ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р.Справа № 922/4684/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кєдр-2014", м.Харків,
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Харків,
про стягнення 15858,70 грн.
за участю :

представника позивача - Калініної О.Ю. (довіреність б/н від 12.07.2015р.);

відповідача - ОСОБА_1, особисто;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кєдр-2014" звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суми оренди за Договором оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р. в розмірі 10000,00 грн.; пені в розмірі 2428,36 грн.; 3% річних в розмірі 126,16 грн.; інфляційних в розмірі 3304,18 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та зазначила, що користуватися орендованим приміщенням неможливо через зміну орендодавцем замків, у зв'язку з чим позивач в односторонньому порядку відмовився від Договору оренди. За таких обставин, зобов'язання за цим Договором вважаються припиненими, а Договір - розірваним в одностороннєму порядку. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалась на приписи ст.ст. 623, 625 ЦК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідач проти позову заперечував повністю, зазначив, що замків до приміщення не замінював, повідомлень від позивача про відмову у користуванні приміщенням не отримував. На підтвердження факту користування позивачем орендованим приміщенням у лютому 2015 року відповідач надав копію двостороннє підписаного Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000009 від 28.02.2015р.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

01.02.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кєдр-2014" (позивачем) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем) було укладено Договір оренди № ДГ-0000010, згідно п. 1-1 якого відповідач (орендодавець) передав, а позивач (орендар) прийняв в строкове платне користування приміщення 1-го поверху (№№ 1-16 - 1-18) в літ. "А-5", розташовані в будинку АДРЕСА_1.

Строк орендного користування складає 12 місяців з моменту прийняття приміщення за актом приймання-передачі, та спливає 01.02.2016р. (п. 3.1. Договору).

Факт передачі вищевказаних приміщень орендарю (позивачу) підтверджується Актом приймання-передачі приміщення до Договору оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р., який був підписаний обома сторонами 01.02.2015р.

Відповідно до п. 5.1. Договору оренди, щомісяця до 5 числа поточного місяця орендар вносить орендодавцеві орендну плату в розмірі 5000,00 грн., зручним йому способом, не забороненим діючим законодавством України. перший платіж здійснюється наступним чином: оплата за перший місяць оренди та заставна сума (в розмірі місячної орендної плати). Наступна оплата здійснюється шляхом передоплати за місяць вперед.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2015р та 19.02.2015р. на підставі вищевказаного пункту Договору позивачем було внесено орендну плату за місяць та залогову суму у загальному розмірі 10000,00 грн.

При цьому, позивач зазначає, що він фактично не скористався орендованим приміщенням, про що повідомив відповідача та в усній формі запропонував розірвати Договір та повернути кошти, але відповідач не погодився.

Позивач зазначає, що 27.02.2015р. ним було направлено на адресу відповідача лист (вих. № 9) з проханням розірвати Договір оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р. з 01.03.2015р., на тій підставі, що орендар не має доступу до приміщення, у зв'язку зі зміною замків орендодателем. Доказів направлення даного листа відповідачеві позивачем не надано.

Також матеріали справи містять копію листа позивача, адресованого відповідачу (вих. № 9 від 16.03.2015р.) з проханням повернути помилково перераховані грошові кошти в загальній сумі 10000,00 грн.

Крім того, позивач зазначив, що 25.03.2015р. на адресу відповідача було направлено листа з проханням щодо повернення грошових коштів та підписання Додатку до Договору про розірвання, а також передачу ключа, на підтвердження чого позивач надав суду копію опису вкладення до листа. За інформацією позивача даний лист був повернутий поштовим відділенням без вручення його адресату. До матеріалів справи копії або оригіналу даного листа позивачем надано не було.

Посилаючись на те, що відповідач не відреагував на вищевказані листи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 10000,00 грн., а також пені, 3% річних та інфляційних, нарахованих на цю суму.

Ретельно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з'ясувавши усі фактичні обставини справи та надавши їм правову кваліфікацію, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Кєдр-2014", виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів в розмірі 10000,00 грн., а саме суми першого платежу (відповідно до умов п. 5.1. Договору), позивач посилається на те, що спірний Договір оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р. є розірваним в одностороннєму порядку, у зв'язку з невикористанням орендарем орендованого приміщення..

Як на підставу для односторонньої відмови від Договору оренди позивач посилається на заміну відповідачем замків в орендованих приміщеннях, у зв'язку з чим позивач не має до них доступу.

