ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р.Справа № 916/420/15-г

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Н.В. Комендатенко

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго про стягнення 188771,75 грн., -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2015 р. Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго про стягнення пені у розмірі 42319,45 грн., інфляційних витрат у розмірі 126025,18 грн. та 3% річних у розмірі 20427,12 грн., за порушення умов договору купівлі-продажу природного газу №13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013 р. в частині порушення зобовязань щодо строків оплати за поставлений газ.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.02.2015 р. (суддя Степанова Л.В.) позовну заяву ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 916/420/15-г та справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.04.2015 р. по справі № 916/420/15-г у задоволенні позову ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 р. вказане рішення господарського суду Одеської області від 14.04.2015 р. у справі № 916/420/15-г залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2015 р. касаційну скаргу ПАТ НАК Нафтогаз України задоволено частково, рішення господарського суду Одеської області від 14.04.2015 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 р. у справі № 916/420/15-г скасовано, а вказану справу направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 21.07.2015 р. було проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/420/15-г, за результатами якого вказану справу передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Петрову В.С.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.07.2015 р. справу № 916/420/15-г прийнято до провадження судді господарського ОСОБА_3 та розгляд справи призначено в засіданні суду.

Відповідач під час нового розгляду справи, не погоджуючись з позовними вимогами у повному обсязі, надав контррозрахунок суми пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 192-195) з урахуванням вимог постанови ВГСУ від 14.07.2015 р. у даній справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненернго" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/4036-БО(Р)-23 (а.с. 10), відповідно до п. 1.1 якого позивач як продавець зобовязується передати у власність відповідачу як покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору № 13/4036-БО(Р)-23 продавець передає покупцеві у вересні 2013 року газ в обсязі 1 241,108 тис.куб.м, спожитий покупцем у період січень серпень 2013 року.

Згідно п. 3.2 договору № 13/4036-БО(Р)-23 приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 5.2 цього договору передбачено, що ціна за 1000 куб. м. газу, спожитого в період січень червень 2013 року, становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб.м газу 3 884,78 грн., крім того ПДВ 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Відповідно до п. 5.2.2 договору ціна за 1000 куб.м газу, спожитого в період липень - серпень 2013 року, становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб.м газу 3823,78 грн., крім того ПДВ 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4588,54 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ, що передається згідно з п. 2.1 цього договору, здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання передачі газу, зазначеному у п. 3.3 цього договору

Згідно з окремими положеннями п. 7.2 договору № 13/4036-БО(Р)-23 у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів і діє в частині передачі газу до 30 вересня 2013 року включно, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 договору № 13/4036-БО(Р)-23).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, вищевказаний договір купівлі-продажу газу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищенаведених умов договору ПАТ "НАК "Нафтогаз України" протягом січня - квітня 2013р. було поставлено, а КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненернго" прийнято природного газу на загальну суму 5785717,83 грн. згідно з актами приймання передачі природного газу від 30.09.2013 р. (а.с. 15-18)

Так, з наявних в матеріалах справи копій виписок банку, платіжних доручень, а також листа № 2542 від 30.09.2013р. вбачається, що відповідачем в свою чергу на виконання умов договору №13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013 р. було сплачено заборгованість за отриманий природний газ у розмірі 401717,83 грн., а 4839000 грн. зараховано в рахунок погашення заборгованості за договором №13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013 р. згідно з листом КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" №2542 від 30.09.2013 р.

Однак, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" вказує, що відповідачем було погашено заборгованість за отриманий за договором № 13/4036-БО(Р)-23 від 30.09.2013р. природний газ, але з порушеннями строків цих оплат, що і стало підставою для звернення до господарського суду із заявленим позовом про стягнення пені у розмірі 42319,45 грн., інфляційних втрат у розмірі 126 025,18 грн. та 3 % річних у розмірі 20 427,12 грн., всього 188771,75 грн.

Разом з тим господарським судом встановлено, що 22 жовтня 2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області (сторона-1), Департаментом фінансів Одеської обласної державної адміністрації (сторона-2), Департаментом розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації (сторона-3, Комунальним підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (сторона-4) та Національною акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") № 870/30 (надалі договір № 870/30 від 22.10.2014 р.), предметом якого відповідно до п. 1 є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 р. N 30.

