РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015Справа №910/29714/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна контора "Житлоексплуатація"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача: Даниленко Є.М., за дов.

Від відповідача: Гаркавенко С.В., за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.12.2014 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок по договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 1541431 від 22.09.2006 за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 на загальну суму 151859,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що розпорядження КМДА № 1332, № 1333, № 1335, № 191, № 392, якими були затверджені тарифи на теплову енергію, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2010р. визнані незаконними та не чинними з моменту прийняття, в зв'язку з тим, що оскаржувані розпорядження прийняті Київським міським головою із порушенням принципу розподілу владних повноважень, оскільки вони прийняті, як нормативні акти місцевої державної адміністрації і підлягають обов'язковій реєстрації у органах юстиції, відповідно до п. 1 Указу Президента України № 493/92 від 3.10.1992 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органі" виконавчої влади" , а відтак за період дії даних розпоряджень (01.10.2010р. по 31.12.2010р.) має бути проведений перерахунок за теплову енергію із застосуванням чинних тарифів, зокрема, встановлених розпорядженням КМДА № 1245 від 20.06.2002р., як останнє з тих, які пройшли реєстрацію в органах юстиції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 (суддя Головатюк Л.Д), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 у справі № 910/29714/14 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна контора "Житлоексплуатація" відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва №04-23/715 від 10.06.2015 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 910/29714/14, та за результатом автоматизованого розподілу справ, вказана справа передана на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою суду від 10.06.2015 суддею Демидовим В.О. справу № 910/23714/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11.08.2015 суддею Демидовим В.О. заявлено самовідвід у справі.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва №04-23/117 від 11.08.2015 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 910/29714/14, та за результатом автоматизованого розподілу справ, вказана справа передана на розгляд судді Ярмак О.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.08.2015р. справу № 910/29714/14 прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 08.09.2015р.

В судовому засіданні 08.09.2015р. відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України суд оголосив перерву до 22.09.2015р.

22.09.2015 позивач через відділ діловодства подав письмові пояснення по справі.

22.09.2015 відповідач через відділ діловодства подав письмові пояснення по справі, суд прийняв їх до розгляду.

Представник позивача, присутній в судовому засіданні 22.09.2015р., позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача, присутній в судовому засіданні 22.09.2015р., проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у письмових поясненнях, які зводяться до того, що нормативно-правові акти КМДА (виконавчого органу Київради) щодо встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги, прийняті в межах повноважень виконавчого органу Київської міської ради, державній реєстрації не підлягають, а тому відсутність реєстрації оскаржуваних нормативно-правових актів в органах міністерства юстиції України не може бути підставою для визнання оскаржуваних розпоряджень не чинними. Крім того, положеннями пункту 1 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та пункту 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, до предмета регулювання цих актів не віднесено акти органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів. Також відповідач зазначає, що здійснити перерахунок вартості наданих послуг за період 01.01.2010 по 31.12.2010, за тарифами визначеними розпорядженням КМДА від 20.06.2002 № 1245, не можливо з причин нерентабельності вартості теплової енергії за 1 Гкал по 54,42 грн. за вказаний період і невідповідності вимогам ст. 1 Закону України "Про теплопостачання". Та вказує на відсутність правових підстав для здійснення перерахунку за тарифами встановленими розпорядженням КМДА від 20.06.2002 № 1245, позаяк дане розпорядження було скасовано розпорядженням КМДА № 578 від 18.04.2008, а відтак не діяло у спірному періоді.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2006 між Акціонерною енергетичною компанією "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" (назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Київенерго", постачальник) та ТОВ "ЖЕК "Житлоексплуатація" (споживач), укладений Договір на постачання теплової енергії в гарячій воді № 1541431, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в даному договорі.

Відповідно до п. 2.1. договору, при виконанні умов цього договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язані керуватись тарифами, затвердженими КМДА, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з п. 2.2.1. договору постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження зазначеними в додатку 1.

