ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2015 р.Справа № 922/4610/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківшлях", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз-Україна", с. Васищеве
про стягнення 341877,12 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Топаз-Україна" (далі - відповідач) звернулось ТОВ "Харківшлях" (далі - позивач). У позові останній просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості по договору №1/2, укладеного між сторонами 01.12.2012 року, у розмірі 230000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по вказаному договору. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 105800,00 грн. інфляційних витрат, 6087,12 грн. 3% річних. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 14.08.2015 року було порушено провадження у справі та справу було призначено до розгляду на 26.08.2015 року об 11:45 год. Ухвалою суду від 26.08.2015 року розгляд справи був відкладений до 28.09.2015 року до 11:15 год.

В судовому засіданні 28.09.2015 року представником відповідача суду була подана заява в якій він просить суд призначити по справі почеркознавчу експертизу підпису, який виконано нібито директором Товариства відповідача на актах наданих послуг №№123-127 від 28.12.2012 року та технічну експертизу документів для з'ясування у якій спосіб виконано нанесення печатки нібито Товариства відповідача на актах про надання послуг №№123-127 від 28.12.2012 року. Проведення експертизи доручити спеціалістам ХНДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_3. Надана заява досліджена судом та долучена до матеріалів справи.

Присутній в судовому засіданні представник позивача проти задоволення заяви заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, відхиляє клопотання відповідача, оскільки представником відповідача суду не доведено належними та допустимими доказами необхідність призначення та проведення судової експертизи в порядку, встановленому ст. 41 ГПК України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Представником відповідача не виконані вимоги ухвал суду від 14.08.2015 року та від 26.08.2015 року щодо надання витребуваних вказаними ухвалами документів та доказів, хоча ухвалою суду від 26.08.2015 року розгляд справи відкладався за заявою відповідача для надання можливості надати необхідні для розгляду справи документи.

Як розяснено у п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення", результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 ГПК).

В судовому засіданні 28.09.2015 року представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено фактичними даними, 01.12.2012 року між сторонами був укладений договір №1/2 про надання послуг (надалі - договір).

Відповідно до умов договору, виконавець (позивач) зобов'язується надати в оренду будівельну техніку, а замовник (відповідач) прийняти та своєчасно оплатити витрати за наданими документами, відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлені частиною 2 статті 285 Господарського кодексу України.

Відповідно до розділу 5 договору відповідач зобов'язується здійснювати оплату за послуги будівельної техніки згідно з актами виконаних робіт та рахунками.

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав умови договору та надав відповідачу будівельну техніку, що підтверджується актами про надання послуг, підписаними між сторонами, а саме: акт виконаних робіт №123 від 28.12.2012 року на суму 56 483,66 грн.; акт виконаних робіт №124 від 28.12.2012 року на суму 48 757,78 грн.; акт виконаних робіт №125 від 28.12.2012 року на суму 56 279,16 грн.; акт виконаних робіт №126 від 28.12.2012 року на суму 17 387,21 грн.; акт виконаних робіт №127 від 28.12.2012 року на суму 56 279,16 грн., а всього на 235186,97 грн.

Проте, відповідач надані послуги не оплатив. 11.09.2014 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія з вимогою оплатити надані послуги.

01.10.2014 року між сторонами був підписаний Акт заліку взаємних вимог, відповідно до якого сторони провели взаємний залік на загальну суму 1355675,21 грн., зокрема по договору №1/2 від 01.12.2012 року на суму 5186,97 грн.

Разом з тим, залишок заборгованості у розмірі 230000,00 грн. відповідачем сплачений не був.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на день розгляду справи в суді, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Отже, враховуючи наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання на суму 230000,00 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 6087,12 грн. та інфляційних втрат в розмірі 105800,00 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 625, 759 ЦК України; ст.ст. 173, 174, 179, 284, 285 ГК України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Топаз-Україна (62495, Харківська область, Харківський район, с. Васищево, в-д Орешкова, б. 7, код за , р/р 2 в ХФ АО Кредитпромбанк, МФО 350727, ІПП 35, свідоцтво платника ПДВ №28029585) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Харківшлях (61093, м. Харків, пров. Верховський, 13, , р/р 6764 у від. № 5 Філіалу ПУМБ міста Харкова, МФО 350385, ІПП 39, свідоцтво платника №200020742) - заборгованість по договору у розмірі 230000,00 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 105800,00 грн., суму 3% річних у розмірі 6087,12 грн. та 6840,40 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_4