КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2015 р. Справа№ 910/20396/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Гаврилюка О.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Подкуйко О.Ю, дов. № 8 від 02.01.2015р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ВУСО"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.05.2015 р.

у справі № 910/20396/14 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ВУСО"

до Приватного акціонерного товариства

„Акціонерна страхова компанія „Інго Україна"

про стягнення 8 024, 76 грн..

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна", у якому просило стягнути невиплачену частину страхового відшкодування в сумі 8024,76 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно з договором майнового страхування він виплатив власнику пошкодженого автомобіля 23574,00 грн. страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля, а тому відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до нього у розмірі виплаченого страхового відшкодування перейшло право вимоги до страховика винної особи у ДТП - ПрАТ "АСК "Інго Україна", як особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки відповідач виплатив позивачу лише 15549,24 грн., позивач просив стягнути невиплачену частину страхового відшкодування в примусовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 року у справі № 910/20396/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 року, позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду міста Києва від 01.04.2015р., рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 у справі № 910/20396/14 скасовано з передачею справи на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.05.2015 року у справі № 910/20396/14 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „ВУСО" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва 13.05.2015 року у справі № 910/20396/14 та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ВУСО" у справі № 910/20396/14 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. у справі № 910/20396/14 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 23.06.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 р. у справі № 910/20396/14 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Шипко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015р. у справі № 910/20396/14 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Шипко В.В.

В судовому засіданні 23.06.2015р. оголошено перерву до 07.07.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 р. у справі № 910/20396/14 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Коротун О.М., Шипко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015р. у справі № 910/20396/14 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Коротун О.М., Шипко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015р. у справі № 910/20396/14 відкладено розгляд справи на 25.08.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2015 р. у справі № 910/20396/14 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Гаврилюк О.М., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2015р. у справі 910/20396/14 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Гаврилюк О.М., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2015р. у справі № 910/20396/14 відкладено розгляд справи на 14.09.2015р.

В судовому засіданні 14.09.2015р. оголошено перерву до 17.09.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

15.09.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна" надійшли письмові пояснення по справі.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2015 року у справі № 910/20396/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № -03 від 23.04.2012 р., укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо" та ОСОБА_7., застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме - автомобіля марки Кіа, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

22.03.2013 р. в м. Хмельницькому сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у нього автомобіля Кіа, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7. та автомобіля Рено, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Кіа, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.03.2013 р. у справі № 686/5853/13-п ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 400,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно із розрахунком вартості відновлювального ремонту експертного дослідження № 13/71514/585102 від 09.07.2013 р. розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Кіа, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, склав 15 549,24 грн., а згідно з нарядом-замовленням СТО № К-252621 від 28.05.2013 р. - 27 179,00 грн.

На підставі заяви страхувальника від 12.03.2013 р., наряду-замовлення СТО № К-252621 від 28.05.2013 р., страхового акту № 2702-02 від 21.06.2013 р. ПАТ "Страхова компанія "Страхова компанія "Вусо" перерахувало на користь страхувальника суму страхового відшкодування у розмірі 23 574,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7257 від 21.06.2013 р.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність особи, якій належить автомобіль Рено, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у страховій компанії "Sovag" представником в Україні, якої є - Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № D/5690/200011600.

Таким чином, у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику позивач набув право на страхове відшкодування до винної у ДТП особи відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування".

16.12.2013 р. позивач звернувся до відповідача, як страховика винної особи в ДТП, що сталась 22.03.2013 р. в м. Хмельницькому із вимогою за вих. № 264/13 про досудове врегулювання спору та відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в порядку регресу на суму 23 574,00 грн.

У відповідь на вказану вимогу відповідач частково сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 15 549,24 грн. на підставі розрахунку вартості відновлювального ремонту № 13/71514/585102 від 09.07.2013 р., що підтверджується платіжним дорученням № 3299 від 16.04.2014 р.

Фізичний знос КТЗ (його складових) - утрата вартості КТЗ, яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складових), досліджувалося суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5, у відповідності до зазначеної Методики, про що чітко зазначено у Розрахунку вартості відновлювального ремонту № 13/71514/585102 від 09.07.2013 р. експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «KIA», д/н НОМЕР_1.

Як вбачається з вказаного Розрахунку вартості відновлювального ремонту № 13/71514/585102 від 09.07.2013р. ФОП ОСОБА_6, експертом було визначено коефіцієнт фізичного зносу в розмірі 0,14%, оскільки були наявні винятки, передбачені п.п. «б» п. 7.39 Методики та розраховано вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «KIA», д/н НОМЕР_1 з урахування коефіцієнта фізичного зносу складає - 15 549,24 грн. Даний Розрахунок було надано саме Позивачем.

Отже, договором страхування, що укладений між позивачем та страхувальником, не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням виключно звіту суб'єкта оціночної діяльності.

Крім того, Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 р. роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Таким чином, розмір виплати страхового відшкодування не обов'язково повинен визначатись на підставі висновку експертного дослідження, а згідно з ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

В процесі розгляду справи, спеціалістом відповідача було складено Розрахунок № 22032013 вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, наданий відповідачем до письмових пояснень.

Відповідно до Розрахунку № 22032013 від 09.09.2015 р., складеного спеціалістом відповідача, вартість відновлювального ремонту автомобіля «KIA», д/н ВХ 2958 ВН з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 21 851,57 грн., з чим відповідач погоджується.

Коефіцієнт фізичного зносу було застосовано до запчастин, які були замінені відповідно до наряд - замовлення та страхового акту, наданого позивачем.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з розрахунком відповідача з урахуванням коефіцієнта його фізичного зносу транспортного засобу та вважає, що відповідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач має право на недоотриману суму страхового відшкодування в розмірі 6 302,33 грн., відповідно: 21 851,57 грн. (вартість відновлювального ремонту, згідно наряд-замовлення з урахуванням зносу) - 15 549,24 грн. (сума страхового відшкодування, сплачена 16.04.2014р. відповідачем на рахунок позивача).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія Київського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2015р. у справі № 910/20396/14 слід скасувати частково з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 101 - 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2015р. у справі № 910/20396/14 скасувати в частині відмови в задоволенні позову на суму 6 032,33 грн. з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення вказаних вимог.

3. В іншій частині рішення залишити без змін.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вул. Воровського, буд. 33, ідентифікаційний код 16285602) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ідентифікаційний код 31650052) судовий збір в розмірі 913,50 грн.

5. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду м. Києва.

6. Матеріали справи № 910/20396/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

7. Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом одного місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

О.М. Гаврилюк