ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.10.15 Справа № 904/7266/15

За позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Ічня, Чернігівська область

до приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ", смт. Ювілейне, Дніпропетровська область

про стягнення 42 443,40 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Нерух Н.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 02.06.2015

від відповідача: Мостовий Н.Л., довіреність №20/02-15 від 20.02.2015

від третьої особи: Помазкін А.Є., довіреність №07/09/15-1 від 07

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» (надалі - Відповідач) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 42 443,30 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2015 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог не предмет спору на стороні Відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ».

В судовому засіданні 10.09.2015 розгляд справи був відкладений на 01.10.2015, в судовому засіданні 01.10.2015 оголошувалась перерва до 07.10.2015, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що ним 30.05.2014 були помилково та безпідставно перераховані Відповідачу грошові кошти в сумі 42 443,40 грн. як відшкодування збитків, пов'язаних зі втратою вантажу згідно Претензії №1 від 18.04.2014. У підтвердження позовних вимог Позивач надав платіжне доручення №511 від 30.05.2014, претензію-вимогу №05 від 18.02.2015, претензію №01 віл 18.04.2014, СМR 0001 від 26.03.2014.

Крім того, 10.09.2015 та 01.10.2015 Позивач подав клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи, та 07.10.2015 Позивач надав судову промову. Надані Позивачем документи та судова промова долучені судом до матеріалів справи.

Позивач керуючись ст.ст. 536, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 133, 175, 223 Господарського кодексу України просить стягнути з Відповідача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 42 443,40 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 01.10.2015 надав відзив на позовну заяву. В обгрунування своїх заперечень Відповідач посилається на безпідставність та необгрунтованість вимог Позивача, оскільки факт наявності Договору про надання послуг з транспортного обслуговування між Позивачем та Відповідачем, факт добровільного відшкодування Позивачем вартості нестачі товару в рамках Договору є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання грошей).

Третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» заперечила проти позовних вимог, 01.10.2015 та 07.10.2015 надала письмові пояснення, які долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 07.10.2015 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників Позивача, Відповідача та Третьої особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» (Третя особа, Клієнт) і приватне підприємство "ТРАНС ЛОГІСТИК" (Відповідач, Виконавець) уклали договір №643 перевезення вантажу, згідно з п.1.1. якого Виконавець за плату і за рахунок Клієнта зобов'язувався надати послуги з організації і здійснення перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні і по території України, а Клієнт зобов'язувався прийняти і оплатити належним чином надані послуги.

В подальшому, 01.07.2013, з метою виконання Договору №643, приватне підприємство "ТРАНС ЛОГІСТИК" (Відповідач, Замовник) і фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Позивач, Виконавець) уклали договір №1/07/2013 про надання послуг з транспортного обслуговування, згідно з п.1.1. якого Виконавець зобов'язався надавати Замовнику послуги з транспортного, транспортно-експедиційного, експедиційного обслуговуванню - перевезенню вантажів і/або організації перевезення вантажів автотранспортом в міжнародному сполученні і по території України, а Замовник зобов'язувався приймати і оплачувати належним чином надані послуги у строки і на умовах, передбачених договором.

19.03.2014 Позивачем та Відповідачем була підписана заявка на перевезення вантажу автомобільним транспортом №А10-157 за маршрутом Франція-Україна від відправника «SVS LA MARTINIQUAISE SAS», Франція, до одержувача - товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ», м. Дніпропетровськ.

25.03.2014 між Позивачем, як замовником та приватним підприємством "Транс-Атлас", як перевізником було укладено договір-заявку №322, за умовами якого сторони погодили перевезення вантажу автотранспортом за маршрутом м. Блонє (Польща) - м. Дніпропетровськ (Україна) автомобілем НОМЕР_1/НОМЕР_2.

Відповідно до договору-заявки №322 від 25.03.2014 водій повинен прийняти товар по кількості, а в разі виявлення невідповідності кількості вантажу по ТТН з фактично завантаженим, повинен вимагати підтверджуючі документи про недостачу у комірника вантажу не виїжджаючи з місця завантаження; водій зобов'язаний забезпечити збереження вантажу.

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR 00001 від 26.03.2014, інвойсу №14035050 від 25.03.2014, приватним підприємством «Транс-Атлас» 26.03.2014 від «SVS LA MARTINIQUAISE» у м. Блонє, Польща, було отримано та завантажено на автомобіль НОМЕР_1/НОМЕР_2 товар 2875 Collis On 25 Pallets Alcohol Drinks.

02.04.2014 одержувачем вантажу - ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» було складено акт, відповідно до якого було виявлено нестачу 762 пляшок віскі 0,7л «Bourbon Whiskey Old Dignity».

Зазначені вище обставини встановлені рішенням господарського суду Волинської області від 22.07.2015 по справі №903/548/15, не заперечуються сторонами та відповідно до ст.35 Господарського процесуального кодексу України не потребуються доказуванню.

Відповідно до п.3.1.11.2 договору №1/07/2013, Позивач зобов'язався повністю компенсувати Відповідачу вартість втраченого чи пошкодженого вантажу протягом 7 днів з моменту пред'явлення письмової вимоги Відповідача (в подальшому сума цієї компенсації може бути стягнута Позивачем з винної третьої особи (осіб) в порядку регресу).

Відповідач 18.04.2014 звернувся до Позивача з претензією №01, в якій містилась вимога відшкодувати вартість недопоставленого вантажу: 762 пляшок віскі 0,7л «Bourbon Whiskey Old Dignity» на загальну суму 42443,40 грн. Зазначена вимога обгрунтовувалась пунктом 3.1.11.2 договору №1/07/2013.

30.05.2014 Позивач на виконання вимоги, що містилась в претензії №01 від 18.04.2014 перерахував Відповідачу 42 443,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №511. При цьому в графі «призначення платежу» зазначено «Відшкодування збитків пов'язаних з втратою товару згідно Претензії №01 від 18.04.2014».

Звертаючись до суду, Позивач посилається на помилковість та безпідставність перерахування на користь Відповідача грошових коштів в сумі 42 443,40 грн. в якості збитків, пов'язаних з втратою товару згідно Претензії № 1 від 18.04.2014 з огляду на той факт, що по-перше, Відповідач не є власником частково втраченого при перевезенні вантажу, і по-друге Відповідачем не доведено розмір збитків та не надано належних доказів їх наявності.

При цьому Позивач посилається на пункти 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України, згідно яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі.

Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (Постанова Верховного Суду України від 02.10.2013).

Також слід зазначити, що аналіз ст.1212 Цивільного кодексу України дає підстави дійти висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі був укладений договір №1/07/2013 про надання послуг з транспортного обслуговування від 01.07.2013, а кошти, які Позивач просить стягнути з Відповідача, були перераховані на підставі п.3.1.11.2 договору №1/07/2013 та пред'явленої Відповідачем претензії №1 від 18.04.2014, то такі кошти були набуті Відповідачем за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст.1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 14.10.2014.

Враховуючи викладене, заявлені позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Питання щодо доведеності Відповідачем розміру збитків та їх наявності судом не досліджуються, оскільки вони не відносяться до предмету даного спору (предметом спору є стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, а не стягнення збитків).

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 08.10.2015.

Суддя А.Є. Соловйова