КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа№ 910/8877/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Лобаня О.І.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 06.10.2015 року по справі № 910/8877/15 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 09.06.2015 року) по справі № 910/8877/15 (суддя - Полякова К.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання договору недійсним.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі № 910/8877/15 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, позивач, публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" по справі № 910/8877/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксов В.В.

У зв'язку з перебуванням суддів Куксова В.В. та Ільєнок Т.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/8877/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Сулім В.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2015 року по справі № 910/8877/15 відновлено публічному акціонерному товариству "Полтаваобленерго" строк на подання апеляційної скарги та прийнято її до провадження і призначено перегляд рішення на 06.10.2015 року.

У зв'язку з виходом судді Ільєнок Т.В. з відпустки та перебуванням суддів Тарасенко К.В. та Суліма В.В. в інших судових засіданнях розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/8877/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В. та Лобань О.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року по справі № 910/8877/15 прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до провадження зазначеною колегією.

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на підставі ст. 96 ГПК України не надано до суду заперечень на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні надав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" - без задоволення.

Представник позивача в судове засідання 06.10.2015 року не з'явився, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштових відправлень №041 від 17.08.2015 року.

Колегією суддів враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 98 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегією суддів враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року по справі № 910/8877/15 - необхідно залишити без змін, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2013 року між публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго", в особі голови правління Засіменка Є.Ю. та фінансового директора Мартинюка С.І., які діяли на підставі статуту (позивач, покупець) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" в особі першого заступника голови правління Франчука В.Г. (відповідач, продавець) укладено договір № 294-ПР купівлі-продажу природного газу (договір, а.с. 8-13).

Відповідно до умов договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 року природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1. договору продавець передає покупцю з 01 січня 2014 року по 31 січня 2014 року газ обсягом до 314890 тис. м. куб.

Пунктом 5.2. договору визначено, що ціна за 1000 куб. м. газу становить 3113,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%, - податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 287,00 грн., крім того ПДВ - 20 % - 57,40 грн., всього з ПДВ - 344,40 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3462,26 грн., крім того ПДВ - 20%, що складає - 692,45 грн. Всього - 4 154,71 грн.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширюється на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до повного їх виконання (п. 11.1 договору).

Не погоджуючись з зазначеним договором, публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання його недійсним.

За твердженням апелянта, укладення та підписання спірного договору зі сторони позивача здійснювалось головою правління Засіменко Є.Ю. та фінансовим директором Мартинюк С.І з перевищенням наданих їм повноважень, оскільки сума договору перевищує 500000,00 грн.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами, відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України .

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Місцевим господарським судом встановлено, що спірний договір з боку відповідача підписано Засіменко Є.Ю. та Мартинюком С.І., які на момент підписання договору обіймали посади голови правління та фінансового директора відповідно.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що пунктами 10.14.16, 11.17.1 Статуту позивача, в редакції станом на час укладання спірного договору, передбачено, що голова правління та фінансовий директор мають право без попереднього погодження з наглядовою радою укладати правочини, вартість яких не перевищує 500000,00 грн.

Так, в матеріалах справи відсутні докази попереднього погодження наглядовою радою або виконавчою дирекцією дій голови правління та фінансового директора позивача щодо укладення спірного договору.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що після укладення спірного договору природний газ надавався відповідачем та приймався позивачем, останнім здійснювалась його часткова оплата (а.с. 34-47).

Згідно з частиною 1 статті 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Пунктом 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

В матеіралах справи наявеі акти приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 року за газ поставлений у січні 2014 року, корегуючий акт від 20.06.2014 року за газ спожитий у січні 2014 року, від 18.06.2014 року за газ поставлений у лютому 2014 року, корегуючий акт від 20.06.2014 року за газ спожитий у лютому 2014 року, від 18.06.2014 року - за газ поставлений у березні 2014 року, корегуючий акт від 20.06.2014 року за газ спожитий у березні 2014 року, від 18.06.2014 року - за газ поставлений у квітні 2014 року, корегуючий акт від 20.06.2014 року за газ спожитий у квітні 2014 року від 18.06.2014 року, від 30.06.2014 року, від 31.07.2014 року. Перелічені акти підписані двома сторнами. Позивач частково оплатив отриманий природний газ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо схвалення позивачем правочину в розумінні ст. 241 Цивільного кодексу України.

Аналогічну позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 02.04.2015 року по справі № 911/4245/14.

Як зазначалося вище, позивачем підписано акти приймання-передачі природного газу (що не заперечується сторонами). Зазначені акти підписано Засіменко Є.Ю. та Мартинюком С.І. Підписи усіз осіб співпадають з підписами на спірному договорі, який в свою чергу скріплений печаткою позивача.

Колегія суддів зазначає, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує форму правочину, в якій його вчинено - письмову, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі.

Відповідачем, в свою чергу, не надано суду доказів втрати, підробки чи передачі печатки іншій особі.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" та скасування рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі № 910/8877/15 - залишається без змін.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 09.06.2015 року) по справі № 910/8877/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі № 910/8877/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8877/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

О.І. Лобань