ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р.Справа № 916/2681/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 14-137 від 13.05.2014)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 21/17-4 від 05.01.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Одесагаз

на рішення господарського суду Одеської області від 11 серпня 2015 року, повний текст якого складено та підписано 14 серпня 2015 року

по справі № 916/2681/15

за позовом Публічного акціонерного товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Публічного акціонерного товариства Одесагаз

про стягнення 948 127,95 грн.

В С Т А Н О В И В :

01.07.2015 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі по тексту позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Одесагаз (далі по тексту відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 948 127,95 грн., з якої: 3 314,62 грн. - збитків від інфляції, 774 480,92 грн. пеня, 170 332,41 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу № 05-2012-ВТВ від 03.05.2012 року. Так, ПАТ „НАК „Нафтогаз України протягом квітня-червня 2012 року поставило ПАТ „Одесагаз природний газ на загальну суму 11 661 693,23 грн., за який відповідач своєчасно не розрахувався, у звязку з чим позивачем, відповідно до умов Договору та норм чинного законодавства, нараховані відповідачу відповідні штрафні та фінансові санкції.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.08.2015 року по справі № 916/2681/15 (суддя Рога Н.В.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - задоволені повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ" на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" інфляційні втрати у сумі 3 314грн. 62коп., пеню у сумі 774 480 грн. 92коп., 3 % річних у сумі 170 332грн. 41 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 18 962грн. 56коп.

Такий висновок суду мотивований тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем вимоги договору та норм чинного законодавства, а саме в частині розрахунку за отриманий протягом квітня-червня 2012 року природний газ, за який останній розрахувався з простроченням. Так, позивачем це встановлено та підтверджено відповідними доказами, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відповідні штрафні санкції, що складаються з інфляційних витрат, відсотків річних та пені.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство Одесагаз звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 11.08.2015 року по справі № 916/2681/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та відшкодувати витрати судового збору.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, в звязку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За твердженням апелянта здійснений позивачем розрахунку інфляційних витрат та 3% річних, був зроблений з порушенням положень ст.625 ЦК України, у звязку з чим заявлені позивачем суми задоволенню не підлягають.

Позивач відзив на апеляційну скаргу до суду не надав, але його представник в судовому засіданні просив апеляційну скаргу ПАТ Одесагаз залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи її правомірним, обґрунтованим та відповідаючим нормам чинного законодавства.

Від представника відповідача 30.09.2015 року через канцелярію суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, відповідно до яких просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу та доповнення до неї, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України апеляційна інстанція не звязана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження, 03.05.2012 року між НАК „Нафтогаз України (продавець) та ПАТ „Одесагаз (покупець) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 05-2012-ВТВ, відповідно до п.1.1 якого, продавець зобов'язався поставити Покупцеві у 2012 році природний газ, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах договору ( а.с.09-15).

Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця. (пункт 1.2 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, продавець передає покупцеві з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року газ в обсязі до 32 434,112 тис.куб.м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу (п.3.6).

Пунктом 3.7 Договору встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати підписані та скріплені печаткою покупця продавцеві два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.5.1 договору, ціна на природний газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3509,00 грн. без урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; податок на додану вартість за ставкою 0%. До ціни газу додається тариф на послуги з транспортування природного газу, який становить 218,80 грн., крім того ПДВ 20%- 43,76 грн., (п.5.2)

Розділом 6 Договору передбачені порядок та умови проведення розрахунків. Так, відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту вимоги однієї із сторін (п.6.4).

Пунктом 7.1 Договору обумовлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

У разі невиконання покупцем умов п.п.6.1,6.2 договору покупець зобовязується у безспірному порядку сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Неустойка нараховується продавцем протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п.7.2).

Відповідно до пункту 11.1 Договору, цей договір набуває чинності з дати його укладення і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2012 року до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості.

Відповідно до Договору № 05-2012-ВТВ від 03.05.2012 року, укладені додаткові угоди № 1 від 03.05.2012 року, якими сторони узгоджували ціну газу у відповідні періоди (а.с.16-19) .

На виконання умов Договору № 05-2012-ВТВ від 03.05.2012 року та додаткових угод до цього Договору, ПАТ „НАК „Нафтогаз України у період з квітня по червень 2012 року поставило ПАТ „Одесагаз природний газ в обсязі 3 046,999 тис.куб.м на загальну суму 11 661 693,23 грн., що підтверджується відповідними складеними, підписаними обома сторонами та скріплені печатками актами приймання-передачі природного газу (а.с.20-22):

В свою чергу, ПАТ „Одесагаз за отриманий від ПАТ „НАК „Нафтогаз України протягом квітня-червня 2012 року природний газ розрахувався з порушенням п.6.1 договору, про що свідчить наявна в матеріалах справи відомість про операції по підприємству „Одесагаз ПАТ з 01.05.2012 року по 30.04.2015 року (а.с.25).

