РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/21608/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого суддіПривалова А.І.
при секретаріОстровській Г.С.

розглянувши справу № 910/21608/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції"
про стягнення 262905,83 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:Красіков Д.О., довіреність № 25 від 29.06.2015р.
від відповідача:не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" про стягнення 262905,83 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки № 382 від 17.04.2014р. у визначений строк повністю не розрахувався за одержаний товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 232726,00 грн., за прострочення сплати якої позивачем нараховані 3% річних в сумі 6981,78 грн. та пеня - 23198,78 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.08.2015р. порушено провадження у справі № 910/21608/15, розгляд справи призначено на 01.10.2015р.

29.09.2015р. до початку розгляду справи від товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" через загальний відділ Господарського суду міста Києва надійшли витребувані судом документи.

Присутнім у судовому засіданні 01.10.2015р. представником позивача підтримано позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові, та надано витребувані судом докази.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали від 21.08.2015р. не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, суду не надіслав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 21.08.2015р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві та яка отримана відповідачем 04.09.2015р., про що свідчить підпис представника відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 013.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2014р. між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - покупець) було укладено Договір поставки № 382 з протоколом узгодження розбіжностей, за умовами якого постачальник зобов'язується систематично доставляти та передавати на умовах та у встановлені цим договором строки продовольчу та (або) непродовольчу продукцію (далі - товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.16 договору, право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання покупцем.

Згідно положень п. 4.15 договору, сторони домовились, що у зв'язку з тим, що поставка товару за цим договором здійснюється центрально-кільцевим перевезенням, передача покупцю товару постачальником здійснюється без довіреності. При цьому покупець зобов'язаний повідомити постачальника про зразок печатки, якою уповноважена особа, що здійснює приймання товару, посвідчує на супровідних документах свій підпис.

Загальна сума цього договору обумовлюється сумами, зазначеними в накладних (товарно-транспортних або видатковій накладній) на кожну партію товару, що були поставлені протягом строку дії цього договору, з урахуванням коригувань вартості повернутих, неякісних, неналежних товарів згідно з вимогами цього договору (п. 5.7 договору).

Відповідно до п. 5.8 договору, в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору, оплата за товар здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України через 45 календарних днів за поставлений товар.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2014р., якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не попередить письмово про свій намір розірвати або припинити дію цього договору, цей договір вважається пролонгованим на один календарний рік на тих самих умовах (п. 9.1, 9.2 договору).

На виконання умов договору позивач в період з 16.04.2015р. по 25.06.2015р.по товарно-транспортним накладним поставив відповідачу товар на загальну суму 312458,76 грн., про що також свідчить підписаний сторонами акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2015р.

Відповідач по накладним на повернення від 29.07.2015р. та 30.07.2015р. повернув позивачу частину товару на загальну суму 49732,76 грн., та частково розрахувався за поставлений товар, сплативши на користь позивача грошові кошти в сумі 30000,00 грн., в результаті чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 232726,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 58 від 10.07.2015р., якою вимагав погасити заборгованість за поставлений за договором товар. Зазначена претензія отримана відповідачем 17.07.2015р, про що свідчить підпис представника відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 14.07.2015р. № 083. Завірені копії перелічених документів залучені до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач вимоги вказаної претензії не виконав, заборгованість в повному обсязі не погасив, таким чином за ним рахується заборгованість в сумі 232726,00 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар, в зв'язку з чим за останнім на час розгляду справи рахується борг в розмірі 232726,00 грн. Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 232726,00 грн. заборгованості за поставлений товар.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних з простроченої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних з простроченої суми за загальний період прострочення з 20.04.2015р. до 19.08.2015р. складають 6981,78 грн.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який був зроблений судом з врахуванням періоду нарахування 3% річних, заявленого позивачем, стягненню підлягають 3% річних в сумі 1974,31 грн. В решті заявленої до стягнення суми 3% річних суд відмовляє.

Крім того, позивач на підставі п. 8.15 договору, в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору, просить суд за порушення покупцем строків здійснення розрахунків за отриманий товар стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, розмір якої за розрахунком позивача за загальний період прострочення з 05.07.2015р. до 19.08.2015р. складає 23198,05 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснений позивачем розрахунок пені є арифметично вірним, відповідає вказаним вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога у вказаній частині підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 232726,00 грн. основного боргу, 1974,31 грн. 3% річних та 23198,05 грн. пені є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а відтак підлягають задоволенню. В решті позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх безпідставність.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе/Бастіонна, 1/2, ідентифікаційний код 38451148) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн"(79040, м. Львів, вул Городоцька, 355, оф. 325, ідентифікаційний код 37171990) 232 726,00 грн. - основного боргу, 1974 грн. 31 коп. - 3% річних, 23198 грн. 05 коп. - пені, 5157 грн. 97 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 06.10.15

Суддя А.І. Привалов