Відповідно до пунктів 2-6 договору № 870/30 від 22.10.2014 р. сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведені взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні-1 в сумі 545 000 грн. на підставі рішення Мінфіну. Сторона-1 перераховує на рахунок сторони-2 кошти в сумі 545000 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-2 перераховує на рахунок сторони-3 кошти в сумі 545 000 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-3 перераховує на рахунок сторони-4 кошти в сумі 545 000 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню.

Згідно з п. 7 договору № 870/30 від 22.10.2014 р. сторона-4 перераховує на рахунок сторони останньої, крім іншого, кошти в сумі 545 000 грн. у тому числі податок на додану вартість 90 833,33 грн., згідно з договором від 30.09.2013р. № 13/4036-БО(Р)-23 за 2013 рік.

Пунктом 8 договору № 870/30 від 22.10.2014р. передбачено, що сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Відповідно до п. 15 договору № 870/30 від 22.10.2014 р. сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають жодної претензії стосовно предмета договору.

Як вбачається з платіжного доручення № 29 від 21.11.2014 р., копія якого міститься в матеріалах справи, КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" на підставі договору № 870/30 від 22.10.2014 р. сплачено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за спожитий природний газ за 2013 рік за договором від 30.09.2013 № 13/4036-БО(Р)-23, у розмірі 545000 грн.

Отже, як на момент звернення ПАТ НАК "Нафтогаз України" до господарського суду із зазначеним позовом до КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, так і на момент розгляду справи, у відповідача відсутня заборгованість за поставлений природний газ.

Наразі з позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, нараховану за період з 04.10.2013р. по 14.03.2014 р. в сумі 33 473,05 грн., за 04.10.2013 р. в сумі 8846,40 грн., у загальному розмірі 42319,45 грн., інфляційні втрати за період жовтень 2013 р. листопад 2014 р. у загальному розмірі 126025,18 грн. та 3% річних за період з 04.10.2013 р. по 03.04.2014 р. в сумі 15716,02 грн., за період з 04.10.2013 р. по 03.04.2014 р. в сумі 4711,10 грн. у загальному розмірі 20427,12 грн., згідно наданого розрахунку.

Разом з тим суд зазначає, що умовами договору № 870/30 від 22.10.2014 р. передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2013 № 13/4036-БО(Р)-23.

Так, за змістом підпунктів 2 пунктів 10 договору № 870/30 сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. В п. 15 договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені договором № 870/30.

Натомість для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про організацію взаєморозрахунків № 870/30, які діяли як на момент звернення позивача до суду із заявленим позовом, так і на момент розгляду справи. Враховуючи відсутність порушень з боку відповідача строків розрахунку за поставлений природний газ, суд не вбачає підстав для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Подібну правову позицію наведено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 р. у справі № 917/2519/14 в аналогічній справі, предметом спору в якій був типовий договір купівлі-продажу природного газу з такими ж самими умовами, як і спірний договір (пункти обох договорів є ідентичними). Враховуючи те, що висновки ВСУ є обовязковими для господарського суду згідно положень ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими.

Стосовно зазначених в постанові ВГСУ від 14.07.2015 р. у даній справі вказівок про необхідність дослідження обставин стосовно того, що сторони, уклавши вказаний договір, змінили порядок і строк проведення розрахунків виключно в частині лише заборгованості в сумі 545000 грн. за природний газ, поставлений за договором №13/4036-ЮО(Р)-23 від 30.09.2013 р., тоді як позивачем в період з 04.10.2013р. по 14.03.2014р. нараховувалися пеня, інфляційні втрати та 3% річних не на суму 545000 грн., а на більші суми заборгованостей за березень-квітень 2013р., які поступово погашалися відповідачем., суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, умовами договору № 870/30 від 22.10.2014 р. були змінені взагалі строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2013 р. № 13/4036-БО(Р)-23, а не виключно стосовно суми боргу в розмірі 545000 грн. Тому суд не вбачає підстав для зясування обставин щодо суми заборгованостей, на які нараховувались за період з 04.10.2013р. по 14.03.2014р. пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

Той факт, що відповідач здійснив контррозрахунок суми пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 192-195) з урахуванням вимог постанови ВГСУ від 14.07.2015 р. у даній справі, на думку суду, не свідчить про часткову обґрунтованість позовних вимог та їх визнання відповідачем.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про стягнення з Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго 188771,75 грн. є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго про стягнення 188771,75 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 02 жовтня 2015 р.

Суддя В.С. Петров