донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

05.10.2015 справа №908/2507/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівСгара Е.В Гези Т.Д., Кододової О.В.
при помічнику судді за участю представників сторін від позивача: від відповідача: від третьої особи: від прокурора: розглянувши апеляційну скаргу Фенченко Б.М. не прибув не прибув не прибув не прибув Заступника прокурора Запорізької області, м.Запоріжжя в інтересах держави в особі Енергодарської міської ради, м.Енергодар Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від22 червня 2015 р.
у справі№ 908/2507/14 (суддя Місюра Л.С.)
за позовом Прокурора міста Енергодара Запорізької області,м.Енергодар Запорізької області в інтересах держави в особі Енергодарської міської ради, м.Енергодар Запорізької області
до відповідача за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаТовариства з обмеженою відповідальністю "Тавр Лимитед", м.Енергодар Запорізької області Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, м.Запоріжжя
про про припинення права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,1354 га.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.08.2014р. по справі №908/2507/14 було відмовлено в задоволенні позовних вимог прокурора міста Енергодара в інтересах держави в особі Енергодарської міської ради, м. Енергодар до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тавр Лимитед" м. Енергодар, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області м. Запоріжжя, про припинення права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,1354 га.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.11.2014р. вказане рішення місцевого суду скасоване, прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Постановою Вищого господарського суду від 25.03.2015р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.11.2014р. та рішення господарського суду Запорізької області від 18.08.2014р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду, рішенням господарського суду Запорізької області від 22.06.2015р. по справі №908/2507/14 було відмовлено в задоволенні позовних вимог прокурора міста Енергодара в інтересах держави в особі Енергодарської міської ради, м. Енергодар до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тавр Лимитед" м. Енергодар, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області м. Запоріжжя, про припинення права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,1354 га.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, заступник прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 22.06.2015р. по справі №908/2507/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду від 22.06.2015р. по справі №908/2507/14 є таким, що прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що споруди, які знаходяться на спірних земельних ділянках не змінюють їх цільове призначення, вважає, що спірна земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, що підтверджується відповідними актами Держсільгоспінспекції в Запорізькій області та судовими актами. Вважає, що відсутність рішення органу місцевого самоврядування щодо припинення права на постійне користування земельною ділянкою не позбавляє права прокурора на звернення до суду з відповідним позовом.

Прокурор в процесі розгляду скарги наполягав на її задоволенні.

Позивач у судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив.

Відповідач у судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив.

Третя особа у судове засідання не прибула, причини неявки не повідомила

Фіксування судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку, встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, первинним користувачем спірної земельної ділянки був виробничий кооператив "Агро", який набув відповідних прав на земельну ділянку у 1990 році.

Згідно акту вибору та обстеження земельної ділянки від 10.04.1990 №78, який засвідчений усіма членами державної комісії та скріплений відповідними печатками, земельна ділянка надавалась кооперативу "Агро" під будівництво виробничої бази.

Рішенням Енергодарської міської ради від 17.04.1990р. №78 "Про затвердження актів вибору земельних ділянок" кооперативу "Агро" було затверджено передачу земельної ділянки площею 1,6 га та дозволено проведення проектних та будівельних робіт на вказаній ділянці.

Згідно установчого договору від 29.12.1991р. мале підприємство "Тавр Лимитед" стало правонаступником кооперативу "Агро".

Державна реєстрація Малого підприємства "Тавр Лимитед" проведена 19.03.1992р. на підставі рішення Енергодарського міськвиконкому №69, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію №13619511 від 06.02.1995р.

Державна комісія здійснила обстеження земельної ділянки та розташованої на ній бази, та дійшла висновку про можливість розташування бази на цій ділянці, що підтверджується актом вибору та обстеження від 06.04.1992 №91.

Рішенням Енергодарської міської ради від 24.04.1992р. №3 Малому підприємству "Тавр Лимитед" (у подальшому реорганізованому в Товариство з обмеженою відповідальністю "Тавр Лимитед") було відведено земельну ділянку під розміщення господарських будівель для обслуговування пляжної зони площею 1, 31 га. У складі цієї ділянки була виділена окрема ділянка площею 0,6 га під будівництво промислової бази, що підтверджується рішенням Енергодарської міської ради від 07.09.1994 № 9.

У березні 2000 року Енергодарською міською радою проведена інвентаризація земельної ділянки та затвердженні межі фактичного користування відповідачем 11 354 га з цільовим призначенням "під виробничу базу", що підтверджується рішенням Енергодарської міської ради № 1 від 29.03.2000.

Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ІІ-ЗП № 002363 від 06.12.2001р. земельна ділянка надана у постійне користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Тавр Лимитед» для виробничої бази ділянка №1, ділянка №2 - для розміщення будівель для обслуговування пляжної зони.

Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області було проведено перевірку за додержанням відповідачем вимог земельного законодавства, яку було оформлено актом перевірки дотримання об'єктами господарювання вимог законодавства №5 від 06.02.2014 р. (далі акт перевірки).

За результатами перевірки встановлено, що відповідач використовує наступні земельні ділянки: - ділянка №1 площею 10469,44 кв.м. - для розташування виробничої бази; - ділянка №2 площею 884,53 кв.м. для розташування будівель для обслуговування пляжної зони.

У пункті 16.2 акту перевірки фахівцями інспекції з посиланням на пункт "а" частини першої статті 91, пункт "а" частини першої статті 96 Земельного кодексу України, абзац третій пункту "а" статті 6 Закону України № 963-ІУ, пункт 5 Методики, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №963, зазначено, що товариством використовуються земельні ділянки не за цільовим призначенням.

В розділі ІІІ акту перевірки вказується, що товариством порушуються вимоги статті 96 Земельного кодексу України.

В результаті перевірки встановлено, що на земельній ділянці № 1 наданій для розташування виробничої бази, розташовується двоповерхова будівля, дві альтанки відкритого типу з навісом, господарча будівля, водно - моторний гараж та чисельні замощення. Земельна ділянка № 1 для розташування виробничої бази не використовується, виробнича база не функціонує, виробничий процес не ведеться. На земельній ділянці №2 площею 884, 3 кв. м, наданій для розташування будівель для обслуговування пляжної зони, розташоване кафе - закусочна "Риф", ділянка використовується не за цільовим призначенням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000283 посадові особи відповідача, виконуючи організаційно - розпорядчі та адміністративно-господарські функції, неналежним чином поставилися до виконання своїх службових обов'язків, передбачених положеннями статутних документів товариства, стосовно забезпечення законного, у тому числі за цільовим призначенням, використання земельної ділянки, та у період 1999 - 2009 років, в порушення вимог пункту "г" частини 2 статей 61, 96, 125, 126 Земельного кодексу України, пункту 4 частини 2 статті 89 Водного кодексу України, частини 2 статті 48 Закону України "Про охорону земель", частини 1 статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пункту 8 "Порядку користування землями водного фонду", якими забороняється використання, у тому числі для будівництва, земельних ділянок, розташованих у прибережних захисних смугах уздовж річок та навколо водойм, без оформлення відповідних дозволів, на вказаній земельній ділянці, яка розташована у прибережній захисній смузі уздовж Каховського водосховища та згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ЗП № 002363 від 06.12.2001 надана у постійне користування відповідачу для розміщення виробничої бази та для розміщення споруд для обслуговування пляжної зони, допустили незаконне будівництво, яке виразилося у самовільному зведені будівель та споруд, без отримання відповідачем відповідних дозвільних документів в органах державної влади та місцевого самоврядування на зміну цільового призначення земельної ділянки та проведення на ній будівельних робіт.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 квітня 2014 у справі № 316/751/14-к (провадження №1 - кп /316/103/14) Братуху Юрія Миколайовича звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 367 Кримінального кодексу України у зв'язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження за обвинуваченням Братухи Юрія Миколайовича у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 367 Кримінального кодексу України закрито.

У зв'язку із вищезазначеними діями відповідача, прокурор звернувся до суду із позовом про припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Прокурор, в якості підстав для задоволення апеляційної скарги та позовних вимог посилався на акти перевірки Держсільгоспінспекції в Запорізькій області від 06.02.2014р., якими встановлено нецільове використання вищезазначених земельних ділянок, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. по справі №808/5106/14, наявністю самовільного будівництва на зазначених ділянках, постанову про закриття кримінального провадження стосовно колишнього директора відповідача Братухи Ю.М. та той факт, що відсутність рішення органу місцевого самоврядування щодо припинення права на постійне землекористування не позбавляє права прокурора на звернення до суду з відповідним позовом.

При розгляді вищевказаних вимог, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно цієї статті у комунальній власності перебувають, зокрема усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Статтею 12 цього кодексу визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Статтею 143 Земельного кодексу України передбачені підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку. Зокрема, пунктом "а" частини першої 1 цієї статті передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначення.

Під використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням, слід розуміти таке використання, яке здійснюється в інших цілях, ніж ті, для яких її було виділено.

Таким чином, для примусового припинення права користування земельною ділянкою потрібно довести належними доказами в розумінні ст. 33-35 Господарського процесуального кодексу України, факт нецільового використання земельної ділянки.

