ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р.Справа № 915/851/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ліпчанської Н.В.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, - за довіреністю б/н від 22.09.2014 року;

від відповідача ОСОБА_2, - за довіреністю № 412 від 15.12.2014 року;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області від 04.08.2015 року

у справі №915/851/15

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв

про стягнення заборгованості в сумі 240349 грн. 32 коп.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року Державне підприємство Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України 240 349 грн. 32 коп., витрати, повязані з розглядом справи покласти на відповідача.

З позовної заяви вбачається, що сума 240 349 грн. 32 коп. складається із заборгованості з канального збору у сумі 238 162 грн. 95 коп., 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати канального збору та збору за послуги з регулювання руху суден.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 04.08.2015 року у справі №915/851/15 (суддя Смородінова О.Г.) позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство НІБУЛОН на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі філії „Дельта-лоцман державного підприємства „Адміністрація морських портів України 238 162 грн. 95 коп. канального збору, 2 186 грн. 37 коп. - 3% річних та 4 807 грн. 00 судового збору.

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство НІБУЛОН, м. Миколаїв з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Миколаївської області від 04.08.2015 року у справі №915/851/15 скасувати, у задоволенні позовних вимог Державного підприємства „Адміністрація морських портів України відмовити, господарські витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним зясуванням обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що відповідно до діючого законодавства єдиною уповноваженою особою на стягнення канального збору є власник каналу, в свою чергу позивач не є власником Бузько-Дніпровсько-лиманського та Херсонського морського каналу, тому нарахування позивачем канального збору є неправомірним. Також, на думку скаржника, канал є обєктом нерухомого майна, тому підлягає державній реєстрації і право власності на нього виникає з моменту державної реєстрації.

До Одеського апеляційного господарського суду 11.09.2015 року від філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд залишити рішення господарського суду Миколаївської області від 04.08.2015 року у справі №915/851/15 за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв без задоволення.

25.09.2015 року до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв про призначення комплексної експертизи по справі №915/851/15, яке відхилене судовою колегією з огляду на недоцільність проведення експертизи з питань, наведених у клопотанні, а також через те, що в клопотанні не конкретизовано яку саме комплексну експертизу слід провести для зясування питань, перелічених у клопотанні.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/851/15 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду є обґрунтованим та правомірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 10.12.2014 по 26.02.2015 судна (баржі та буксири), що належать відповідачу, проходили Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом та Херсонським морським каналом під час здійснення вантажних комерційних рейсів, за що відповідно до вимог чинного законодавства позивачем був нарахований канальний збір, а також під час проходження каналом цим суднам надавались послуги служби регулювання руху суден, за що нарахований збір за послуги з регулювання руху суден.

Факт проходження суднами відповідача каналом підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями СРРС, виписками та копіями з вахтових журналів, записами радіолокаційного контролю за рухом суден відповідача ОСОБА_3 інформаційної обчислювальної системи підтримки регулювання руху суден Дельта-Навігатор, виписками з радіопереговорів між ЦРРС та капітанами суден, поясненнями сторін.

На оплату нарахованих зборів позивач виставив відповідачу наступні рахунки:

- за грудень 2014 року: МР-04776 від 10.12.2014; МР-04775 від 10.12.2014; МР-04774 від 10.12.2014, МР-04773 від 10.12.2014, МР-04638 від 10.12.2014, МР-04637 від 10.12.2014, МР-04631 від 10.12.2014, МР-04789 від 11.12.2014, МР-04788 від 11.12.2014, МР-05087 від 31.12.2014, МР-05085 від 31.12.2014, МР-05084 від 31.12.2014, МР-05083 від 31.12.2014, МР-050 від 31.12.2014, МР-05080 від 31.12.2014, МР-05078 від 31.12.2014, МР-05076 від 31.12.2014, МР-05075 від 31.12.2014, МР-05073 від 31.12.2014, МР-05072 від 31.12.2014, МР-05070 від 31.12.2014, МР-05069 від 31.12.2014, МР-05068 від 31.12.2014, МР-05065 від 31.12.2014, МР-05062 від 31.12.2014, МР-05051 від 31.12.2014, МР-04915 від 31.12.2014;

- за січень 2015 року: МР-00111, МР-00113, МР-00114, МР-00115, МР-00116 від 13.01.2015, МР-00159, МР-00161, МР-00163, МР-00165, МР-00167, МР-00168 від 15.01.2015, МР-00230, МР-00232, МР-00235, МР-00237 від 21.012015, МР-00258, МР-00260, МР-00262, МР-00264, МР-00265, МР-00266, МР-00267, МР-00268, МР-00269 від 23.01.2015, МР-00314 від 27.01.2015, МР-00012 від 28.01.2015, МР-00218 від 28.01.2015, МР-00129 від 29.01.2015;

- за лютий 2015 року: МР-00552, МР-00553, МР-00554 від 12.02.2015, МР-00640, МР-00641 від 20.02.2015; МР-00696, МР-00697, МР-00698 від 26.02.2015.