Відповідач проти твердження позивача щодо заміни замків в орендованих приміщеннях заперечує. Доказів того, що замки були замінені орендодавцем після передачі в оренду приміщень позивачем суду не надано.

Згідно п. 2.1. Договору оренди, приміщення було передано позивачу в оренду з метою використання його під офіс.

При цьому, позивач зазначає, що не використовував спірне приміщення, починаючи з наступного дня після підписання Акту приймання-передачі даного приміщення (а саме з 02.02.2015р.).

Проте, відповідачем надано копію Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000009, який свідчить про те, що нежитлове приміщення перебувало в оренді у позивача в лютому 2015 року та вартість оренди за цей період склала 5000,00 грн. Даний Акт був підписаний директором ТОВ "Кєдр-2014" ОСОБА_3 без будь-яких зауважень, що свідчить про користування орендованим приміщенням позивачем у лютому 2015р.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається зі спірного Договору оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р., у пункті 8.3. сторони визначили, що орендар має право розірвати договір в одностороннєму порядку, попередивши про це орендодавця у письмовій формі не менш ніж за 90 днів.

Як вказує позивач, ним був направлений на адресу відповідача лист (вих. № 8 від 27.02.2015р.) про намір розірвати Договір оренди з 01.03.2015р. (тобто через три дні після цього попередження), що є порушенням умов п. 8.3. Договору.

Крім того, позивачем не надано суду доказів направлення даного листа відповідачеві. Факт отримання будь-яких повідомлень від позивача про намір розірвати Договір оренди відповідачем заперечується.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, як на підставу розірвання спірного Договору оренди, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Матеріали справи свідчать, що орендоване приміщення було передано відповідачем позивачу належним чином, відповідно до умов Договору.

Будь-яких доказів на підтвердження порушення умов Договору з боку відповідача (у тому числі самовільної заміни замків у приміщенні) позивачем суду не надано.

За таких обставин, посилання позивача на приписи ст. 651 ЦК України є недоречними.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Одним з принципів підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик (ст. 44 ГК України).

Неведення орендарем господарської діяльності у орендованому приміщенні, за умови чинності Договору оренди, не є доказом того, що орендоване майно не знаходиться у користуванні орендаря.

Позивач наполягає на тому, що спірний Договір оренди припинив свою дію.

Але в матеріалах справи відсутні докази повернення приміщення орендодавцю, у зв'язку з його невикористанням, на умовах, визначених у п. 9.1. Договору, згідно якого орендоване приміщення передається орендодавцю разом з майном та ключами, згідно акту приймання-передачі.

Відповідно до приписів ст. 795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. Повернення наймачем предмета договору найму також оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

При цьому, слід зауважити, що акт приймання-передачі приміщення складається за наслідком вчинених дій щодо передачі чи повернення приміщення, про що зазначається в акті (дата повернення, показники лічильників, стан приміщення, фото фіксація приміщення, повернення ключів від приміщення, перевірка обладнання, зауваження щодо недоліків приміщення тощо), після чого підписується уповноваженими сторонами.

Такої ж думки дійшов і Вищий господарський суд України у своїй постанові від 24.06.2014р. по справі № 922/5183/13, а також у постанові від 27.07.2010р. по справі № 61/338-09.

Проте, відповідачем усі необхідні дії щодо повернення орендарю спірного приміщення виконані не були.

Як вбачається з опису вкладення до цінного листа від 23.03.2015р., позивачем були надіслані на адресу відповідача два примірники акту приймання-передачі, отримання яких відповідачем заперечується.

Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що Договір оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р. на даний час є діючим та не розірваним в установленому порядку.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено належними доказами припинення дії спірного Договору, у зв'язку з невикористанням орендованого приміщення, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми оренди в розмірі 10000,00 грн., що є першим орендним платежем, відповідно до умов Договору, та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Суд також вважає безпідставним нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних на вищевказану суму орендної плати.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У вищевказаних нормах права, на підставі яких позивачем було здійснено нарахування штрафних санкцій, йдеться про відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання.

Проте, з правовідносин, які склалися між сторонами за спірним Договором оренди, не вбачається, що відповідач (орендодавець) має грошові зобов'язання перед позивачем, внаслідок чого покладення на нього відповідальності за порушення саме грошового зобов'язання є протиправним.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2428,36 грн. пені, 126,16 грн. - 3% річних та 3304,18 грн. інфляційних.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кєдр-2014" повністю.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати з оплати судового збору, у зв'язку з відмовою у позові, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 05.10.2015 р.

Суддя Н.М. Кухар