ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Справа № 9/5014/969/2012(5/65/2011)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Самусенко С.С.,

Татькова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16 червня 2015 року

та на рішення господарського суду Харківської області від 24 березня 2015 року

у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011)

господарського суду Харківської області

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот"

про стягнення 318 594 294, 58 грн.

за участю представників

позивача Романюк В.В.

відповідача Вєдєрнікова О.С.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2011 року ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення з ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" заборгованості за договором поставки природного газу № 06/11-48 від 28 січня 2011 року, а саме: 313023445,02 грн. - основного боргу, 3411912,92 грн. - пені, 1499085,56 грн. - інфляційних, 659851,08 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Луганської області від 12 грудня 2011 року у справі №5/65/2011 за позовом ДП "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" про стягнення 318594294,58 грн. позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за поставлений природний газ в сумі 313023445,02 грн., зменшену пеню в сумі 2729530,34 грн., інфляційні нарахування в сумі 1499085,56 грн. та 3% річних в сумі 659851,08 грн., а також витрати зі сплати державного мита в сумі 25500,00 грн. та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25 січня 2012 року у справі № 5/65/2011 рішення господарського суду Луганської області від 12 грудня 2011 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27 березня 2012 року постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25 січня 2012 року та рішення господарського суду Луганської області від 12 грудня 2011 року у справі № 5/65/2011 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції дану справу було прийнято до розгляду господарським судом Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24 березня 2015 року (судді Жигалкін І.П., Буракова А.М., Аюпова Р.М.) залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16 червня 2015 року (судді Крестьянінов О.О., Плахов О.В., Фоміна В.О.) у справі № 9/5014/969/2012 (5/65/2011) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 313023445,02 грн. основного боргу, 3411912,92грн. пені, 69425173,13грн. інфляційних, 8206220,29грн. - 3% річних та 73080,00грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 24 березня 2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16 червня 2015 року скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

22 вересня 2015 року до відповідачем подано уточнення до касаційної скарги відповідно до якого останній просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 24 березня 2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16 червня 2015 року в частині стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних, та в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 січня 2011 року між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ЗАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (покупець) було укладено договір поставки природного газу № 06/11-48, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим Договором, використовується покупцем виключно для власних потреб (п.1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору постачальник передає покупцю в період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1625800,000 тис.

Умови поставки і обліку газу та інші права та обов'язки сторін за Договором закріплені також в Додатку № 1 до договору поставки природного газу № 06/11-48 від 28 січня 2011 року.

Згідно п. 4.1. договору, оплата за природний газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі по 34% від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місця поставки газу;

- оплата в розмірі по 33% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору позивачем протягом січня-березня 2011 року поставлено відповідачу природний газ на загальну суму ,02 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу від 31 січня 2011 року на суму 454059119,15 грн., 28 лютого 2011 року на суму 400018420,84 грн., 31 березня 2011 року на суму 461945905,03 грн., які підписані та скріплені печатками сторін. В свою чергу відповідач прийняв товар, проте розрахувався за природний газ лише у сумі ,00 грн., у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 313023445,02 грн.

У своєму уточненні до касаційної скарги відповідач зазначив, що між ним та позивачем укладена мирова угода та Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" визнає обставини, щодо існування основного боргу за договору поставки природного газу № 06/11-48 від 28 січня 2011 року у розмірі 313023445,02 грн.

Однак, як зазначалось вище, заявник касаційної скарги не погоджується з рішення господарського суду Харківської області від 24 березня 2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16 червня 2015 року в частині стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних.

Пунктом 7.3.1 договору встановлено, що у разі порушення покупцем умов п. 4.1. цього договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суди попередніх інстанцій задовольнили позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 3411912,92 грн.

За невиконання грошового зобов'язання позивачем на суму основного боргу нараховані відповідачу інфляційні в розмірі 69425173,13 грн. за період березня по грудень 2014 року та 3% річних у розмірі 8206220,29 грн. за період 27 березень 2014 року по15 січня 2015 року, які також задоволені судами попередніх інстанцій.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновок судів попередніх інстанцій передчасним з огляду на наступне.

Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" зареєстроване та здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, яка проводиться на підставі Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Крім того, у відповідності до сертифікату №4979 виданого Торгово-промисловою палатою України від 02 вересня 2015 року про форс-мажорні обставини підтверджується можливість неналежного виконання Відповідачем зобов'язань за договором поставки природного газу № 06/11-48 від 28 січня 2011 року внаслідок дії непереборної сили.

З урахуванням уточнення позовної заяви судами задоволено позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій в тому числі за вищезазначений період

У відповідності до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Стаття 617 Цивільного кодексу України також передбачає підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, зокрема особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З огляду на викладене судам необхідно з'ясувати правомірність нарахування штрафних санкцій в період дії обставини непереборної сили.

Крім того, як зазначалось вище сторони уклали мирову угоду, під час нового розгляду судам також слід надати оцінку зазначеній мировій угоді у справі та встановити чи визначена сума боргу, яка узгоджена в угоді є остаточною та чи влаштовує обидві сторони, а також необхідно з'ясувати чи після підписання мирової угоди залишились додаткові претензії сторін один до одного.

Метою касаційного перегляду справи є перевірка застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. З урахуванням вищезазначеного, а також зважаючи на те, що касаційна інстанція не має право встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази, а також враховуючи те, що прийняті у справі рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства в частині задоволення позовних вимог, щодо стягнення пені, 3% річних та індексу інфляції та підлягають скасуванню в цій частині, а справа - передачі в цій частині на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід прийняти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" задовольнити.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16 червня 2015 року та рішення господарського суду Харківської області від 24 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені в сумі 2729530,34 грн., інфляційних нарахувань в сумі 1499085,56 грн. та 3% річних в сумі 659851,08 грн. скасувати.

3. В цій частині справу № 9/5014/969/12 (5/65/2011) передати на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді С. С. Самусенко

В. І. Татьков