ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.10.2015 Справа №905/1225/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Горлівка Донецької області, ,

до відповідача, Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 2 199,44 грн.,

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: не зявився, -

Згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 28.09.2015р. по 01.10.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Горлівка Донецької області, звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою №51юр-1079/15 від 03.06.2015р. до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 2 199,44грн., у тому числі 1 809,28 грн. суми боргу за активну електроенергію спожиту у вересні-грудні 2014р., 29,73грн. 3% річних нарахованих з 30.01.2014р. до 06.02.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у січні, березні, травні, вересні-грудні 2014р., 243,61грн. інфляційних витрат нарахованих з 01.03.2014р. до 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у березні-травні, вересні-грудні 2014р., 116,82 грн. сума пені нарахованої з 01.07.2014р. до 06.02.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у травні, вересні-грудні 2014р.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1225/15 визначено суддю Кротінову О.В.

04.08.2015р. означений позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1225/15.

В подальшому розгляд справи відкладався на підставі приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору про постачання електричної енергії №1776 від 17.12.2008р. із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості електроенергії по рахункам за січень, березень, квітень, травень, вересень -грудень 2014р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних витрат.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок заявлених позовних вимог, у копіях: договір про постачання електричної енергії №1776 від 17.12.2008р. із додатком №5 до нього; акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за січень, березень-травень, вересень-грудень 2014р.; рахунки за електроенергію №30/1776 за період січень, березень-травень, вересень-грудень 2014р., а також копії документів, що підтверджують правовий статус підприємств; довіреності на представників.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.1, 3, 11, 16, 509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 54, 55, 56, 58 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.26, 27 Закону України «Про електроенергетику», Правила користування електричною енергією.

28.08.2015р. електронною поштою від позивача надійшли копії: заперечення №51юр-1581/15 від 21.08.2015р. на клопотання щодо надання розстрочки виконання рішення суду; заперечення №51юр-1580/15 від 21.08.2015р. щодо доводів відповідача стосовно неправомірного нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат, зауважено про нарахування штрафних санкцій до дати набрання чинності Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» та на безпідставність посилання на форс-мажорні обставини, з огляду на відсутність доказів у підтвердження їх існування у межах спірних правовідносин.

Документи долучено до матеріалів справи.

15.09.2015р. позивачем долучено до матеріалів справи у копіях: акт звірки розрахунків станом на 01.09.2015р. із супровідним листом №3998 від 07.09.2015р.; пояснення №51юр-115 від 15.09.2015р.

16.09.2015р. відповідачем надано відзив №05/1510 від 16.09.2015р., за змістом якого в частині нарахування штрафних санкцій заперечує, посилаючись на відсутність вини, обставини непереборної сили та положення Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Разом із відзивом суду представлено копії: сертифікатів (висновок) Торгово-промислової палати України №1201 від 29.10.2014р. та №1735 від 25.11.2014р. про настання обставин непереборної сили; висновку Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12.03 від 03.07.2014р.; довідки №03/01/900 від 30.06.2015р. про стан заборгованості по заробітній платі;акту звірки заборгованості за станом на 01.09.2014р.; документів у підтвердження правового статусу підприємства; довіреності на представника.

30.09.2015р. електронною поштою від відповідача надійшли копії: пояснень №51юр-1651/15 від 29.09.2015р., в яких зазначено про своєчасний розрахунок відповідача за зобовязаннями березня 2014р., банківської виписки за 27.03.2014р., платіжних доручень №111 від 31.01.2014р., №296 від 27.03.2014р., №466 від 14.05.2014р. та №589 від 29.07.2014р.

Документи долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 01.10.2015р. підтримав позовні вимоги з урахуванням пояснень №51юр-1651/15 від 29.09.2015р..