Сторонами було підписано Додаток № 1 до Договору, в якому сторони погодили обсяги постачання теплової енергії.

Відповідач в період з 01.01.2010 по 31.12.2010 на умовах Договору постачав позивачу теплову енергію, що сторонами не заперечується та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями облікових карток за спірний період. Сторонами також не заперечуються й обсяги теплової енергії поставленої за Договором у спірний період.

Згідно п. 1 додатку № 2 до договору (тарифи та порядок розрахунків) розрахунки за теплову енергію проводяться згідно з тарифами встановленими Управлінням цінової політики КМДА, затвердженими Розпорядженнями КМДА від 10.12.2004 № 2249, за кожну відпущено Гігакалорію без врахування ПДВ для розрахунків із житловими організаціями за ціною - 54,42 грн.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання, до яких відноситься спірний Договір, підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7 ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до п. 23 Правил користування теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показників вузла обліку згідно із діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Згідно ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", в редакції, яка діяла станом на дату укладення Договору та виникнення спірних правовідносин, тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Отже, як договором, так і чинним на дату спірних правовідносин законодавством встановлено, що теплова енергія має постачатися за тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30.11.2009р. № 1333 "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення" затверджено, зокрема, тарифи на теплову енергію, що виробляється АК "Київенерго" та ЗАТ "ЕК "ДАРтеплоцентраль" для відпуску балансоутримувачам теплових пунктів, в тому числі житлово-експлуатаційним організаціям, житлово-будівельним кооперативам, об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим балансоутримувачам жилих будинків усіх форм власності, для вироблення/створення комунальних послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води населенню, згідно яких вартість 1 Гкал теплової енергії без ПДВ становить 94,33 грн.

З 01.07.2010р. Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1333 від 30.11.2009 втратило чинність згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.05.2010 № 392 "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення".

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.05.2010 № 392 "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення" затверджено тарифи на теплову енергію, що виробляється АК "Київенерго" та ЗАТ "ЕК "ДАРтеплоцентраль" для відпуску балансоутримувачам теплових пунктів, в тому числі житлово-експлуатаційним організаціям, житлово-будівельним кооперативам, об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим балансоутримувачам жилих будинків усіх форм власності, для вироблення/створення комунальних послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води населенню, згідно яких вартість 1 Гкал теплової енергії без ПДВ становить 125,47 грн.

Судом встановлено, що за період січень - грудень 2010 року, позивачем спожито теплової енергії у кількості 2429,96743 Гкал на загальну суму 310 546,37 грн., що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції та обліковими картками у зазначений період, копії яких залучені до в матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач при нарахуванні вартості послуг, у період січень - червень 2010 року керувався тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1333 від 30.11.2009 "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення" та у період липень - грудень 2010 року керувався тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 392 від 31.05.2010 "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення".

Однак, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2010р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014р. у справі № 2а-1888/10, визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1333 від 30.11.2009р. та № 392 від 31.05.2010р.

Зі змісту вказаних судових рішень слідує, що підставою для визнання незаконними та нечинними з моменту прийняття вказаних розпоряджень стало те, що їх не було подано на державну реєстрацію до відповідних органів юстиції та не зареєстровано ними, а отже, вказані розпорядження не набрали законної сили у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 4 ГПК України передбачено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

За таких обставин, рішення центрального органу виконавчої влади про встановлення тарифів на теплову енергію, які в судовому порядку визнанні незаконними і нечинними з моменту їх прийняття, застосуванню не підлягають.

Пунктом 9 додатку 2 до договору передбачено, що споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в МВРТ-1 за адресою: вул. Жилянська, 63, оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці;, табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику.

