РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015Справа №910/28856/14
За позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі

1) Оболонської районної у місті Києві ради,

2) Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віта Верітас"

про визнання недійсним договору в частині та внесення змін до договору

Головуючий суддя: Ярмак О.М.

Судді: Комарова О.С.

Спичак О.М.

Представники:

від прокуратури Жовтун Н. за посв.

від позивача 1 не з'явився

від позивача 2 Оношенко О.О. за дов.

від відповідача Гембара О.Ю за дов., Міщенко М.М. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Заступник прокурора міста Києва звернувся з позовом в інтересах держави в особі 1) Оболонської районної у місті Києві ради, 2) Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації:

- визнати недійсними пункти 3.4.1, 3.4.2, 3.4.3., 3.5 інвестиційного договору № 1/10 про реконструкцію Оболонського проспекту в Оболонському районі м. Києва, укладеного 30.06.2010 між Оболонською районною у місті Києві радою та ТОВ "Віта Верітас", та п.1.2. додатку № 2 до вказаного договору;

- внести зміни до п.3.5. інвестиційного договору № 1/10 від 30.06.2010 та викласти його у наступній редакції: "грошову вартість частки замовника в рамках реконструкції Оболонського проспекту встановлено у розмірі 52834020 грн. (п'ятдесят два мільйони вісімсот тридцять чотири тисячі гривень)".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2015р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.04.2015р. скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2015р. у справі № 910/28856/14 про залишення позову без розгляду, справу передано для розгляду по суті до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.15 справу № 910/28856/14 призначено до розгляду на 09.06.15.

08.06.2015 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю забезпечення явки уповноваженого представника.

09.06.2015 від прокуратури надійшли письмові пояснення у справі, в яких прокурор у справі пояснив, що в порушення вимог Національного стандарту № 1 та Правил визначення вартості будівництва ДБН Д.1.1 - 1-2000, затверджених наказом Держбуду України № 174 від 27.08.2000, виключено певні роботи та пайову участь у сумі 16,8 млн. грн. з висновку від 30.06.2010, крім того, під час складання ТОВ «М-КОНСАЛТИНГ» та ТОВ « КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР «МАРКОМ» звітів про оцінку вартості будівництва від 21.06.2010 та від 23.06.2010 порушено вимоги ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки визначення вартості будівництва не відноситься до категорій оцінки майна та майнових прав, визначених цим законом. Прокурор зазначає, що п. п. 3.4.1, 3.4.2, 3.4.3., 3.5 договору та п.1.2. додатку № 2 до договору від 30.06.2010 суперечать вимогам законодавства про оцінку майна, що є підставою для визнання вказаних підпунктів недійсними. Пункт 3.5. договору має бути змінений з урахуванням того, що дійсна справедлива вартість частки замовник становить 52834020, як передбачено у висновках експертизи від 30.07.2012 та від 16.08.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 розгляд справи відкладено на 23.06.2015.

22.06.2015 від представника відповідача надійшло клопотання про здійснення фіксування судового процесу технічними засобами, яке було задоволено судом.

22.06.2015 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову прокурора заперечує та пояснює, що позивачем не обґрунтовано порушення інтересів держави та неправильно визначено орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави, відсутнє порушення інтересів держави, Оболонська районна у м.Києві рада про порушення будь яких інтересів у зв'язку з укладенням і виконанням інвестиційного договору №1/10 від 30.06.2010 не заявляла, Актом прийому-передачі від 31.05.2011 та листом від 31.05.2011 підтверджене належне виконання ТОВ «Віта Верітас» умов і зобов'язань за інвестиційним договором №1/10. Відповідач зазначає, що доводи прокурора спрямовані на зміну ціни в договорі після його виконання, є неприпустимими, а посилання прокурора на поважність причин пропуску строків позовної давності є безпідставними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.15 розгляд справи відкладено на 14.07.15 р. відповідно до ст. 77 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2015 призначено колегіальний розгляд справи.

За результатами автоматизованого розподілу справ у Господарському суді міста Києва, справу № 910/28856/14 передано для розгляду колегією суддів: головуючий суддя Ярмак О.М., суддя Комарова О.С., суддя Спичак О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2015 колегія суддів прийняла справу до провадження та призначила до розгляду в судовому засіданні на 03.09.2015.

В судовому засіданні 03.09.2015 представники прокуратури та позивача 2 позовні вимоги підтримали, представники відповідача проти позову заперечили.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Оболонської районної у м. Києві ради від 01.07.2010 передано ТОВ «Віта Верітас» функції замовника будівництва щодо реконструкції Оболонського проспекту та затверджено інвестиційний договір № 1/10 про реконструкцію Оболонського проспекту в Оболонському районі м.Києва, укладений 30.06.2010 між ТОВ «Віта Верітас» (інвестор) та Оболонською районною у м.Києві радою (замовник).

