КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Справа№ 910/13695/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Власова Ю.Л.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання - Киниці А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Інтертон"

на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015

у справі № 910/13695/15 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк"

до Приватного підприємства "Інтертон"

про стягнення 26 219,65 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: Сергєєв П.О.,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Старокиївський банк" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ПП "Інтертон" 20 128,12 грн. боргу за кредитом, наданим відповідачу за кредитним договором від 08.04.2013 № 6-2013; 2 841,91 грн. боргу за процентами; 1 588,19 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 311,87 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів; 1 006,41 грн. штрафу за несвоєчасне повернення кредитних коштів; 343,15 грн. штрафу за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, а всього 26 219,64 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.07.2015 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ПП "Інтертон" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволення позову повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Викладені в рішенні висновки, на думку скаржника, не відповідають дійсним обставинам справи, зокрема щодо наявності суми боргу по кредиту. Скаржник також вказав на неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що мало місце прострочення кредитора внаслідок невиконання ним свого обов'язку договірного списання коштів, а тому прострочення відповідача відсутнє. ПП "Інтертон" наполягає, що на час розгляду даного спору в суді не втрачена можливість задоволення вимог кредитора в порядку, визначеному умовами договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 апеляційну скаргу ПП "Інтертон" на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 у справі № 910/13695/15 прийнято до провадження у складі колегії: Хрипун О.О. (головуючий), судді - Тарасенко К.В. та Корсакова Г.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді Хрипуна О.О., суддів Власова Ю.Л. та Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 апеляційну скаргу ПП "Інтертон" у справі № 910/13695/15 прийнято до провадження новим складом колегії, ухвалено здійснювати розгляд у раніше призначеному судовому засіданні 30.09.2015.

В судове засідання 30.09.2015 представники позивача не з'явились, хоч були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

Беручи до уваги суть спору та матеріали справи, встановлені ст. 102 ГПК України строки розгляду апеляційних скарг, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.04.2013 між ПАТ "Старокиївський банк" (кредитор) і ПП "Інтертон" (позичальник) укладено кредитний договір, за умовами якого кредитор надає кредит на оплату розрахункових документів позичальнику при відсутності грошових коштів на його поточному рахунку, в межах встановленого ліміту кредитування у розмірі 250 000 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності для ведення статутної діяльності, а позичальник зобов'язується використати його у відповідності до цільового призначення та повернути кредитору кредит, відсотки по ньому, а також сплатити інші платежі за надані супутні послуги на умовах та в строк, передбачений договором (пункт 1.1 договору).

Кредит надається позичальнику з кінцевим терміном погашення 07.04.2014 (включно) або в інший термін, визначений у заяві клієнта про повне дострокове погашення кредиту або достроковій вимозі банку відповідно до вимог, визначених договором та чинним законодавством України (пункту 1.2 договору).

Плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 39% річних (пункт 1.3 договору).

Кредитування здійснюється шляхом оплати розрахункових документів позичальника, надісланих в банк до 16-30 год. на суму, що перевищує залишок коштів на його поточному рахунку № 97, відкритого у Банку, МФО 321477, в межах встановленого ліміту кредитування (пункт 2.1 договору).

При цьому, кредитор проводить щоденне списання коштів, що надійшли на поточний рахунок позичальника № 97 станом на 17-00 годину, в рахунок погашення заборгованості по кредиту та відсотках за користування кредитом. Кошти, що надходять на поточний рахунок позичальника списуються кредитором в порядку, передбаченому пунктом 3.5 договору (пункт 3.1 договору).

Відсотки за користування кредитом нараховуються кредитором щоденно по фактичному залишку заборгованості по кредиту. Для обліку нарахованих відсотків відкривається рахунок нарахованих відсотків № 97. Позичальник зобов'язаний відсотки, нараховані за користування кредитними ресурсами сплачувати не рідше одного разу на місяць (пункт 3.2 договору). У п. 3.5 сторони погодили послідовність зарахування у випадку порушення строків повернення кредиту.

Згідно із п. 8.1 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до дати вказаної у пункті 1.2 договору (07.04.2014), але закінчує строк дії не раніше повного виконання зобов'язань по ньому.

Додатковою угодою від 07.04.2014 сторони внесли зміни у договір, зокрема, про таке:

- кредит надається позичальнику з кінцевим терміном погашення 06.04.2015;

- плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 35 % річних.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 2 ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Місцевим господарським судом також встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання умов договору за період з 07.05.2012 до 06.04.2015 позивач надав відповідачу кредитні кошти на суму 2 097 508,01 грн. Відповідачем погашено кредит у сумі 2 077 379,89 грн.

З приводу погашення заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом у розмірі 20 128,12 грн. та, як наслідок, за процентами у сумі 2 841,91 грн. і виник даний спір.

