ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015 року Справа № 904/5256/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чохи Л.В. (доповідача),

суддів: Чимбар Л.О, ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Мудрак О.М.

Представники сторін в суд не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу іноземного підприємства "Геотранс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2015 року по справі №904/5256/15

за позовом іноземного підприємства "Геотранс", м. Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Амако Україна", с. Проліски, Бориспільського району, Київської області

про визнання недійсними пункту 2.1, частини 2 пункту 2.2, пунктів 5.1, 5.1.1-5.1.11, пункту 8.2 договору № 8098/018152 від 06.09.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2015 року іноземне підприємство "Геотранс" звернулося в господарський суд Дніпропетровської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Амако Україна" з позовом про визнання недійсними пункту 2.1, частини 2 пункту 2.2, пунктів 5.1,5.1.1-5.1.11, пункту 8.2 договору № 8098/018152 від 06.09.2013 року, укладеного між сторонами. У своїй заяві позивач посилався на те, що зміст вказаних пунктів не відповідає вимогам діючого законодавства. (а.с. 5-9)

Відповідач проти позову заперечував. ( а.с. 46-48)

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2015 року (суддя: Фещенко Ю.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено. (а.с. 60-68)

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року за апеляційною скаргою іноземного підприємства "Геотранс" порушено апеляційне провадження з перегляду рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2015 року. Скарга мотивується невідповідністю рішення суду нормам матеріального та процесуального права, зокрема:

- суд не прийняв до уваги, що укладаючи договір, сторони порушили вимоги статей 192,533 Цивільного кодексу України щодо виконання грошового зобовязання в гривні;

- відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України по договору купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму;

- відповідно до пункту 5.5 договору загальний розмір грошових зобовязань позивача складає 1 780 531,50 грн;

- положення пункту 8.2 договору викладено всупереч частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу боржником з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, не скористалися законним правом на участь їх представників в судовому засіданні. Приймаючи до уваги те, що матеріали справи достатні для розгляду справи по суті, судова колегія вважає можливим справу розглянути у відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і перевіривши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 06.09.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Амако Україна" (продавець) та іноземним підприємством "Геотранс" (покупець) було укладено договір № 8098/018152, згідно пункту 1.1 якого продавець зобовязався поставити на умовах розстрочки кінцевого розрахунку, а покупець зобовязався прийняти та оплатити будівельну техніку, а саме: гусеничний екскаватор New Holland Е305В.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору загальна вартість товару, з урахуванням ПДВ, складає гривневий еквівалент 165 000,00 євро, що підлягає сплаті по курсу перерахунку; з них вартість товару, без ПДВ, складає гривневий еквівалент 137 500,00 євро, сума ПДВ складає 27 500,00 євро. За умовам договору "Курс перерахунку" - курс продажу (ASK курс) євро на момент закриття торгів на міжбанківському ринку на день, що передує дню перерахування коштів по договору, опублікований на сайті http://mezhbank.org.ua. Курс перерахунку, за яким розраховується гривневий еквівалент відповідного платежу, не може бути нижчим за курс перерахунку на дату укладення договору, а саме: 10,7911 грн. за 1 євро. В разі відсутності доступу на сайт http://mezhbank.org.ua для визначення курсу перерахунку сторони використовуватимуть курс Євро, встановлений Національним банком України на день перерахування коштів по договору, збільшений на 1%. Сума фактично перерахованих платежів не може бути нижчою за гривневий еквівалент, зафіксований на дату підписання договору та визначений в пункті 2.2 договору.

Відповідно до пункту 2.2 договору на дату його підписання гривневий еквівалент вартості товару без ПДВ складає 1 483 776,25 грн, гривневий еквівалент суми ПДВ складає 296 755,25 грн, гривневий еквівалент вартості товару з ПДВ складає 1 780 531,50 грн. У звязку з можливою зміною гривневого еквіваленту вартості товару через коливання валютного курсу євро, остаточний гривневий еквівалент вартості товару визначається сумою гривневих платежів, що підлягають здійсненню за договором.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що покупець зобовязується здійснити оплату товару на умовах розстрочки за наступним графіком:

5.1.1. гривневий еквівалент 33 000,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 13.09.2013 року;

5.1.2. гривневий еквівалент 13 200,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 31.10.2013 року;

5.1.3. гривневий еквівалент 13 200,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 29.11.2013 року;

5.1.4. гривневий еквівалент 13 200,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 27.12.2013 року;

5.1.5. гривневий еквівалент 13 200,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 31.01.2014 року;

5.1.6. Гривневий еквівалент 13 200,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 28.02.2014 року;

5.1.7. гривневий еквівалент 13 200,00 0 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 31.03.2014 року;

5.1.8. гривневий еквівалент 13 200,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 30.04.2014 року;

5.1.9. гривневий еквівалент 13 200,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 30.05.2014 року;

5.1.10. гривневий еквівалент 13 200,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 30.06.2014 року;

5.1.11. гривневий еквівалент 13 200,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 30.07.2014 року.

Згідно до пункту 5.5 договору загальний розмір грошових зобовязань покупця за договором на день його укладення складає 1 780 531,50 грн.

Відповідно до пункту 5.6 договору кінцевий термін виконання грошового зобовязання покупцем складає 30 липня 2014 року.

Пунктом 8.2 договору сторони встановили, що у випадку порушення покупцем умов оплати товару, визначених в пункті 5.1 даного договору, або іншої умови договору, покупець зобовязаний сплатити продавцю штраф в сумі 10% від суми простроченої оплати та 25% річних від простроченої суми, що підлягають сплаті в гривнях по курсу перерахунку, дійсному в день виникнення у покупця заборгованості, але не нижчому за курс перерахунку на дату укладення даного договору. (а.с. 13-18)

23.09.2013 року позивачем прийнято у власність гусеничний екскаватор, про що складено акт прийому-передачі товарів. (а.с. 19)

Судом встановлено, що предметом позову у справі, що розглядається, є вимога іноземного підприємства "Геотранс" про визнання недійсними пункту 2.1, частини 2 пункту 2.2, пунктів 5.1,5.1.1-5.1.11 договору № 8098/018152 від 06.09.2013 року з посиланням на те, що чинним законодавством не передбачено коригування лізингових платежів відповідно до офіційного курсу валюти на день платежу.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір (окрема його частина) може бути визнано недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Стаття 524 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Аналогічну позицію займав Верховний Суд України по конкретній справі в своїй постанові від 07.10.2014 року, яка відповідно до вимог статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обовязковою для всіх судів України.

Як стверджує позивач, положення пункту 8.2 договору викладене в супереч частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає сплату боргу боржником з врахуванням трьох процентів річних, а не 25% як у договорі.

Згідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Оскільки оспорені позивачем пункти договору узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не суперечать йому, а позивач при укладенні договору не заперечував проти цих умов, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції в рішенні про відсутність правових підстав для визнання недійсними пунктів договору є законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає прийняте у справі рішення таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, а, отже, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу іноземного підприємства "Геотранс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2015 року по справі №904/5256/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.10.2015 року.

Головуючий Л.В. Чоха

Судді: Л.О. Чимбар

ОСОБА_1