ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. Справа № 910/21472/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Черленяк М.І.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за дорученням № 2603/02.02.02-17 від 26 грудня 2014 року,

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 4139 С/1-6) на рішення господарського суду Сумської області від 19 січня 2015 року у справі № 910/21472/14

за позовом Сумської міської ради, м. Суми

до Підприємства з іноземними інвестиціями МакДональдз Юкрейн ЛТД, м. Київ

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року Сумська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Підприємства з іноземними інвестиціями "МакДональдз Юкрейн ЛТД", в якій просила суд внести зміни до договору оренди земельної ділянки в частині орендної плати, шляхом викладення пункту 2.3. договору у запропонованій нею редакції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 грудня 2014 року матеріали справи № 910/21472/14 направлені до Господарського суду Сумської області за підсудністю.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 19 січня 2015 року (суддя Коваленко О.В.) у даній справі позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду, Підприємство з іноземними інвестиціями "МакДональдз Юкрейн ЛТД" подало апеляційну скаргу до Харківського апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог Сумської міської ради у цій справі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається, зокрема, на те, що обраний позивачем спосіб захисту права, не передбачений чинним законодавством та не відповідає фактичним обставинам справи; позивачем недотриманий порядок внесення змін до договору, у звязку з чим у позивача відсутній факт порушення його прав; також посилається на відсутність підстав для встановлення обовязку відповідача внести відповідні зміни до договору оренди землі; на думку відповідача, суд першої інстанції, застосовуючи положення Податкового кодексу України, порушив такий визначальний принципи права як «Закон зворотної сили не має».

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 07 серпня 2015 року, у звязку із відпусткою судді Пелипенко Н.М., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О., суддя Черленяк М.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07 серпня 2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25 серпня 2015 року.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25 серпня 2015 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги. Розгляд справи відкладено на 01 жовтня 2015 року.

У призначене судове засідання представник відповідача також не зявився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, подав 01 жовтня 2015 року клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №13606, 13620). В обґрунтування клопотання зазначає, що між сторонами у цій справі проводяться переговори щодо укладення додаткової угоди до договору оренди з метою врегулювання судового спору.

Колегія суддів відхиляє дане клопотання виходячи з того, що відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Крім цього, за приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи документів для розгляду апеляційної скарги, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, апеляційний суд не оцінює вказану обставину як підставу для відкладення розгляду справи.

Таким чином, зважаючи на належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, враховуючи встановлений процесуальним законом строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що відповідачу створені належні умови для реалізації його процесуальних прав та вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

До того ж, розгляд цієї справи вже відкладався за клопотанням відповідача з тих же причин та підстав.

У призначеному судовому засіданні представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи всі обставини справи, вірно застосовані як норми матеріального так і норми процесуального права, в повному обсязі зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та обєктивному розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У листопаді 2012 року Сумська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн Лтд», в якому просить вважати укладеними зміни до пункту 2.3 розділу 2 договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2001 року, зареєстрованого в Сумському міськвиконкомі 10 квітня 2001 року за № 407, шляхом викладення першого абзацу п. 2.3 розділу 2 договору в наступній редакції: «Орендна плата на рік становить 6,0 % від нормативної грошової оцінки землі. Складовими частинам розрахунку орендної плати є: розмір відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; - нормативно грошова оцінка землі. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі щомісячно рівними частками до 30 числа місяця, наступного за звітним, на рахунок міського бюджету міста Суми».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 березня 2013 року у справі № 5011-51/17654-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21 листопада 2013 року, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України у справі №51/17654-2012 від 18 лютого 2014 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 21 листопада 2013 року та рішення Господарського суду міста Києва від 20 березня 2013 року скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки оскаржуваними рішенням та постановою внесено зміни до договору оренди землі, за змістом та суттю яких розмір орендної плати залишився поза регулюванням договору. Запропонована позивачем редакція п. 2.3 договору оренди земельної ділянки не містить істотних умов договору оренди земельної ділянки щодо зазначення розміру орендної плати. Крім того, судом залишено поза увагою те, що під час дії договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2001 року грошова оцінка земель міста Суми була змінена рішенням Сумської міської ради від 26 грудня 2007 року № 1119-МР, з огляду на що, внесення змін у договір оренди шляхом встановлення новою редакцією п. 2.3 договору орендної плати на рік в розмірі 6% від нормативної грошової оцінки землі без внесення змін у п. 2.1 договору є недоцільним.