Так, за умовами договору кредитування здійснюється шляхом оплати розрахункових документів позичальника, надісланих в банк до 16-30 год. на суму, що перевищує залишок коштів на його поточному рахунку № 97, відкритого у банку, МФО 321477, в межах встановленого ліміту кредитування (пункт 2.1 договору); кредитор проводить щоденне списання коштів, що надійшли на поточний рахунок позичальника № 97 станом на 17-00 годину, в рахунок погашення заборгованості по кредиту та відсотках за користування кредитом. Кошти, що надходять на поточний рахунок позичальника списуються кредитором в порядку передбаченому пунктом 3.5 договору (пункт 3.1 договору). Відсотки за користування кредитом нараховуються кредитором щоденно по фактичному залишку заборгованості по кредиту. Для обліку нарахованих відсотків відкривається рахунок нарахованих відсотків № 97. Позичальник зобов'язаний відсотки, нараховані за користування кредитними ресурсами сплачувати не рідше одного разу на місяць (пункт 3.2 договору); для обліку отриманого позичальником кредиту кредитор відкриває позичковий рахунок № 97.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що на рахунку № 97 з 07.04.2015 по 25.05.2015 обліковуються кошти ПП "Інтертон" в сумі 20 128,12 грн., які проте не списувались позивачем відповідно до умов кредитного договору

Згідно із довідками банку про рух коштів по рахунку № 97 банк 07.04.2015 виніс суму 20 128,12 грн. на прострочену заборгованість за договором.

В період з 18.06.2014 по 10.07.2014 у зв'язку, як пояснює позивач, із забороною, встановленою п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та відсутністю виключень, що з'явились з доповненням ч. 6 ст. 36 даного Закону пунктом 5, позивач не здійснював списання наступних грошових коштів, що надходили на такі рахунки відповідача:

- № 97: 20.06.2014 - 869 грн.; 20.06.2014 - 869 грн.; 27.06.2014 - 450 грн.; 27.06.2014 - 720 грн.; 01.07.2014 - 840 грн.; 01.07.2014 - 840 грн.; 02.07.2014 - 750 грн.; 02.07.2014 - 750 грн.;

- № 97: 23.06.2014 - 14 040,12 грн.

17.06.2014 на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 № 365 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 50 про запровадження з 18.06.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в банку; тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 18.06.2014 по 18.09.2014.

Постановою Національного банку України від 11.09.2014 № 563 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" було відкликано банківську ліцензію банку; за рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2014 № 92 розпочато процедуру ліквідації банку.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом береться до уваги, що спеціальною нормою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було передбачено обмеження списання грошових коштів та виконання платіжних доручень відповідача.

Проте в період тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" відбувались зміни законодавства. Так, 11.07.2014 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи", яким доповнено ч. 6 ст. 36 Закону пунктом 5, відповідно до якого обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Отже, позивач під час тимчасової адміністрації та до 11.07.2014 не мав права виконувати платіжні доручення відповідача та переказувати кошти, що перебували на рахунках відповідача у банку. Проте і після 11.07.2014 банк не виконав своїх зобов'язань за договором кредитування щодо списання коштів для погашення кредиту, незважаючи на те, що ці кошти надійшли на рахунки відповідача після запровадження процедури тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк", виконуючи платіжні доручення відповідача лише за рахунок коштів, що надійшли після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи".

Згідно із п. 1.38 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Як зазначалось вище, у кредитному договорі сторони погодили погашення заборгованості саме щоденним списанням банком коштів, що на станом на 17-00 годину знаходяться на поточному рахунку позичальника.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що починаючи з 11.07.2014 право відповідача розпоряджатись грошовими коштами, що надійшли на його рахунки після запровадження тимчасової адміністрації в банку, не було обмежено, а тому невиконання банком платіжних доручень про перерахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по кредиту за договором № 6-2013 від 08.04.2013 суперечить умовам договору та вимогам Закону.

Оскільки відповідач представив грошові кошти достатні для погашення грошових зобов'язань за кредитним договором в розпорядження банку, а банк, порушивши умови договору, їх не прийняв, колегія суддів вважає, що в даному випадку мало місце прострочення кредитора.

Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Крім того, боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Оскільки грошові кошти відповідача для погашення кредиту й надалі перебувають в розпорядженні позивача, банк відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, та не вчинив обумовлених кредитним договором дій, суд не вбачає прострочення відповідача як боржника за кредитним договором, у зв'язку з чим вимоги банку не підлягають судовому захисту.

Колегія суддів також приймає до уваги, що можливість проведення розрахунку між сторонами спору в порядку погодженому кредитним договором на час розгляду спору в суді першої інстанції не була втрачена. Більш того, на даний час законодавець у п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" конкретизував, що обмеження, встановлені цим пунктом щодо заборони зарахування зустрічних вимог, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами, виключно з урахуванням того, що кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог суперечить нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, у зв'язку з чим рішення господарського суду міста від 09.07.2015 у справі № 910/13695/15 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Інтертон" на рішення господарського суду міст Києва від 09.07.2015 у справі № 910/13695/15 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 у справі № 910/13695/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді Ю.Л. Власов

С.Р. Станік