Представник відповідача у судове засідання 01.10.2015р. не зявився, причин неявки не повідомив, витребувані документи надано.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Заперечення позивача №51юр-1581/15 від 21.08.2015р. на клопотання щодо надання розстрочки виконання рішення судом до уваги не прийнято, оскільки в матеріалах справи таке клопотання відповідача відсутнє.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

17.12.2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго» (нині Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго») (далі-Постачальник) та Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу», в особі Словянського регіонального виробничого управління (далі-Споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №1776, згідно з яким Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача із загальною (за всіма обєктами) приєднаною потужністю 15,0кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

За умовами вказаного договору Постачальник, зокрема, зобов'язався постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до р.5, та з урахуванням умов р.6 цього договору; згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання на межах, визначених додатком №2 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» до цього договору; із дотриманням на межі балансової належності електромереж Постачальника граничних показів якості електричної енергії, визначених державними стандартами (п.п.2.2.2 договору), а Споживач зобов'язався, зокрема, оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та №5 «Порядок розрахунків» до цього договору (п.п.2.3.4 договору).

Пунктом 9 додатку №5 «Порядок розрахунків» до означеного правочину встановлено строк оплати отриманого Споживачем рахунку у термін не більше 10 операційних днів від дня його отримання.

При цьому, за визначеннями п.3 означеного додатку, розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється на підставі акта прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), який складається представниками Постачальника і Споживача.

Матеріали справи містять акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) січень, березень-травень, вересень-грудень 2014р., що підписані сторонами та скріплені печатками.

Згідно даних актів обсяги спожитої відповідачем електроенергії наступні:

- у січні 2014р. активна електроенергія 3 987 кВт/год на суму 4 939,42 грн.;

- у березні 2014р. активна електроенергія 3 302 кВт/год на суму 4 090,78 грн.;

- у квітні 2014р. активна електроенергія 2 652 кВт/год на суму 3 285,50 грн.;

- у травні 2014р. активна електроенергія 1 005 кВт/год на суму 1 304,89 грн.;

- у вересні 2014р. активна електроенергія 110 кВт/год на суму 162,82 грн.;

- у жовтні 2014р. активна електроенергія 241 кВт/год на суму 356,72 грн.;

- у листопаді 2014р. активна електроенергія 396 кВт/год на суму 586,16 грн.;

-у грудні 2014р. активна електроенергія - 466 кВт/год на суму 703,58 грн..

З представлених суду доказів вбачається, що позивачем відповідачу виставлені рахунки за спожиту ним енергію відповідно до договору про постачання електричної енергії №1776 від 17.12.2008р., у визначений спірний період.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Згідно п.5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 р. (далі - ПКЕЕ) договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

За умовами п.6.1. ПКЕЕ, розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Розрахунковий період становить один місяць, за винятком випадку, передбаченого пунктом 6.8 цих Правил. Обсяги електричної енергії, які підлягають оплаті, мають визначатися відповідно до даних розрахункового обліку електричної енергії про її фактичне споживання за винятком випадків, передбачених цими Правилами.

Положеннями пп.2 п.10.2. ПКЕЕ встановлено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання виконав належним чином, поставив відповідачеві за період січень, березень-травень, вересень-грудень 2014р. активної електричної енергії в обсязі 12 159 кВт/год на загальну суму 15 429,87 грн., а відповідач її прийняв без заперечень, що підтверджується відповідними актами прийняття-передавання електроенергії.

Рахунок на оплату:

спожитої у січні 2014р. активної електроенергії на суму 4 923,66 грн. (з урахуванням часткової оплати) отриманий відповідачем 15.01.2014р.;

спожитої у березні 2014р. активної електроенергії на суму 4 090,78 грн. отриманий відповідачем 17.03.2014р.;

спожитої у квітні 2014р. активної електроенергії на суму 3 285,50 грн. отриманий відповідачем 15.04.2014р.;

спожитої у травні 2014р. активної електроенергії на суму 1 304,89 грн. отриманий відповідачем 15.05.2014р.;

спожитої у вересні 2014р. активної електроенергії на суму 162,82 грн. отриманий відповідачем 15.09.2014р.;

спожитої у жовтні 2014р. активної електроенергії на суму 356,72 грн. отриманий відповідачем 15.10.2014р.;

спожитої у листопаді 2014р. активної електроенергії на суму 586,16 грн., отриманий відповідачем 17.11.2014р.;

спожитої у грудні 2014р. активної електроенергії на суму 703,58 грн. отриманий відповідачем 17.12.2014р., про що свідчать відповідні відмітки на цих документах.

Повноваження особи, що здійснила приймання перелічених документів від імені Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», в особі Словянського регіонального виробничого управління підтверджено довіреностями останнього №б/н від 20.12.2013р.

Приймаючи до уваги відомості представлені позивачем, відповідач згідно банківської виписки за 27.03.2014р., платіжних доручень №111 від 31.01.2014р., №296 від 27.03.2014р., №466 від 14.05.2014р. та №589 від 29.07.2014р. сплатив вартість поставленої активної електроенергії у січні, березні-травні 2014р.

Разом з цим, відповідач розрахунки за спожиту активну електроенергію у січні, квітні-травні, вересні-грудні 2014р. у повному обсязі та належним чином не здійснив, у зв'язку з чим порушив строки обумовлені сторонами у договорі.

Так, приймаючи до уваги викладені обставини справи, вбачається, що позивачем належним чином доведено факт виконання обов'язку щодо поставки активної електроенергії за спірним правочином протягом січня, березня-травня, вересня-грудня 2014р., вартістю у вищенаведених розмірах та невиконання відповідачем в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, грошового зобов'язання з оплати отриманої активної електроенергії у вересні-грудні 2014р. в загальній сумі 1 809,28 грн. у встановлені договором строки.

Відповідачем доказів, що свідчать про сплату цієї суми заборгованості в повному обсязі чи частково у період розгляду або до початку розгляду справи суду не представлено.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення сум основного боргу у повному обсязі.

Прострочення відповідачем грошового зобов'язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов'язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов'язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Підпунктом 4.2.1 п.4 договору про постачання електричної енергії сторони обумовили, що за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених додатком №5, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення основного зобов'язання становить 243,61 грн. (нарахування здійснено з 01.03.2014р. по 31.03.2014р. на суму 5 706,28 грн. за зобовязаннями березня 2014р., з 01.06.2014р. по 30.06.2014р. за зобовязаннями травня 2014р., з 01.10.2014р. по 31.01.2015р. на суму 162,82 грн. за зобовязаннями вересня 2014р., з 01.11.2014р. по 31.01.2015р. на суму 356,72 грн. за зобовязаннями жовтня 2014р., з 01.12.2014р. по 31.01.2015р. на суму 586,16грн. за зобовязаннями листопад 2014р. та з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. на суму 703,58 грн. за зобовязаннями грудня 2014р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга» (п.3.2 означеної Постанови).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Відтак, оскільки платіж за зобовязаннями березня 2014р. зі сплати активної електроенергії повинен бути здійснений не пізніше 31.03.2014р., а фактично оплата відбулась 27.03.2014р., прострочення строку не відбулось, отже підстави для застосування приписів ст.625 цивільного кодексу України відсутні;

за зобовязаннями травня 2014р. зі сплати активної електроенергії повинен бути здійснений не пізніше 29.05.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з червня 2014р.;

за зобовязаннями вересня 2014р. зі сплати активної електроенергії повинен бути здійснений не пізніше 29.09.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з жовтня 2014р.;

за зобовязаннями жовтня 2014р. зі сплати активної електроенергії повинен бути здійснений не пізніше 29.10.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з листопада 2014р.;

за зобовязаннями листопада 2014р. з оплати спожитої активної електроенергії, що повинні бути виконані не пізніше 01.12.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з січня 2015р.;

за зобовязаннями грудня 2014р. з оплати спожитої активної електроенергії, що повинні бути виконані не пізніше 29.12.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з січня 2015р.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного періоду, суд дійшов висновку про неправомірність здійсненого розрахунку цих позовних вимог та задовольняє заявлену до стягнення суму інфляційних витрат частково у загальному розмірі 99,92 грн..

