ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р. Справа № 910/18778/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Кредит», м.Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Бориспіль

про стягнення 172547,35 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3

Від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Кредит» (далі позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення 172547,35 грн.

Провадження у справі №910/18778/15 порушено відповідно до ухвали суду від 03.08.2015 року та призначено справу до розгляду на 18.08.2015 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 18.08.2015 року не зявився та надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався на 03.09.2015 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.09.2015 року подав відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині нарахування 3 % річних, індексу інфляції, 5 % штрафу та просить зменшити суму пені. Розгляд справи відкладався до 22.09.2015 року.

В судовому засіданні 29.09.2015 року оголошувалась перерва до 29.09.2015 року.

В судовому засіданні 29.09.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач в судове засідання 29.09.2015 року не зявився, вимоги суду не виконав, витребувані документи та письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд, ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 22.02.2012 року між ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ» (позивач, ОСОБА_1) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач, Позичальник) було укладено Договір кредиту № 15ю/2012/05-165/2-1, з відповідними змінами та доповненнями, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти (надалі - кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 300 000,00 грн., зі сплатою 28,0 % процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться у Додатку № 1 до цього Договору, з встановленим п. 1.1 Кредитного договору графіком погашення суми основної заборгованості та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 21.02.2015 року (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору сплата процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно до 5 (пятого) числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, на рахунок в Банку, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Банком виконано умови Кредитного договору, відповідно до п. 2.1. Кредитного договору перераховано Позичальнику кредитні кошти на його поточний рахунок в сумі 300 000,00 грн., що підтверджується виписками по особовим рахункам та заявою Позичальника на перерахування коштів.

Таким чином, ОСОБА_1 вчасно та у повному обсязі виконав свої зобовязання за Кредитним договором.

Однак, Позичальником порушено умови Кредитного договору і в термін до 21.02.2015 року не повернуто Банку заборгованість за кредитом та не сплачено проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до п.4.4. Кредитного договору, у разі невиконання Позичальником зобовязань визначених п.3.3.2.- 3.3.17. цього Договору, порушення Позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобовязань за Кредитом, умов договорів, визначених п.1.3. цього Договору, протягом більше ніж 15 (п'ятнадцять) днів, термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, Позичальник зобовязаний не пізніше наступного робочого дня погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

Згідно з п. 4.2. Кредитного договору у разі прострочення Позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених цим Договором та Тарифами, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених пп. 1.1., 2.11.1., 3.2.4., 4.4., 5.4. цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 1 (один) процент, в національній валюті від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобовязань за цим Договором.

Пунктом 4.3. Кредитного договору визначено, що у разі порушення Позичальником вимог п.п 3.3.2.-3.3.17. цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 5 (пять) процентів від суми Кредиту, визначеного п. 1.1. цього договору, за кожний випадок.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за відповідачем утворилась заборгованість перед Банком за Кредитним договором в сумі 172 547,35 грн. з яких:

44 600,10 грн. заборгованості за кредитом;

4 272,84 грн. заборгованості за процентами;

326,63 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів;

6 636,35 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту;

80,22 грн. 3 % річних від простроченої суми процентів;

829,71 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту;

527,22 грн. індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів;

10 274,28 грн. індекс інфляції за час прострочки по кредиту;

15 000,00 грн. штраф за просторчу кредиту;

90 000,00 грн. штраф за прострочку процентів.

30.01.2015 року на адресу відповідача було направлено вимогу № 05.1-05/385 про погашення заборгованості за Кредитним договором , яка залишена без задоволення.

Відповідач надав відзив на позов, в якому заперечував нарахування річних, інфляційних та штрафу. Суд не погоджується з запереченнями відповідача, оскільки передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних є відповідальністю за порушення грошового зобовязання, а проценти за Кредитним договором є платою за користування кредитом, тобто є самостійним грошовим зобовязанням, за прострочення якого передбачено відповідальність. Нарахування інфляційних також передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобовязання.

Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних як на прострочену суму кредиту, так і на прострочені суми процентів за користування кредитом, є правомірним.

Позивач надав пояснення на відзив відповідача та зазначив, що відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Враховуючи, що 21.02.2015 року було неробочим днем, заборгованість в повному обсязі мала бути повернута у відповідності до п. 2.4. Кредитного договору до 20.02.2015 року, тобто 19.02.2015 року до кінця робочого дня.

Таким чином, Банком обґрунтовано і правомірно нараховано пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 20.02.2015 року по 28.02.2015 року виходячи із суми заборгованості по кредиту 44 600,10 грн.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, штраф нарахований за прострочення сплати процентів по кожному періоду, в якому прострочення тривало понад 30 днів. Дослідивши наданий позивачем розрахунок позову, судом встановлено, що відповідачем допускались прострочення сплати процентів за деякими періодами понад 30 днів.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є кредитим договором, за яким, згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, суд дійшов висновку про доведеність факту існування заборгованості Позичальника за Кредитним договором в сумі 44 600,10 грн. за кредитом та 4 272,84 грн. по процентам за користування кредитом, а отже вимога про їх стягнення є обґрунтованою, відповідачем не спростованою, і підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нарахована пеня по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не заперечено та не спростовано, що відповідає п. 4.3 Кредитного договору.

Як встановлено судом, штраф правомірно нарахований за прострочення сплати процентів та кредиту у відповідності до п. 4.3 Кредитного договору. Також, судом враховано, що пеня та штраф є окремими видами відповідальності і їх одночасне стягнення не суперечить нормам чинного законодавства, крім того, обидва види відповідальності та її розмір погоджені сторонами в Кредитному договорі.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача по процентам за користування кредитом, по поверненню кредитних коштів, та факту прострочення сплати процентів за користування кредитом, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені та штрафу.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних та інфляційні нараховані на прострочені суми як по кредиту, так і по процентам за користування кредитом за періоди фактичного прострочення в розмірі, що відповідає вимогам ст. 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача річних та інфляційних суд вважає правомірними і обґрунтованими, оскільки відповідні нарахування проведені за фактичний період існування заборгованості у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

05.06.2015 року ОСОБА_1 банк України відніс ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних. Відповідно до Наказу № 208 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.07.2015 року № 126 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ», призначено з 03.07.2015 року ОСОБА_4 уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ».

Відповідно до п.22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент звернення до суду) від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду) ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання позовної заяви майнового характеру 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Таким чином, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету в повному обсязі з суми задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (08300, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 КРЕДИТ» (04053, м. Київ, Тургенєвська, 52/58; ) 44600,10 грн. заборгованості за кредитом; 4 272,84 грн. заборгованості за процентами; 326,63 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів; 6 636,35 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 80,22 грн. 3 % річних від простроченої суми процентів; 829,71 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту; 527,22 грн. індексу інфляції за час прострочки по сплаті процентів; 10 274,28 грн. індексу інфляції за час прострочки по кредиту; 15 000,00 грн. штрафу за прострочку кредиту; 90 000,00 грн. штрафу за прострочку процентів.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (08300, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України 3450,94 грн. судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 09.10.2015 р.