Заступник прокурора міста Києва звернувся з вимогами про визнання недійсними пунктів 3.4.1, 3.4.2, 3.4.3., 3.5 вказаного інвестиційного договору та п.1.2. додатку № 2 до вказаного договору; та внесення змін до п.3.5. інвестиційного договору № 1/10 від 30.06.2010 наступного змісту: "грошову вартість частки замовника в рамках реконструкції Оболонського проспекту встановлено у розмірі 52834020 грн. (п'ятдесят два мільйони вісімсот тридцять чотири тисячі гривень)".

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на висновок комісійної судової оціночної експертизи від 30.07.2012 та висновок судово-економічної експертизи від 16.08.2012 у кримінальній справі № 1819, згідно яких опосередкована вартість будівництва 1 кв. м адміністративного будинку станом на 30.06.2010 становила 6805 грн. Прокурор посилається на те, що Оболонською районною у м. Києві радою за інвестиційним договором № 1/10 недоотримано компенсації частки замовника у сумі 21778020 грн., оскільки загальна вартість частки замовника становить 52834020 грн., тому пункти 3.4.1, 3.4.2, 3.4.3, 3.5 договору та п. 1.2 додатку № 2 до договору підлягають визнанню недійсними, а п. 3.5 спірного договору має бути змінений.

Прокурор в позовній заяві зазначає, що експертом при складання висновку від 30.06.2010, який визначено у п. 3.4.3 спірного договору, виключено роботи, передбачені в пункті 3.1.7 Правил визначення вартості будівництва ДБН Д.1.1-1-2000, затверджених наказом Держбуду України № 174 від 27.08.2000, та виключено пайову участь у сумі 16,8 млн. грн.

ТОВ «М-КОНСАЛТИНГ» та ТОВ «КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР «МАРКОМ» при складанні звітів про оцінку вартості будівництва від 21.06.2010 та від 23.06.2010, які вказані в п.п. 3.4.1. та 3.4.2. договору, порушено вимоги ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Прокурор посилається те, що умови спірного інвестиційного договору, зокрема в частині визначення вартості частки замовника в рамках реконструкції Оболонського проспекту, не відповідають ст. 3, ч.2 ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», п. 41, п.53 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (Національний стандарт № 1), п. 3.1.7 , п. 2.8.18.3 Правил визначення вартості будівництва ДБН Д. 1.1-1-2000, затверджених наказом Держбуду України № 174 від 27.08.2000 (далі - Правила), ст. ст. 215, 203 ЦК України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги прокурора не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача, в даному випадку прокурора.

Судом встановлено, що 30.06.2010 між Оболонською районною у м.Києві радою (замовник) та ТОВ «Віта Верітас» (забудовник - інвестор) був укладений інвестиційний договір № 1/10 про реконструкцію Оболонського проспекту в Оболонському районі м.Києва.

Предметом вказаного договору є реалізація інвестиційного проекту по реконструкції Оболонського проспекту в Оболонському районі міста Києва, в рамках якого забудовник - інвестор зобов'язується здійснити фінансування шляхом прямих інвестицій та/або залучених коштів фізичних та юридичних осіб об'єкту інвестування та його будівництво (п.2.1.).

Згідно з п. 3.1.1 договору частка забудовника - інвестора складає 100 % площі об'єкту інвестування, який після завершення будівництва та введення об'єкту в експлуатацію підлягає передачі у власність забудовнику - інвестору.

Згідно з п. 3.1.2 договору, частка замовника - це грошова сума, визначена у розмірі відповідно до положень п. 3.5 договору.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що сторони, приймаючи до уваги надані оцінки (визначені п. п. 3.4.1, 3.4.2, 3.4.3 договору), шляхом взаємної домовленості встановлюють та погоджують грошову вартість частки замовника у сумі 31056000 грн.

В статті 1 інвестиційного договору сторони визначили, що «Частка Замовника» - означає грошову суму у розмірі визначеному умовами даного договору.

За пунктом 3.4 вказаного договору сторони підтверджують, що частка замовника є грошовою сумою, яка не може бути меншою ніж справедлива вартість будівництва окремо стоячого торгівель но-офісного приміщення, площею 7764 кв.м, яка визначається на підставі зазначених нижче оцінок суб'єктів оціночної діяльності.

Пунктами 3.4.1, 3.4.2, 3.4.3 договору визначено, що згідно зі звітом про оцінку від 21.06.2010, складеним ТОВ «М-КОНСАЛТИНГ», вартість будівництва 1 кв.м приміщення становить 3350 грн.; згідно зі звітом про оцінку від 23.06.2010, складеним ТОВ «КОНСАЛИТНГОВИЙ ЦЕНТР «МАРКОМ», вартість будівництва 1 кв.м визначена у сумі 3740 грн.; за висновком експертного дослідження від 30.06.2010, складеним КНДІСЕ Мінюсту України, ринкова вартість будівництва 1 кв.м зазначеного об'єкту визначено у сумі 3946,9 грн.

Відповідно до п.1.2 додатку №2 до договору, який є його невід'ємною частиною, частка замовника становить 31056000 грн. як передбачено п.3.5 інвестиційного договору №1/10.

