ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року Справа № 910/4290/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ємельянова А.С.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної
скаргифермерського господарства "Бурка В.В."
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015
у справігосподарського суду міста Києва №910/4290/15-г
за позовомфермерського господарства "Бурка В.В."
доГенеральної прокуратури України
простягнення 1 000 000,00грн.,
за участі представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від ГПУ - Кіцнак П.О.,

У С Т А Н О В И В:

23.02.2015 фермерське господарство "Бурка В.В." звернулися до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Генеральної прокуратури України про стягнення 1 000 000,00грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог, зазначали, що 21.03.2014 звернулися до Генеральної прокуратури України з листом №112, яким повідомили про те, що суддя Сокальського районного суду Львівської області 17.02.2011 у справі №2-390/11 постановив завідомо неправосудну ухвалу, чим позбавив їх права доступу до правосуддя, порушивши передбачені ст.ст.8, 40, 55, 56 Конституції України права та завдав шкоди на суму 14 854 418,00грн. Стверджували, що дії Генеральної прокуратури України щодо направлення 31.03.2014 листом №06/1-11158-05 їхньої заяви до прокуратури Львівської області, та невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, суперечать ч.4 ст.214 КПК України, чим завдано моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації фермерського господарства. На думку заявника, такі дії прокуратури призвели до порушення підприємницьких зв'язків фермерського господарства, стосунків з оточуючими людьми.

Генеральна прокуратура України, заперечуючи проти задоволення позовних вимог стверджували, що заяву ФГ "Бурка В.В." листом від 31.03.2014 №06/1-11158-05 було направлено для розгляду до прокуратури Львівської області, одночасно з роз'ясненням заявнику його права на оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора в порядку ст.ст.303, 304 КПК України. Зазначали про те, що жодним судовим рішенням дії прокуратури стосовно розгляду заяви фермерського господарства "Бурка В.В." від 21.03.2014, неправомірними не визнано, а доказів протиправної поведінки, негативних наслідків та причинно-наслідкового зв'язку між ними, заявником не надано.

02.04.2015 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Сівакова В.В.), залишеним без змін 15.06.2015 (судді Шевченко Е.О., Зеленін В.О., Рудченко С.Г.) у задоволенні позову відмовлено. Судові рішення з посиланням на ст.ст.1167, 1173 ЦК України мотивовані тим, що позивач не довів наявність підстав відповідальності за завдану моральну шкоду, та її розміру.

У касаційній скарзі фермерське господарство "Бурка В.В." посилалися на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, тому просили скасувати рішення попередніх судових інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлено статтею 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відшкодування шкоди здійснюється у разі наявності у діях правопорушника усіх елементів складу цивільного правопорушення у їх сукупності: неправомірної поведінки особи, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, та вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Аналізуючи зазначені положення закону, касаційна інстанція виходить із того, що причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача.

Судами попередніх інстанцій установлено відсутність доказів, зокрема, відповідного судового рішення про визнання неправомірними дій, бездіяльності чи рішення Генеральної прокуратури України щодо розгляду заяви позивача від 21.03.2014.

Беручи до уваги те, що відсутня неправомірна поведінка відповідача, яка б могла пов'язуватись із наслідками, про які позивач зазначав у позовній заяві, а останній, звернувшись із касаційною скаргою, цих обставин не спростував, за вказаних обставин суди дійшли обґрунтованих висновків про відхилення позовних вимог. Тому підстави для задоволення касаційних вимог відсутні.

Твердження заявника щодо необхідності припинення провадження у справі на підставі ст.80 ГПК України за непідвідомчістю цього спору господарським судам, обґрунтовано відхилено судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до положень статей 1, 12 ГПК України зазначений спір між цими сторонами підлягає вирішенню господарським судом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками попередніх судових інстанцій, належних обґрунтувань, з посиланням на норми права, які б їх спростовували, заявником не наведено, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, при ухваленні яких здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосовано норми процесуального права.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, зводяться до переоцінки доказів, що в силу положень ст. 111-7 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фермерського господарства "Бурка В.В." залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі №910/4290/15-г - без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя А.С. Ємельянов

Суддя Л.В. Ковтонюк