номер провадження справи 2/101/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015 Справа № 908/4953/15

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69095, АДРЕСА_1)

до: Міського комунального підприємства «Основаніє» (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А)

про стягнення заборгованості

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №408 від 18.02.2014р.;

від відповідача: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовною заявою до Міського комунального підприємства «Основаніє» про стягнення суми 94200,00 грн. плати за користування приміщеннями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.12.2012р. між ОСОБА_1, в якості орендодавця, і МКП «Основаніє», в якості орендаря, був укладений договір оренди нерухомого майна, згідно з п.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 72,7 кв.м, літ. А-3, за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Перемоги, 9-А, а саме: насосну №1 площею 44,8 кв.м (першого поверху); бойлерну №4 площею 27,9 кв.м (підвального поверху). Крім зазначених приміщень в сумісне користування орендарю передаються приміщення загальною площею 192 кв.м, а саме: технічні приміщення 1, 2, 3, 5, 8, 9, відображені в експлікації підвальних приміщень. Згідно з п.9.1 договору, цей договір діє з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. За актом приймання-передачі від 29.12.2012р. позивач передав, а відповідач прийняв орендовані приміщення. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.08.2015р. у справі №908/3374/15 було встановлено, що договір оренди був пролонгований сторонами і є дійсним по теперішній час. Всупереч умовам договору оренди, відповідач свої зобовязання в частині здійснення розрахунків за орендовані приміщення не виконує, починаючи з січня 2014р. За період з січня 2014р. по серпень 2015р. заборгованість з орендної плати складає суму 94200,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, посилаючись на приписи ст.ст. 509, 525, 526, 530, 629, 759 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.09.2015р. порушено провадження у справі №908/4953/15, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 29.09.2015р.

В судовому засіданні 29.09.2015 р. був присутній представник позивача, за його заявою фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач вимоги суду, викладені в ухвалі від 08.09.2015 р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав, представник відповідача у судове засідання не зявився.

28.09.2015р. від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване зайнятістю представника підприємства в іншому судовому засіданні в Донецькому апеляційному господарському суді.

Представник позивача заперечив проти вказаного клопотання з тих підстав, що в МКП «Основаніє» працює декілька юристів, а тому відповідач не був позбавлений можливості направити в судове засідання іншого свого уповноваженого представника. Також, представник позивача пояснив, що відповідач навмисно затягує розгляд справи, чим зловживає своїми процесуальними правами.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи залишено судом без задоволення, як необґрунтоване, оскільки в розумінні ст.ст.75, 77 ГПК України незявлення представника відповідача в судове засідання не є перешкодою для вирішення спору.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Окрім того, відповідно до ст. 28 ГПК України, представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Відповідач не був позбавлений можливості подати відзив на позов та докази на підтвердження своєї правової позиції у справі. Однак відповідач не скористався належним чином своїми процесуальними правами.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

В судовому засіданні 29.09.2015 р. справу розглянуто по суті спору; прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд знаходить підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2012р. між ОСОБА_1 (орендодавець) і МКП «Основаніє» (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, згідно з п.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 72,7 кв.м, літ. А-3, за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Перемоги, 9-А, а саме: насосну №1 площею 44,8 кв.м (першого поверху); бойлерну №4 площею 27,9 кв.м (підвального поверху). Крім зазначених приміщень в сумісне користування орендарю передаються приміщення загальною площею 192 кв.м, а саме: технічні приміщення 1, 2, 3, 5, 8, 9 відображені в експлікації підвальних приміщень.

Орендна плата за користування приміщеннями складає 4710, грн. в місяць. Перерахування орендної плати здійснюється орендарем не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним (п.3.1, п.3.2 договору).

Згідно п.9.1 договору оренди, цей договір діє з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.

Згідно акту приймання-передачі від 29.12.2012р. позивач передав, а відповідач прийняв орендовані приміщення.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором оренди б/н від 29.12.2012р.

Відповідно до ст.759 ЦК України, ст.283 ГК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст.286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

25.08.2015р. Донецьким апеляційним господарським судом у справі №908/3374/15 (за позовом ФОП ОСОБА_1 до МКП «Основаніє» про стягнення подвійної плати за користування приміщеннями за договором б/н від 29.12.2012р. у розмірі 94200,00 грн.) була прийнята постанова, якою у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

В ході розгляду справи №908/3374/15 судом апеляційної інстанції встановлено, що договір оренди б/н від 29.12.2012р. пролонгований на той самий строк, на який він укладався, а тому у позивача відсутні правові підстави вимагати сплати відповідачем неустойки у розмірі подвійної плати за користування орендованими приміщеннями відповідно до ст.785 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини, встановлені у справі №908/3374/15, в силу приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України не підлягають доказуванню знову під час розгляду справи №908/4953/15, зокрема той факт.

Таким чином, договір оренди нерухомого майна б/н від 29.12.2012р. є діючим на час розгляду даної справи. Доказів припинення дії договору сторонами суду не надано.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічне положення закріплено в ст.193 ГК України.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує свої договірні зобовязання щодо сплати орендних платежів в порядку та строки, передбачені пунктами 3.1, 3.2 договору. Починаючи з січня 2014р. відповідач не сплачує орендних платежів.

За період з січня 2014р. по серпень 2015р. позивачем нарахована орендна плата у розмірі 94200,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 4710,00 грн. х 20 місяців = 94200,00 грн.

Судом перевірено розрахунок позивача і визнано його обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказів оплати заборгованості або обґрунтованих заперечень проти позову відповідачем не надано.

З огляду на викладене, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Основаніє» (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: 69095, АДРЕСА_2; індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) суму 94200,00 грн. (девяносто чотири тисячі двісті грн. 00 коп.) боргу по орендній платі, 1413,00 грн. (одна тисяча чотириста тринадцять грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Суддя Т.В. Мойсеєнко

Рішення оформлено у повному обсязі та

підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 05.10.2015 р.