3% річних 29,73 грн. (фактично нараховані за зобовязаннями січня 2014р. на суму 4 923,66 грн. з 30.01.2014р. по 31.01.2014р., за зобовязаннями березня 2014р. на суму 5 706,28 грн. з 04.03.2014р. по 21.03.2014р., за зобовязаннями квітня 2014р. на суму 3 285,50грн. з 01.05.2014р. по 14.05.2014р., за зобовязаннями травня 2014р. на суму 1 304,89грн. з 30.05.2014р. по 29.07.2014р., за зобовязаннями вересня 2014р. на суму 162,82грн. з 30.09.2014р. по 06.02.2015р., за зобовязаннями жовтня 2014р. на суму 356,72грн. з 30.10.2014р. по 06.02.2015р., за зобовязаннями листопада 2014р. на суму 586,16грн. з 02.12.2014р. по 06.02.2015р. та за зобовязаннями грудня 2014р. на суму 703,58грн. з 30.12.2014р. по 06.02.2015р.).

Перевіривши розрахунок даних позовних вимог за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, з урахуванням встановленого вище, у розмірі 21,29грн..

Як вже було зазначено вище, умовами договору визначено відповідальність за внесення платежів, передбачених умовами цього правочину, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків», що полягає у сплаті Споживачем Постачальнику пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобов'язання становить 116,82 грн. (фактично нараховані за зобовязаннями травня 2014р. на суму 1 304,89грн. з 01.07.2014р. по 29.07.2014р., за зобовязаннями вересня 2014р. на суму 162,82грн. з 30.09.2014р. по 06.02.2015р., за зобовязаннями жовтня 2014р. на суму 356,72грн. з 30.10.2014р. по 06.02.2015р., за зобовязаннями листопада 2014р. на суму 586,16грн. з 02.12.2014р. по 06.02.2015р. та за зобовязаннями грудня 2014р. на суму 703,58грн. з 30.12.2014р. по 06.02.2015р., з дотриманням приписів п.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Разом з цим, Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Як свідчать статутні документи відповідача, останній є підприємством, як цілісний господарчий субєкт, створений з метою отримання прибутку, централізованого забезпечення технічною та питною водою населення, підприємств, міст, інших населених пунктів та споживачів води, надання послуг водовідведення тощо.

За визначеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Матеріали справи містять висновок Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р., в якому встановлено, що відповідач є природним монополістом на ринку Донецької області з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Отже, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» - підприємство виконавець/виробник житлово-комунальних послуг, які надає на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що є субєктом, на якого розповсюджуються вищенаведені приписи ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р.

В свою чергу, за видом господарської діяльності, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» є енергопостачальною компанією.

Відтак, у спірних господарських правовідносинах між позивачем та відповідачем встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції.

Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ прийнято 13.01.2015р.

Статтею 3 цього Закону передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Офіційне опублікування відбулось у офіційному виданні газета «Голос України» №21 від 06.02.2015р.

Отже, початком строку дії означеного нормативного акту є 07.02.2015р.

Таким чином, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015р. На попередні періоди положення вказаного акту не розповсюджуються в силу приписів ст.58 Конституції України.

Приймаючи до уваги вищевикладене та заперечення позивача з цього приводу, судом не прийнято заперечення відповідача стосовно застосування норм Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р., оскільки за несвоєчасне виконання спірних зобовязань штрафні санкції розраховано по 06.02.2015р..

З огляду на таке, перевіривши арифметичний перерахунок даних позовних вимог, у межах періоду встановленого позивачем, що не суперечить приписам п.6 ст.232 Господарського процесуального кодексу України, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про задоволення пені у розмірі визначеному позивачем.