Рішенням Господарського суду міста Києва (новий розгляд) в позові Сумській міській раді відмовлено, з підстав відсутності у відповідності до статті 15 Закону України «Про оренду землі» грошового відображення розміру орендної плати, як ціни договору.

Сумська міська рада, відповідно до діючої нормативної грошової оцінки землі, змінюючи предмет позову, враховуючи вищезазначені судові рішення у справі № 5011-51/17654-2012, звернулась до суду з позовом до підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн Лтд», в якому просить суд вважати укладеними зміни до пункту 2.3. розділу 2 Договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2001 року, зареєстрованого в Сумському міськвиконкомі 10 квітня 2001 року №407, шляхом викладення першого абзацу п. 2.3. розділу 2 Договору в наступній редакції: Орендна плата на рік становить 6,0% від нормативної грошової оцінки землі. Складовими частинами розрахунку орендної плати є розмір відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та нормативна грошова оцінка землі. Розмір річної орендної плати на 2014 рік становить 268124,77 грн., що складає 22343,73 грн. за місяць. Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі щомісячно рівними частками до 30 числа місяця, наступного за звітним, на рахунок міського бюджету м. Суми №0002, код платежу 13050200. Банк одержувача ГУДКСУ в Сумській області код 37970593, МФО 837013.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, врахував правову позицію Вищого господарського суду України про те, що органи місцевого самоврядування, в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, а тому в разі прийняття відповідним органом рішення про внесення змін щодо ставок орендної плати за земельні ділянки та затвердження нових коефіцієнтів, які застосовуються в розрахунку орендної плати за земельні ділянки, ці обставини можуть бути не взяті судом до уваги лише у разі скасування такого рішення органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

У звязку з тим, що рішення Сумської міської ради «Про затвердження розмірів відсотків від грошової оцінки землі, що застосовуються для обчислення орендної плати за користування земельними ділянками на території м. Суми» та «Про внесення змін до діючих договорів оренди земельних ділянок в частині розміру орендної плати» не скасовані в установленому законом порядку, враховуючи відмову відповідача від внесення змін до договору оренди землі, задовольнив позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статей 126, 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, оренда землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Статтею 13 Закону України Про оренду землі встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як убачається із матеріалів справи, 15 лютого 2001 року між Сумською міською радою (орендодавець) та підприємством з іноземними інвестиціями «МакДональдз Юкрейн Лтд» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого позивач, на підставі рішення Сумської міської ради від 27 вересня 2000 року «Про припинення та перехід права користування земельними ділянками підприємствам, установам організаціям та громадянам», зобов'язався передати, а відповідач - прийняти у строкове платне володіння і користування земельну ділянку придатну для цільового використання, площею 3456 кв.м. за адресою: м. Суми, Червона площа, 15а, на якій знаходиться приміщення ресторану площею 289 кв.м., належного орендарю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 20 березня 2000 року, виданого Сумським міськвиконкомом (т. 1 а.с. 9-12).

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно п. 1.2 Договору грошова оцінка земельної ділянки, згідно з довідкою № 324 від 12 грудня 2000 року, виданої Сумським міським управлінням земельних ресурсів, становить 1496448,00 грн.

Пунктом п. 2.1 Договору визначено, що земельна ділянка надається в оренду з метою несільськогосподарського використання під розміщення ресторану (громадське харчування).