Судова колегія суду апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог ПАТ „НАК „Нафтогаз України та вважає, що доводи, заперечення і вимоги ПАТ „Одесагаз викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Положення ст.ст. 173, 193, 198, 199 Господарського кодексу України визначають, що господарськими зобов'язаннями, включаючи виконання грошових зобов'язань, визначаються зобов'язання, що виникають між суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, які можуть виникати безпосередньо із закону, іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність договору. При цьому, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, у встановлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, статуту, Цивільного кодексу України. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами, договорами, статутними та уставними документами. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання в разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ст.ст. 509. 510. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням з правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, статуту товариства, Закону України „Про господарські товариства, інших законодавчих актів.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (статті 525, 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, як встановлено під час розгляду даної справи, у відповідності із цими нормами чинного законодавства, між сторонами ПАТ „НАК „Нафтогаз України, як продавцем, та ПАТ „Одесагаз, як покупцем, склалися правовідносини повязані з продажем/купівлею товару (природного газу), про що 03.05.2012 року було укладено відповідний договір № 05-2012-ВТВ.

Так, зазначений договір є підставою для виникнення у сторін (ПАТ „НАК „Нафтогаз України та ПАТ „Одесагаз) господарських зобов'язань відповідно до ст.ст.173, 174 ГК України (ст.ст.11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ „НАК „Нафтогаз України (Продавець) свої зобов'язання по виконанню умов договору № 05-2012-ВТВ від 03.05.2012 року виконало належним чином та в повному обсязі, а саме поставило відповідачу протягом квітня-червня 2012 року природний газ в обсязі 3 046,999 тис.куб.м на загальну суму 11 661 693,23 грн.

ПАТ „Одесагаз (Покупець), в свою чергу, в порушення норм чинного законодавства та умов вказаного Договору, за отриманий від позивача газ розраховувалося несвоєчасно, чим порушив п.6.1 умов договору.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частин 1 та 2).

Крім того, слід зазначити і те, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням зазначеного індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України, Листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року з рекомендаціями відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ та Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права.

Враховуючи наведене, судова колегія перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань погоджується з їх розміром та вважає його правомірним та із дотриманням вимог чинного законодавства та погоджується з позовними вимогами ПАТ „НАК „Нафтогаз України та висновком місцевого господарського суду про нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача 170 332,41 грн. 3 % річних.

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Як вже зазначалось, свій обов'язок оплатити позивачу поставлений/отриманий природний газ за договором № 05-2012-втв від 03.05.2012 року ПАТ „Одесагаз виконало не в повному обсязі, чим порушило умови договору та норми чинного законодавства. Отже, має місце прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати товару.

При цьому невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) згідно ст.610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання.

Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов'язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина 1 статті 549 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996 року № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу приписів ч.ч.4, 6 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Крім того, згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч.1 ст.229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частини 1, 2, 4 ст.217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Згідно із пунктом 7.2 Договору № 05-2012-ВТВ від 03.05.2012 року, уразі невиконання покупцем умов п.п.6.1,6.2 договору покупець зобовязується у безспірному порядку сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Неустойка нараховується продавцем протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, судова колегія перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені погоджується з позовними вимогами ПАТ „НАК „Нафтогаз України та висновками суду першої інстанції, що ПАТ „Одесагаз в порушення норм чинного законодавства та умов зазначеного Договору за отриманий від позивача газ (як то встановлено законом та договором) розрахувався не в повному обсязі, у зв'язку з чим позивачем правомірно нараховано пеню у сумі 774 480,92 грн.

Судова колегія вважає, що усі доводи, заперечення та вимоги ПАТ „Одесагаз, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

ПАТ „Одесагаз ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги та справи в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підстави своїх вимог, доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про задоволення позовних вимог ПАТ „НАК „Нафтогаз України.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 11.08.2015 року по справі № 916/2681/15 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ПАТ „Одесагаз без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського

процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства Одесагаз залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від „11 серпня 2015 року по справі № 916/2681/15 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „02 жовтня 2015 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя М.С. Петров