Твердження відповідача в частині наявності форс-мажорних обставин судом до уваги не прийнято, зважаючи на наступне.

За змістом ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Відповідачем представлено суду копію висновку Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р. та сертифікатів (висновок) про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України №1201 від 29.10.2014р. та №1735 від 25.11.2014р.

Разом з тим, відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997р. №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) це надзвичайні та невідворотні обставини, які обєктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1, 6.2 Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1. РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового звязку між обставиною та неможливістю виконання зобовязання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи, по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобовязаннях/обовязках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. 6.3. Заява на засвідчення форс-мажорних обставин.

Аналіз приведеного вище Регламенту та положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють від відповідальності за чітко визначеними зобовязаннями та на які вказано заявником.

За змістом представлених відповідачем сертифікатів (висновок) Донецької торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014р. при здійснені господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків і обовязкових платежів. Крім того, підставою настання таких обставин заявником визначено неможливість провадження господарської діяльності у Донецькій області та дотримання нормативно-правових актів України, що стосуються строків подання податкової декларації у звязку з проведенням антитерористичної операції, зокрема, в Донецькій області, задіяні сили та засоби субєктів боротьби з тероризмом та інших субєктів, відповідно до Законів України, загроза життю і здоровю людей, збереженню їх майна, обмеження пересування територією зазначеної області.

Тобто, відповідач вказав на настання форс-мажорних обставин, безпосередньо, в частині справляння та сплати Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» та його структурним підрозділом-Словянське регіональне виробниче управління податків і обовязкових платежів.

Висновок Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р., що є належним доказом настання форс-мажорних обставин до дати внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в частині доказової бази цих обставин, засвідчує настання для Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з 10.06.2014р. обставин непереборної сили щодо невиконання цим підприємством власних договірних зобовязань з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Мова, про неможливість виконання договірних зобовязань за договором №1776 від 17.12.2008р., за тих, чи інших обставин, не йдеться.

Отже, це дає підстави стверджувати про те, що дія означених документів не поширюється на спірні правовідносини, а отже останні не можна розцінювати, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання/не належне виконання грошових зобовязань за наведеним правочином.

З огляду на таке, прийнято заперечення позивача з цього приводу.

Заперечення відповідача в частині відсутності вини у неналежному виконанні зобовязань по сплаті за отриману електроенергію протягом 2014р. до уваги судом не прийнято, оскільки ці твердження не підтверджено доказами у розумінні приписів господарського процесуального законодавства.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 58, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Горлівка Донецької області, до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 2 199,44грн., у тому числі 1 809,28 грн. суми боргу за активну електроенергію спожиту у вересні-грудні 2014р., 29,73грн. 3% річних нарахованих з 30.01.2014р. до 06.02.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у січні, березні, травні, вересні-грудні 2014р., 243,61грн. інфляційних витрат нарахованих з 01.03.2014р. до 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у березні-травні, вересні-грудні 2014р., 116,82 грн. сума пені нарахованої з 01.07.2014р. до 06.02.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у травні, вересні-грудні 2014р., задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, б.177а, , банківські реквізити не зазначено) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84601, Донецька область, м.Горлівка, пр-т.Леніна, буд.11, адреса для листування: 87528, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Войніч, 2, , банківські реквізити не зазначено) 2 047,31грн., у тому числі 1 809,28 грн. суми боргу за активну електроенергію спожиту у вересні-грудні 2014р., 21,29 грн. 3% річних нарахованих з 30.01.2014р. по 06.02.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у січні, березні, травні, вересні-грудні 2014р., 99,92 грн. інфляційних витрат нарахованих з 01.03.2014р. по 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у березні-травні, вересні-грудні 2014р., 116,82 грн. сума пені нарахованої з 01.07.2014р. по 06.02.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті електроенергії, спожитої у травні, вересні-грудні 2014р., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1 700,63 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 01.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

6. Повний текст рішення складено та підписано 05.10.2015р.

Суддя О.В. Кротінова