Відповідно до п. 2.2 Договору останній укладається на строк оренди земельної ділянки, визначений рішенням Сумської міської ради від 27 вересня 2000 року «Про припинення та перехід права користування земельними ділянками підприємствам, установам організаціям та громадянам» терміном до 25 квітня 2024 року.

Згідно статті 15 Закону України Про оренду землі однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Землекористувачі зобовязані своєчасно сплачувати земельний податок або оренду плату (стаття 96 Земельного кодексу України).

В п. 2.3 Договору сторони домовились, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. Розмір орендної плати становить 1870,56 грн. на місяць. Розмір орендної плати переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання або цілі використання орендованої земельної ділянки, визначеної договором, підвищення цін, тарифів тощо, в тому числі внаслідок інфляційних процесів; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини відповідача, що підтверджено документально; у разі невиконання позивачем обов'язку повідомити відповідачу про права третіх осіб на орендовану земельну ділянку; збільшення розмірів ставки земельного податку; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що позивач має право вимагати від відповідача, зокрема, збільшення розміру орендної плати у випадках зміни умов господарювання або цілі використання орендованої земельної ділянки, визначеної договором, підвищення цін, тарифів тощо, в тому числі внаслідок інфляційних процесів, збільшення розмірів ставки земельного податку.

Відповідно до розрахунку орендної плати за землю на 2010 рік (додаток до договору оренди земельної ділянки №407 від 10 квітня 2001 року) розмір орендної плати на рік згідно договору становить 1,5% від грошової оцінки землі відповідно до розрахунку орендної плати на 2010 рік (т. 1 а.с.14).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Отже, цією статтею визначено, що розмір орендної плати за землю комунальної власності встановлюється відповідно до норм Податкового кодексу України.

Згідно статті 290 Податкового кодексу України річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до Бюджетного кодексу України і не може бути меншою для інших категорій земель (від категорій земель сільськогосподарського призначення) - трикратного розміру земельного податку (стаття 288 Податкового кодексу України).

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими для виконання на відповідній території (стаття 144 Конституції України).

За змістом статті 73 Закону України Про місцеве самоврядування акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Сумською міською радою 24 червня 2009 року прийнято рішення №2763-МР Про затвердження розмірів відсотків від грошової оцінки землі, що застосовуються для обчислення орендної плати за користування земельними ділянками на території м. Суми, пунктом 7.22. Додатку до якого встановлено для земельних ділянок із функціональним використанням Ресторани, кафе, бари, нічні клуби розмір відсотку - 6,0% від грошової оцінки землі для обчислення орендної плати на території міста Суми (т.1 а.с. 21-24).

25 липня 2012 року Сумською міською радою прийнято рішення №1689-МР Про внесення змін до діючих договорів оренди земельних ділянок в частині розміру орендної плати (т.1 а.с. 16-19).

На виконання вищенаведеного рішення Сумської міської ради, позивачем вирішено запропонувати орендарям, зазначеним у додатку до нього, внести зміни до договорів оренди земельних ділянок у частині розміру орендної плати згідно з рішенням Сумської міської ради від 24 червня 2009 року №2763-МР.

Управління земельних ресурсів Сумської міської ради 08 серпня 2012 року направило на адресу орендаря (відповідача) пропозицію внести відповідні зміни до Договору та привести його у відповідність до вимог діючого законодавства, яка залишились з боку відповідача без відповіді та виконання, про що свідчить супровідний лист від 08 серпня 2012 року №356/10.01-08 (т.1 а.с. 26).

Відповідно до п. 5.1 Договору зміни умов договору можливі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов Договору спір вирішується у судовому порядку.