В пунктах 2.5.1. та 2.5.2 договору сторони погодили, що Споживач має право вимагати від Постачальника надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію та відшкодування; умови оплати та методику розрахунків, нарахування, режим тепло споживання тощо. Перевіряти достовірність нарахувань та проведення розрахунків за теплову енергію, згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 3.1 договору, сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання умов цього договору, невірність застосування тарифів і достовірність нарахувань за фактично відпущену теплову енергію, надання стороні недостовірних даних, які впливають на розрахунки.

З наведеного вбачається, що облік вартості спожитої теплової енергії здійснюється постачальником шляхом надання споживачу відповідних рахунків, а останній має майновий інтерес у правильності таких розрахунків.

За таких обставин, доводи позивача про необхідність здійснення перерахунку вартості спожитої ним протягом січня - грудня 2010 року теплової енергії є обґрунтованими.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Проте, відповідач не виконав вимог закону та не здійснив перерахунку вартості спожитої позивачем у період січень - грудень 2010 року теплової енергії.

Враховуючи вищезазначене, позивач в позовній заяві зазначає, що розрахунок вартості поставленої теплової енергії за період з січня по грудень 2010 року має здійснюватись із застосуванням тарифів на теплову енергію, затверджених розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1245 від 20.06.2002р., відповідно до якого вартість 1 Гкал теплової енергії складає 54,42 грн. без ПДВ, а відтак, виходячи із загального обсягу спожитої у спірному періоді теплової енергії в кількості 2429,96743 Гкал, її загальна вартість становить 158 686,59 грн., в той час як відповідачем здійснено нарахування вартості спожитої теплової енергії на загальну суму 310 546,37 грн.

Таким чином, позивач стверджує, що фактично, за період з січня по грудень 2010 року відповідачем безпідставно нараховано позивачу 151 859,78 грн. (310 546,37 грн. - 158 686,59 грн. = 151 859,78 грн.).

Разом з тим, відповідач заперечує щодо застосування тарифів на теплову енергію, спожиту в період з січня по грудень 2010 року, затверджених розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1245 від 20.06.2002р. з підстав того, що дане розпорядження у спірному періоді не діяло.

Суд зазначає, що розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20.06.2002 № 1245, на яке посилається позивач при здійсненні власних розрахунків, втратило чинність згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.04.2008 № 578, зареєстрованим в Головному управлінні юстиції у місті Києві 15.05.2008 за № 12/778, тобто, фактично, у період, за який позивач просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, вказане розпорядження не діяло, а всі ті, які були прийняті пізніше, визнані нечинними з моменту їх прийняття.

За таких обставин, враховуючи відсутність протягом спірного періоду встановлених у законному порядку тарифів за спожиту теплоенергію, до спірних правовідносин сторін слід застосовувати тариф, встановлений сторонами у Додатку № 2 до Договору, а саме 54,42 грн. без ПДВ за 1 Гкал.

З огляду на те, що вартість 1 Гкал теплової енергії, погоджена сторонами у додатку № 2 договору, в розмірі 54,42 грн. без ПДВ відповідає вартості 1 Гкал теплової енергії, затвердженої розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20.06.2002 № 1245, тобто в розмірі 54,42 грн. без ПДВ., відтак зазначене не вплинуло на правильність розрахунку, здійсненого позивачем у позовній заяві.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

За таких обставин, вимога позивача зобов'язати відповідача здійснити перерахунок по договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 1541431 від 22.09.2006 за період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р. на загальну суму 151 859,78 грн. є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а відтак підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 17.09.2015р. у справі № 910/4452/15-г.

Заперечення відповідача проти позову, викладені у відзиві на позов та письмових пояснення у справі, суд до уваги не приймає при вирішенні даного спору, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) здійснити перерахунок вартості теплової енергії, спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна контора "Житлоексплуатація" (03048, м. Київ, вул. Ернста, 12, офіс 62-А, ) за період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р. за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1541431 від 22.09.2006р. на загальну суму 151 859,78 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна контора "Житлоексплуатація" (03048, м. Київ, вул. Ернста, 12, офіс 62-А, ) 1 218 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак