ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р. Справа № 917/1259/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Кузніцовій І.В.

за участю представників:

позивача - Мосейчук Т.А. (довіреність №22/13-89-Д, від 17.07.2015 р.),

відповідача - Лазора Ярема-Назар Олегович ( довіреність №75 від 18.05.2015р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№4337 П/1-12) на рішення господарського суду Полтавської області від 04 серпня 2015 року по справі № 917/1259/15,

за позовом Служби безпеки України, м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства "АвтоКраз", м. Кременчук, Полтавська область,

про стягнення 224817,92грн.

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року Служба безпеки України (позивач) звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ПАТ "АвтоКраз" (відповідача), в якій просила стягнути з відповідача пеню у розмірі 224817,92грн., нараховану за порушення строків виконання зобов'язань за договором №19/1-90д про закупівлю товарів за державні кошти від 21.10.2014 р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04 серпня 2015 року у справі № 917/1259/15 (суддя Кльопов І.Г.) позов задоволено повністю.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції у справі № 917/1259/15, від 04 серпня 2015 року, та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір пені заявленої до стягнення до 22481,80 грн.

Представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу (вх. №13311, від 21.09.2015 року), в якому просить залишити рішення господарського суду Полтавської області від 04.08.2015 р. у справі №917/1259/15 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача а також дослідивши доводи апеляційних скарг в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2014 року між СБУ (покупець) та ПАТ «АвтоКрАЗ» (продавець) укладено договір № 19/1-90д про закупівлю товарів за державні кошти (договір).

Відповідно до п.1. договору продавець зобов'язується в 2014 році в порядку та на умовах, визначених договором поставити та передати у власність покупця спеціалізовані броньовані автомобілі спеціального призначення (далі - товар), у кількості та за ціною, що зазначені у специфікації (додаток №1 до договору) та виготовлені згідно з технічним завданням на виготовлення (додаток № 2, № 3 до договору), які є невід'ємними частинами договору, а покупець зобов'язується прийняти якісний товар та сплатити його вартість на умовах цього договору.

Також 25.12.2014 р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору № 19/1-90д від 21.10.2014 р.

Партією товару вважається частина товару, яка поставляється продавцем покупцю в рахунках-фактурах та накладних (п.1.2. договору).

Відповідно до додатку №1 до договору товар, що поставляється - спеціалізований броньований автомобілі КрАЗ-Spartan-APC спеціального призначення (тип 1) у кількості 2 шт. та спеціалізований броньований автомобілі КрАЗ-Spartan-APC спеціального призначення (тип 2) у кількості 1шт. на загальну суму 14051125,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 25.12.2014 р. до договору № 19/1-90д від 21.10.2014 р. строк поставки товару не пізніше 31.01.2015 р. за умови надходження 100% оплати на рахунковий рахунок продавця не пізніше 25.10.2014 р.

22.10.2014 р. покупцем здійснено 100% оплату за договором платіжним доручення від 22.10.2014 № 4.

Як зазначав позивач у позові, відповідач, у встановлені договором строки, товар не поставив.

Позивачем на адресу відповідача були надіслані письмові замовлення на поставку товару у встановлені договором строки (листи від 23.10.2014 № 19/1-2293, від 29.12.2014 № 19/1-2954, від 05.02.2015 № 19/1-260).

Листом від 29.01.2015 №84-33 відповідач повідомив позивача про неможливість здійснити поставку замовленого товару в передбачений договором строк внаслідок настання форс-мажорних обставин, а саме відхилення судна, на якому здійснювалось перевезення автомобілів, від встановленого графіку через несприятливі погодні умови

У зв'язку з цим позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 11.02.2015 р. №19/1-313 щодо необхідності сплатити штрафні санкції за прострочення термінів виконання договірних зобов'язань або надати належні докази неможливості виконання своїх зобов'язань внаслідок форс - мажорних обставин, а саме довідки торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу державної влади.

Відповідач вимоги, які були викладені у зазначеній претензії, не виконав та здійснив поставку товару покупцю 17.02.2015 р., прострочивши виконання зобов'язання за договором на передачу товару на 16 днів.

24.02.2015 р. відповідачем було надіслано на адресу позивача лист Кременчуцького відділення Полтавської торгово-промислової палати від 24.02.2015 р. № 88/02-06, у якому зазначається, що затримка судна, на якому здійснювалось перевезення автомобілів, може бути визнана компетентним органом такою, що сталася внаслідок дії обставин непереборної сили, за умови документального підтвердження складних погодних умов шляхом надання ПАТ «АвтоКрАЗ» довідки Українського Гідрометцентру, яка є документом про погодні умови в Україні.

Позивач лист Кременчуцького відділення Полтавської торгово-промислової палати № 88/02-06 не визнав як належний доказ настання форс-мажорних обставин, оскільки останній не є сертифікатом про форс-мажорні обставини з огляду на положення пунктів 6.10 - 6.14 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5).

У зв'язку з цим позивач повторно надіслав на адресу відповідача претензію від 26.02.2015 р. № 19/1-440 щодо сплати товариством штрафних санкцій за прострочення термінів виконання договірних зобов'язань.

Відповідач на час розгляду справи не надав документ, виданий компетентним органом, що підтверджує настання форс-мажорних обставин.

Частинами першою, другою статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором. При цьому зазначається, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вимог закону, договору.

Згідно з пунктом 7.3. договору за порушення строків виконання зобов'язання продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання зобов'язання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

З огляду на зазначене, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 224817,92грн. за період з 01.02.2015 р. по 16.02.2015 р.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.17.4. Постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не було надано жодного доказу в підтвердження існування виняткових обставин або наявності інших обставин які мають істотне значення, які б обґрунтували можливість зменшення судом першої інстанції або апеляційним судом суми розміру належної до сплати неустойки.

Колегія суддів, з урахуванням зазначеного дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення, обґрунтовано, з урахуванням матеріалів справи, тому рішення господарського суду Полтавської області від 04 серпня 2015 року у справі № 917/1259/15 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, Господарського процесуального кодексу України судова колегія Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 04 серпня 2015 року у справі № 917/1259/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 07.10.2015 року

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Терещенко О.І.