Таким чином, встановивши, що розмір орендної плати на рік у відповідності до договору оренди землі, укладеного між сторонами, не відповідає встановленому рішенням органу місцевого самоврядування 6% розміру від нормативної грошової оцінки землі, позивачем на виконання пункту 2 рішення Сумської міської ради № 1689-МР від 25 липня 2012 року запропоновано привести договір оренди землі у відповідність до діючого законодавства та не отримавши позитивної відповіді від орендаря, був вимушений звернутись до господарського суду з цим позовом.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин, затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

За умовами Договору оренди землі, розмір орендної плати переглядається у разі, зокрема, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Отже, встановлення статтею 288 Податкового кодексу України граничних розмірів річної орендної плати за земельну ділянку є підставою для приведення положень спірного договору оренди земельної ділянки у відповідність до вимог закону в частині визначення розміру орендної плати.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

До того ж, як зазначено в резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року у справі щодо офіційного тлумачення положення частини 2 статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), положення частини 2 статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, нормами чинного законодавства передбачена можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у цих правовідносинах, що розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2012 року у справі №28/5005/640/2012, від 20 серпня 2013 року у справі №5009/3430/12, яка відповідно до приписів статті 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Колегія суддів зазначає, що рішення Сумської міської ради «Про затвердження розмірів відсотків від грошової оцінки землі, що застосовуються для обчислення орендної плати за користування земельними ділянками на території м. Суми» від 24 червня 2009 року та «Про внесення змін до діючих договорів оренди земельних ділянок в частині розміру орендної плати» від 25 липня 2012 року на момент розгляду справи в судовому порядку не скасовані, є чинними; в матеріалах справи наявні: витяг Управління держкомзему у місті Суми з технічної документації № 8/01-17 від 14 січня 2010 року (т. 1 а.с.15), розрахунок розміру орендної плати за землю на 2010 рік (т. 1 а.с.14), а тому пропозиція (т. 1 а.с.26) щодо змін умов договору здійснена позивачем відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Вищого господарського суду України № 6 від 17 травня 2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Судам слід враховувати, що розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору. Якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору (п. 2.19 Постанови).

Таким чином, можливість внесення змін до договору оренди землі щодо орендної плати передбачена спірним договором сторін, зміни розміру орендної плати вимагає чинне законодавство та підставою таких змін є рішення органу місцевого самоврядування, які є чинними та обовязковими для виконання.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги позивача, в який він просить вважати укладеними зміни до пункту 2.3. розділу 2 Договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2001 року, шляхом викладення першого абзацу п. 2.3. розділу 2 Договору в наступній редакції: Орендна плата на рік становить 6,0% від нормативної грошової оцінки землі. Складовими частинами розрахунку орендної плати є розмір відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та нормативна грошова оцінка землі. Розмір річної орендної плати на 2014 рік становить 268124,77 грн., що складає 22343,73 грн. за місяць. Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі щомісячно рівними частками до 30 числа місяця, наступного за звітним, на рахунок міського бюджету м. Суми №0002, код платежу 13050200. Банк одержувача ГУДКСУ в Сумській області код 37970593, МФО 837013.

Отже, колегія суддів вважає, що позивач має право вимагати від орендаря приведення договору оренди землі у відповідність до чинного законодавства, умови запропонованої редакції та розмір орендної плати є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства. Питання щодо плати за землю на момент укладення спірного договору оренди землі регулювалось Законом України Про плату за землю. У зв'язку з введенням в дію Податкового кодексу України з 01 січня 2011 року Закон України Про плату за землю втратив чинність, а питання сплати податку на землю та оплати орендної плати за користування земельною ділянкою регулюється виключно цим Кодексом.

Спосіб захисту права, обраний позивачем, відповідає фактичним обставинам справи, нормам діючого законодавства та правовим позиціям, викладеним Верховним Судом України в аналізі практики застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні з підстав вищенаведеного мотивування.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інші доводи апеляційної скарги позбавлені фактичного та юридичного обґрунтування, що також не спростовують висновків рішення місцевого господарського суду у цій справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 19 січня 2015 року у справі № 910/21472/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку

Повна постанова складена 06.10.2015р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Черленяк М.І.