РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2015Справа №910/21134/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/21134/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТІС ГРУП»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції»;

про стягнення 80 602,78 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Кудрявченко О.С., довіреність № 1 від 31.12.2014р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТІС ГРУП» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» (надалі - відповідач) про стягнення 80 602,78 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладених між сторонами договору поставки № 210 від 14.08.2013р. та договору від 28.11.2014р. про передачу зобов'язань за договором поставки № 584-13К/1276 від 21.03.2013р. у визначений строк не розрахувався за продукцію, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 55 805,79 грн., за прострочення оплати якої нараховано 1238,65 грн. - 3% річних та 23 558,34 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2015р. порушено провадження у справі № 910/20299/15 та призначено її розгляд на 24.09.2015р.

Присутній у судовому засіданні 24.09.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 17.08.2015р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 17.08.2015р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримана останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.08.2013р. між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - покупець) було укладено Договір № 210, у відповідності з п. 1.1. якого позивач зобов'язався систематично доставляти і передавати на умовах та у встановлені цим договором строки продовольчу та (або) непродовольчу продукцію (далі - товар) у власність відповідача, а відповідач зобов'язався приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору.

Договір укладений з протоколом розбіжностей від 14.08.2013р., який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Відповідно до п.1.2 договору, найменування товару, його асортимент та ціна визначається Специфікацією (Додаток № 1 до договору), що є його невід'ємною частиною

Згідно з п.1.6 договору, право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару позивачем та його отримання відповідачем. Датою поставки вважається дата передач позивачем товару відповідачу.

Як встановлено судом, на виконання умов договору поставки позивач за період з травня по листопад 2014 року за видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, копії яких залучені до матеріалів справи, а оригінали було оглянуто в судовому засіданні, поставив відповідачу продукцію на загальну суму 56 067,58 грн.

Відповідно до п.5.6 договору, оплата поставленого товару здійснюється на підставі належним чином оформлених накладних (товарних, товарно-транспортних, видаткових, податкових). При цьому відповідач зменшує суму платежів на вартість товару, який був повернений, але не вивезений позивачем.

При цьому, пунктом 4.14 договору передбачено право відповідача повернути товар позивачу у визначених цим пунктом випадках.

Умовами п.5.8 договору визначено, що оплата здійснюється відповідачем в національній грошовій одиниці України через шістдесят календарних днів за поставлений товар.

Проте, в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач повну вартість отриманої продукції на суму 46 960,22 грн. позивачу не оплатив.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за отриману продукцію за договором поставки № 210 від 14.08.2013р. становить 46 960,22 грн.

Крім того, 28.11.2014р. товариством з обмеженою відповідальністю «БІМАРКЕТ» (за договором - Сторонам 1), відповідачем (за договором - Сторона 2) та позивачем (за договором - Сторона 3) було укладено Договір про передачу зобов'язань за договором поставки № 584-13К/1276 від 21.03.2013р. (далі - договір переведення боргу), за умовами п.1 якого відповідач прийняв на себе зобов'язання Сторони 1 перед позивачем щодо оплати грошових коштів у розмірі 8845,58 грн. , в тому числі ПДВ 20% 1474,26 грн. за договором поставки № 584-13К/1276 від 21.03.2013р., укладеного між Стороною 1 та позивачем.

Пунктом 4 договору переведення боргу встановлено графік оплати відповідачем грошових коштів:

4.1. сума грошових коштів 2200,00 грн. - строк погашення до 06.03.2015р.;

4.2. сума грошових коштів 2200,00 грн. - строк погашення до 13.03.2015р.;

4.3. сума грошових коштів 2200,00 грн. - строк погашення до 20.03.2015р.;

4.4. сума грошових коштів 2245,58 грн. - строк погашення до 27.03.2015р.

Однак, відповідач у вище встановлені строк не оплатив у повному обсязі взяті на себе зобов'язання за договором переведення боргу в сумі 8845,58 грн.

Станом на 31.03.2015р. актом звірки взаєморозрахунків сторонами визначено наявність заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену продукцію у сумі 83 557,75 грн.

Враховуючи те, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором поставки № 210 від 14.08.2013р. та за договором про переведення боргу від 28.11.2014р., вимоги позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами статті 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не заперечений факт отримання продукції за представленими накладними згідно договору поставки № 210 від 14.08.2013р. та не надано доказів повної оплати або повернення переданої продукції на суму 46 960,22 грн.,

До того ж, відповідачем не надано доказів оплати позивачу взятих зобов'язань за договором від 28.11.2014р. про переведення боргу за договором поставки № 584-13К/1276 від 21.03.2013р. у сумі 8845,58 грн.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за вказаними правочинами становить 55 805,79 грн.

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 55 805,79 грн. підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 1238,65 грн. - 3% річних та 23558,34 грн. інфляційних втрат, які розраховані за кожною видатковою накладною окремо.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача, який є арифметично вірним, а вимога щодо стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню частково в сумі 23 550,01 грн. згідно з уточненим розрахунком суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» (01103, м. Київ, вул.. Кіквідзе/Бастіонна, 1/2; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТІС ГРУП» (юридична адреса: 03055, м. Київ, вул. Шулявська, 10/12-Д; поштова адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 143-а; ) основний борг у сумі 55 805 грн. 79 коп., 1238 грн. 65 коп. - 3% річних та 23 550 грн. 01 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 1826 грн. 81 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 29.09.2015р.

Суддя А.І. Привалов