Як вже зазначалось вище, відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ІІ-ЗП № 002363 від 06.12.2001р. земельна ділянка надана у постійне користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Тавр Лимитед» для виробничої бази ділянка №1, ділянка №2 - для розміщення будівель для обслуговування пляжної зони.

Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області було проведено перевірку за додержанням відповідачем вимог земельного законодавства, яку було оформлено актами перевірки дотримання об'єктами господарювання вимог законодавства від 06.02.2014 р.

В результаті перевірки встановлено, що на земельній ділянці № 1, наданій для розташування виробничої бази, розташовується двоповерхова будівля, дві альтанки відкритого типу з навісом, господарча будівля, водно - моторний гараж та чисельні замощення. Земельна ділянка № 1 для розташування виробничої бази не використовується, виробнича база не функціонує, виробничий процес не ведеться. На земельній ділянці №2 площею 884, 3 кв. м, наданій для розташування будівель для обслуговування пляжної зони, розташоване кафе - закусочна "Риф", ділянка використовується не за цільовим призначенням.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.10.2014р. по справі №808/5106/14 визнано протиправними дії Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області в частині призначення та проведення 06.02.2014р. позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавр Лимитед».

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. по справі №808/5106/14 скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.10.2014р. по справі №808/5106/14 та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову.

При цьому, в вищезазначеній постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду вказано, що справа по суті встановлених перевіркою порушень не розглядається, оскільки наявність/відсутність самих порушень не оскаржена, а оскаржені лише дії старшого державного інспектора сільського господарства Державної інспекції сільського господарства в Запорізької області Нагорного Д.С. щодо оформлення результатів перевірки, обставини якої викладені в актах від 06.02.2014р.

Таким чином, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. по справі №808/5106/14 не встановлено факту нецільового використання відповідачем земельної ділянки.

Статтею 144 Земельного кодексу України визначено порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства.

Так, згідно із частиною першою цієї статті у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

Частиною другою цієї статті встановлено, що у разі не усунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою. А частиною третьою вказаної норми передбачено, що рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою може бути оскаржене землекористувачем у судовому порядку.

Таким чином статтею 143 Земельного кодексу України передбачені підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку, а статтею 144 цього кодексу визначено порядок припинення права користування такими земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.04.2010 №6-11831св08.

З приписів наведених вище норм права також вбачається, що волевиявлення органу місцевого самоврядування щодо набуття і припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства, здійснюється шляхом прийняття відповідних рішень.

З матеріалів справи вбачається, що державним інспектором сільського господарства та державним інспектором з охорони довкілля не складались протоколи про порушення та не видавались відповідачу відповідні вказівки про його усунення.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення державного інспектора сільського господарства або державного інспектора з охорони довкілля до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою та як наслідок останнім не приймалось жодних рішень про припинення права користування земельною ділянкою, наданою відповідачу.

Вищевказане свідчить про недотримання встановленого діючим законодавством порядку припинення права користування земельними ділянками, що є підставою для відмови у позові, про що було вірно зазначено місцевим господарським судом.

Доводи прокурора стосовно визнання колишнім директором відповідача Братухи Ю.М вини у нецільовому використанні землі, переданої у постійне користування ТОВ "Тавр Лимитед", що встановлено в ухвалі Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 квітня 2014 не приймаються до уваги колегією суддів апеляційного суду, з огляду на те, що ухвала суду про звільнення від кримінальної відповідальності не має преюдиціального значення відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що прокурором не доведено, що споруди, які розташовані на спірних земельних ділянках № 1 (для виробничої бази ділянка) та №2 (для розміщення будівель для обслуговування пляжної зони) змінюють цільове призначення зазначених земельних ділянок та не надано належних доказів, в розумінні ст.ст. 32-35 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про використання Товариством з обмеженою відповідальністю "Тавр Лимитед" м.Енергодар спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Приймаючи вказану постанову колегія суддів враховувала, в тому числі, той факт, що вказівки Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 25.03.2015р. по даній справі, є обов'язковими під час нового розгляду в силу ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, з огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів, які б свідчили про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, враховуючи недотримання порядку припинення права користування земельною ділянкою, передбаченого ст. 144 Земельного кодексу України, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 22.06.2015р. по справі №908/2507/14 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області, м.Запоріжжя в інтересах держави в особі Енергодарської міської ради, м.Енергодар Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 22.06.2015р. по справі №908/2507/14 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.06.2015р. по справі №908/2507/14 - залишити без змін.

Стягнути з Енергодарської міської ради (71502, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Курчатова, 11, ) на користь державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 609 грн.

Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: О.В. Кододова

Т.Д. Геза