стягнення штрафних санкцій закінчився.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення ( ч.3 ст.. 267 Цивільного кодексу України).

Представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до вимог про нарахування пені. Заява відповідача прийнята судом.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 1145,46 грн задоволенню не підлягають, в позові в цій частині вимог повинно бути відмовлено.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення 839,51 грн. річних за період прострочки оплати з 30.11.2012 по 30.07.2015, включно, та 8354,77 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2012 по червень 2015 року, включно.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати товару.

Відповідач не надав доказів сплати даних сум нарахувань.

Таким чином, вимоги позивача по стягненню 839,51 грн. річних підлягають задоволенню.

Враховуючи арифметичну помилку при розрахунку інфляційних, а саме сукупного індексу інфляції, належна до стягнення сума інфляційних складає 8339,05 грн.

Заперечення відповідача стосовно нарахування інфляційних та річних не приймаються судом за безпідставністю. У суду відсутні підстави для зменшення розміру інфляційних та 3% річних оскільки ці нарахування не є штрафними санкціями.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

01 липня 2015 року між адвокатом ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 25-26).

Відповідно до умов п.1.1 договору, адвокат зобовязується надати клієнтові правову допомогу в господарський справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу №Кос-000010 від 25.05.2012 в господарському суді Чернігівської області.

Відповідно до п. 5.1 договору сторони домовились, що за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.1., клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 2000,00 грн.

В матеріалах справи наявні копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 30.06.2015, та квитанція до прибуткового касового ордера № 1/15 від 30.07.2015, відповідно до якого позивач сплатив адвокату 2000,00грн. з підставою "договір про надання правової допомоги від 01.07.2015".

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року №7, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Пунктом 6.5 вищезазначеної Постанови передбачено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судові витрати у вигляді судового збору та відшкодування послуг адвоката покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, згідно ст.. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ст. 80, ст.. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині вимог про стягнення 840,50 грн. основного боргу.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ ОСОБА_2, код, вул. Зарічна, 9, смт. Олишівка, Чернігівський район, Чернігівська область на користь ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ ОСОБА_1, код НОМЕР_1, 14000, м. Чернігів, вул. 1-го Травня, буд. 115, 10000,00 грн. основного боргу, 839,51 грн. 3% річних, 8339,05грн. інфляційних втрат, 1726,84 грн. судового збору та 1890,35грн. витрат на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 02.10.2015 року

Суддя Н.О. Скорик