Загальна сума виставлених рахунків склала 394707,80 грн., з яких: 238162 грн. 95 коп. - канального збору, 156544 грн. 85 коп. - вартості послуг з СРРС.

Вищезазначені рахунки рекомендованими листами були направлені на адресу відповідача. Їх отримання підтверджується зворотними повідомленнями про отримання поштової кореспонденції, які містяться в матеріалах справи.

Проте, вказані рахунки були оплачені відповідачем частково. Відповідач з порушенням строку оплатив лише послуги з РРС в сумі 156 544 грн. 85 коп. Заборгованість з канального збору не оплачена відповідачем взагалі та за твердженням позивача становить 238 162 грн. 95 коп.

Державне підприємство Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України направило Товариству з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв претензію від 02.04.2015 року № 1544, в якій доведено до відома відповідача, що станом на 02.04.2015 року прострочена дебіторська заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв складає 850554 грн. 86 коп. та пропонувалось в термін до 17.04.2015 року погасити прострочену дебіторську заборгованість. Претензія залишена позивачем без відповіді, що стало підставою для звернення до суду.

Однак, відповідач оплату за надані послуги не здійснив.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про морські порти" у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 затверджено "Порядок справляння та розміри ставок портових зборів".

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про морські порти України" визначено, що судноплавний канал це гідротехнічна споруда, природний або штучний водний шлях для безпечного підходу суден до портів, для проходу суден або для сполучення окремих водних басейнів. Отже, судноплавний канал є видом суднового ходу, оскільки він є водним шляхом (водним простором) призначеним для проходу (руху) суден.

Відповідно до п. 1.2 Порядку згідно з частинами 3 - 5 статті 22 Закону України "Про морські порти України" портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом, а саме, зокрема канальний збір справляється на користь власника каналу; корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності Законом України "Про морські порти України".

В силу приписів статті 13 Конституції України та статті 6 Водного кодексу України водні ресурси є правом власності Українського народу, який здійснює право власності на води (водні обєкти) через ОСОБА_4 України, ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними обєктами) можуть надаватись відповідним органам виконавчої влади та ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до вимог частини 3 статті 23 Закону України "Про морські порти України" державні стратегічні об'єкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання. Адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.

Підпунктом 1 статті 1 Закону України "Про морські порти України" визначено, що адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об'єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Гідротехнічні споруди морських портів (гідротехнічні споруди) - інженерно-технічні споруди (портова акваторія, причали, пірси, інші види причальних споруд, моли, дамби, хвилеломи, інші берегозахисні споруди, підводні споруди штучного та природного походження, у тому числі канали, операційні акваторії причалів, якірні стоянки), розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, маневрування та стоянки суден (пункт 4 статті 1 Закону України "Про морські порти України").

Стратегічні об'єкти портової інфраструктури - об'єкти права державної власності - гідротехнічні споруди, об'єкти портової інфраструктури загального користування, засоби навігаційного обладнання та інші об'єкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден (пункт 14 статті 1 Закону України "Про морські порти України")

Відповідно до вимог пункту 13 частини 1 статті 15 Закону України "Про морські порти України" Адміністрація морських портів України утворюється з метою справляння та цільового використання портових зборів.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 18.02.2013р. № 91 затверджено Порядок ведення Реєстру гідротехнічних споруд морських портів України, відповідно до пунктами 2.2,2.4.1 якого внесенню до Реєстру підлягають відомості про власника (балансоутримувача) ГТС та/або експлуатуючу організацію, технічні характеристики та технічний стан ГТС. Відомості про власника (балансоутримувача) ГТС та/або експлуатуючу організацію вносяться на підставі копій документів, що підтверджують право власності/користування цими ГТС.

Згідно з даними Реєстру гідротехнічних споруд власником (балансоутримувачем) Бузько-Дніпровсько-лиманського каналу та Херсонського морського каналу визначено: ДП "Адміністрація морських портів України" (філія Дельта-лоцман); акт приймання-передачі майна від 13.06.2013 року №14.