Положеннями статті 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 2, 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій, а основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

За приписами ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до п.6.1. договору сукупні витрати Забудовника-Інвестора для здійснення фінансування реконструкції Оболонського проспекту становлять обсяг інвестицій і складаються з сум витрат, в тому числі на забезпечення здійснення проектних, будівельно-монтажних та інших видів робіт й послуг, сплати Замовнику вартості його частки, тощо.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про ціни і ціноутворення" від 03.12.90 р. та ч.3 ст. 189 ГК України (в редакції на час укладення договору), визначено три види цін: вільні; державні фіксовані ціни; регульовані ціни. Державні фіксовані ціни є обов'язковими для сторін і визначаються у конкретній сумі державними органами. Регульовані ціни визначають як державні органи, так і органи місцевого самоврядування, обмежуються вони вказівкою на граничний розмір, або на коефіцієнт до ціни, або на рівень рентабельності, який не може бути перевищений.

В усіх інших випадках сторони можуть встановлювати ціни на товари, роботи, послуги самостійно, за погодженням між собою.

Посилаючись на зміст ч.2. ст. 651 ЦК України та п. 12.4.1. спірного договору, прокурор вважає, що пункт 3.5. має бути змінений.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Посилаючись на зазначені обставини, як на підставу для внесення змін до договору, до предмету доказування входить доведення факту порушення договору, та встановлення істотності зазначених порушень договору, тобто наявності у зазначених порушеннях характеру таких, що значною мірою позбавили сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено, що інвестиційний договір №1/10 сторонами виконаний, вказане підтверджується листом від 31 травня 2011 року Оболонської районної у м. Києві ради та складеним та підписаним сторонами Актом прийому - передачі від 31.05.2011, в п.3. якого зазначено, що з моменту підписання зазначеного акту прийому - передачі сторони підтверджують відсутність будь - яких претензій стосовно виконання інвестиційного договору №1/10 про реконструкцію Оболонського проспекту в Оболонському районі м. Києва від 30 червня 2010 року. Копії вказаних документів залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 33 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В підтвердження того, що висновки зазначені в пунктах 3.4.1, 3.4.2, 3.4.3 договору суперечать вимогами законодавства про оцінку майна прокурор надав висновок комісійної судової оціночної експертизи від 30.07.2012 та висновок судово-економічної експертизи від 16.08.2012 у кримінальній справі № 1819.

З висновків комісійної судової оціночної експертизи від 30.07.2012 та судово-економічної експертизи від 16.08.2012 у кримінальній справі № 1819, вбачається, що вони здійснені та надані експертами на виконання постанови старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в м. Києві О.В.Якобчука від 21.05.2012. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15.06.2012 у справі № 4-2002/12 було скасовано постанову старшого слідчого в ОВС СВ УСБ України в м. Києві Якобчука О.В. від 27.04.2012 про порушення кримінальної справи № 1819.

Вказані висновки не приймаються в якості належних доказів у справі в розумінні ст. 34 ГПК України, відповідно до якої обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.4 ст. 35 ГПК України обов'язковими для господарського суду є лише вирок суду у кримінальному провадженні. Тому обставини, вказані в інших процесуальних документах у кримінальному провадженні, можуть враховуватися судами при розгляді господарських справ з урахуванням ст. 43 ГПК України щодо оцінки доказів.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Вказані висновки не спростовують звіту про оцінку від 21.06.2010, складеного ТОВ «М-КОНСАЛТИНГ», звіту про оцінку від 23.06.2010, складеного ТОВ «КОНСАЛИТНГОВИЙ ЦЕНТР «МАРКОМ», висновку експертного дослідження від 30.06.2010, складеного КНДІСЕ Мінюсту України, які зазначені в п. п. 3.4.1, 3.4.2, 3.4.3 договору та не спростовують факту виконання інвестиційного договору.

Безпідставними є посилання прокурора на порушення п. 3.1.7 Правил визначення вартості будівництва ДБН Д.1.1-1-2000, затверджених наказом Держбуду України № 174 від 27.08.2000, п. 41 та п. 53 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки звіт про оцінку від 21.06.2010, складеного ТОВ «М-КОНСАЛТИНГ», звіту про оцінку від 23.06.2010, складеного ТОВ «КОНСАЛИТНГОВИЙ ЦЕНТР «МАРКОМ», висновку експертного дослідження від 30.06.2010, складеного КНДІСЕ Мінюсту України, які зазначені в п. п. 3.4.1, 3.4.2, 3.4.3 договору, були чинними на час укладення інвестиційного договору № 1/10.

Прокурор не надав суду належних доказів нечинності та оскарження вказаних експертних оцінок, які були прийняті сторонами при визначенні частки замовника.

Інших доказів суду не надано.

З огляду на викладене, слід зазначити що заявлені вимоги про визнання недійсними пунктів інвестиційного договору №1/10 та внесення змін до п.3.5. договору є безпідставними враховуючи положення частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України, якою імперативно визначено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відтак, твердження прокурора, що пункти договору в частині визначення частки замовника не відповідають вимогам чинного законодавства, є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-84 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Колегія суддів О.М.Ярмак (головуюча)

О.С.Комарова

О.М.Спичак

Повне рішення складено 10.09.2015