За таких обставин, Державне підприємство Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України є належним позивачем по справі, тому доводи апеляційної скарги щодо недоведеності виникнення у держави в особі позивача права власності на Бузько-Дніпровсько-лиманський канал і Херсонський морський канал, як на гідротехнічні споруди, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на них, та щодо обумовленої цим відсутності у позивача права на стягнення канального збору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2000 р. №1544 "Про портові збори", прийнятою відповідно до статті 84 Кодексу торговельного мореплавства України, передбачено, що нарахування канального збору здійснюється за кожне проходження каналу судном в один кінець і кожне проходження каналу судном транзитом в один кінець за 1 куб. метр об'єму судна за відповідними ставками (пункт 18). Згідно з Приміткою 2 до цього пункту за проходження Бузько-Дніпровсько-лиманського і Херсонського морського каналу без заходження в морські порти (причали) канальний збір сплачується суднами за визначеними ставками відповідно державному підприємству "Дельта-лоцман" та морським торговельним портам Миколаїв і Херсон у розмірах, установлених для портів Миколаїв (морський) і Херсон (морський), а згідно примітки 2 до пункту 1 вказаної постанови судна груп В (буксири та баржі), Д та Е, що виконують комерційні вантажні рейси, належать до групи А.

При цьому, те, що деякі рейси виконувались суднами відповідача в баласті (без вантажу) не свідчить про неможливість віднесення суден до групи А, до якої відносяться вантажні судна, що знаходяться в порту для виконання вантажних операцій, оскільки вантажними операціями є як розвантаження судна так і завантаження, тобто судно в баласті заходить в порт для виконання вантажних операцій з завантаження, а судно з вантажем для виконання вантажних робіт з розвантаження.

Натомість твердження скаржника про нездійснення його суднами "комерційних рейсів" є безпідставним та таким, що не відповідає положенням частин 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України, за якими під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Отже відповідачем не доведено, що належні йому судна здійснювали технологічні переміщення водними шляхами зернових вантажів без мети досягнення економічних результатів та одержання прибутку.

Портові збори є обов'язковими цільовими платежами, встановленими законодавством і обов'язок з їх оплати відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, статей 1, 3, 84 Кодексу торговельного мореплавства України виникає безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює діяльність з торгового мореплавства на підставі фактів проходження судном каналами. Як встановлено господарським судом Миколаївської області, судна відповідача при здійсненні ними перевезень до/від причалу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв до Херсонських портів (терміналів) за будь-яких яких умов рухались каналом, тому позовні вимоги в частині стягнення 240349 грн. 32 коп. заборгованості з канального збору є такими, що доведені відповідними доказами та підлягають задоволенню.

Посилання скаржника на те, що фактично судна Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв користувались не всім каналом не приймається судовою колегією до уваги, оскільки нормами діючого законодавства не передбачено того, що канальний збір справляється тільки за проходження повністю всього каналу.

У звязку з тим, що рахунки зі сплати канального збору оплачені відповідачем частково, позивачем нараховано 3 % річних за порушення виконання зобовязання у сумі 2186 грн. 37 коп.

За своєю правовою природою 3% річних є платою боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобовязання перед кредитором.

Перевіривши розрахунок позивача з нарахування 3 % річних, судова колегія дійшла висновку, що розрахунок є правильним, тому суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 2186 грн. 37 коп.

Щодо нарахування збору за послуги з регулювання руху суден, судова колегія зазначає, що таке нарахування є правомірним, виходячи з наступного.

Згідно вимог статті 115 Кодексу торговельного мореплавства України із суден, що користуються послугами служби регулювання руху суден, справляється збір, порядок справляння і розмір якого встановлюються центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту за погодженням з центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики.

Відповідно до приписів пункту 1 частини 3 статті 19 Закону України "Про морські порти України" виключно державними підприємствами, установами та організаціями надаються послуги з регулювання руху суден.

Пунктом 4.1 Положення про службу регулювання руху суден, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 28.05.2001 року №340, передбачено, що служби регулювання руху суден (СРРС) створюються для надання послуг з регулювання руху суден, які перебувають у зоні дії СРРС, з метою забезпечення безпеки мореплавства, ефективності судноплавства, охорони людського життя на морі, запобігання забрудненню довкілля з суден.

Згідно з пунктом 3.2 Порядку надання послуг з регулювання руху суден, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 08.05.2013 року № 291, для суден каботажного плавання та суден місцевого базування заявка на послуги з регулювання руху суден надається капітаном судна у зоні дії ЦРРС/ПРРС через засоби радіозв'язку. Вихід капітана судна на радіозвязок з відповідним ЦРРС/ПРРС вважається поданням заявки на надання послуг з регулювання руху суден.

Таким чином, вказані дії капітана судна, які не потребують подання письмової заявки, є достатнім доказом того, що судно користується послугами СРРС, і, як наслідок, повинно їх сплачувати.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Миколаївської області від 04.08.2015 року у справі №915/851/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв на рішення господарського суду Миколаївської області від 04.08.2015 року у справі №915/851/15 залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 04.08.2015 року у справі №915/815/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6
ОСОБА_7