ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.10.2015 Справа №905/1322/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа», м.Красноармійськ Донецької області, ,

про стягнення 17 028 103,14 грн.,-

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: не зявився, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/2-789 від 15.07.2015р. до Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа», м.Красноармійськ Донецької області, про стягнення 17 028 103,14 грн., у тому числі 7 736 972,61 грн. суми основного боргу, 2 584 142,03 грн. пені, 6 323 793,40 грн. інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 383 195,10 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до п.3.1.11 та п.3.1.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1322/15 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 07.08.2015р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1322/15, судове засідання призначено на 27.08.2015р..

В подальшому розгляд справи відкладався відповідно до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору купівлі-продажу природного газу №610/14-ТЕ-6 від 02.12.2013р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу протягом січня квітня, жовтня грудня 2014р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, інфляційних витрат, 3% річних.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог; у копіях: договір купівлі-продажу природного газу №610/14-ТЕ-6 від 02.12.2013р. разом із додатковими угодами №1 від 28.01.2014р., №2 від 29.04.2014р., №3/51-02/2 від 16.10.2014р. до нього; акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р. та від 31.12.2014р., а також витяги сальдо та операцій по підприємству з 01.01.2014р. по 30.04.2015р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.526, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 193, 231 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

26.08.2015р. відповідач електронною поштою надіслав копію супровідного листа №10/930 від 25.08.2015р. з доданими до нього копіями: відзиву на позовну заяву №10-931 від 25.08.2015р., довіреності від 19.08.2015р. на ОСОБА_2, розрахунку нормативів перерахування коштів гарантованому постачальникові за природний газ за грудень 2014 року, за січень-травень 2015 року, за червень 2015 року №02/2-561 від 15.05.2015р., за липень 2015 року №02/2-652 від 17.06.2015р., за серпень 2015 року №02/2-787 від 16.07.2015р. із розрахунком обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню Комунальним підприємством «Красноармійськтепломережа» та протоколом №88 засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу від 19.06.2015р. з додатком №1 до нього, бухгалтерської довідки №б/н від 25.08.2015р. про стан заборгованості за спожитий природний газ за станом на 01.08.2015р., балансу (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2015р., акту звіряння розрахунків від 01.04.2014р. між відповідачем та відділом культури, туризму та охорони культурної спадщини, акту звіряння розрахунків від 01.04.2014р. між відповідачем та квартирно-експлуатаційним відділом м.Луганськ, акту звіряння розрахунків від 01.04.2014р. між відповідачем та Красноармійською ЦРЛ, акту звіряння розрахунків від 01.04.2014р. між відповідачем та ДЗ «Вузлова лікарня ст.Красноармійськ ДП «ДЗ», акту звіряння розрахунків від 27.02.2015р. між відповідачем та ДЗ «Вузлова лікарня ст.Красноармійськ ДП «ДЗ», акту звіряння розрахунків від 01.03.2015р. між відповідачем та Красноармійським відділом освіти, акту звіряння розрахунків від 03.03.2015р. між відповідачем та прокуратурою Донецької області, акту звіряння розрахунків від 02.03.2015р. між відповідачем та Красноармійською ЦРЛ, клопотання №10-933 від 25.08.2015р. про розгляд справи без його участі та про визнання частини суми основного боргу в розмірі 7 246 434,49 грн., клопотання №10-932 від 25.08.2015р. про зменшення пені до 99,9%; а також надіслав копії: витягу з ЄДРЮОФОП №19626990 від 19.11.2014р., розпорядження міського голови Красноармійської міської ради №69рго від 31.12.2014р., свідоцтва про державну реєстрацію серія А00 №530123, довідки АБ №457730 з ЄДРПОУ та статуту підприємства.

Документи долучено до матеріалів справи.

У задоволенні клопотання Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа» про розгляд справи без участі його представника судом відмовлено, про що відображено в ухвалі господарського суду Донецької області від 27.08.2015р. у справі №905/1322/15.

01.09.2015р. через канцелярію господарського суду Донецької області представником відповідача було надано оригінал відзиву на позовну заяву із доданими до нього документами, відповідно до якого визнано вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 7 246 434,49 грн., відносно стягнення сум нарахованих пені, інфляційних витрат та 3% річних просить відмовити у повному обсязі, з огляду на відсутність вини у несплаті спірної суми вчасно, наявність форс-мажорних обставин, а також підкреслює вкрай важке фінансове становище.

Документи долучено до матеріалів справи.

29.09.2015р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області із супровідним листом №б/н від 29.09.2015р. суду представлено довідку управління Державної казначейської служби України у м.Харкові Харьковської області №04-27/3514 від 02.09.2015р., якою підтверджено зарахування сплаченого судового збору в дохід державного бюджету.

05.10.2015р. представником позивача із супровідним листом №б/н від 05.10.2015р. надано довідку про стан заборгованості відповідача за станом на 02.10.2015р. та акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2014р. по 23.09.2015р. за договором №610/14-ТЕ-6 від 02.12.2013р.

05.10.2015р. відповідач електронною поштою надіслав копію бухгалтерської довідки №02/2-1078 від 05.10.2015р. про стан заборгованості на 05.10.2015р.

Документи долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 05.10.2015р. підтвердив суму основного боргу за станом на 02.10.2015р. в розмірі 6 801 388,49 грн., засвідчив про відсутність оплат на дату та час проведення судового засідання, позовні вимоги в частині нарахованих сум пені, інфляційних витрат та 3% річних підтримав у повному обсязі, проти зменшення розміру пені заперечив.

Представник відповідача у судове засідання 05.10.2015р. не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. У попередніх засіданнях суду позовні вимоги визнав частково в сумі основного боргу у розмірі 7 246 434,49 грн., щодо 3% річних, інфляційних витрат та пені заперечив з підстав викладених у відзиві, наполягав на зменшенні суми штрафних санкцій до 99,9%.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи обєктивні обставини складної ситуації у державі, суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

02.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Комунальним підприємством «Красноармійськтепломережа» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №610/14-ТЕ-6, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2014р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього правочину (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Згідно додаткової угоди №2 від 29.04.2014р. до наведеного договору пункт 1.2 змінено та визначено постачання газу для його використання Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

За визначеннями п.2.1 договору Продавець передає Покупцю в період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 21819,0 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 4744,0, лютий 4173,0, березень 3647,0, квітень - 595,0, травень 0, червень 0, липень 0, серпень 0, вересень 0, жовтень 1144,0, листопад 3267,0, грудень 4249,0.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У розумінні п.3.4 договору, акт приймання-передачі газу містить дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.2 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2014р. до нього, до сплати за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., що разом становить 1 309,20 грн.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У абзаці 1 п.6.3 договору, що залишена без змін відповідно до додаткової угоди №3/51-02/2 від 16.10.2014р. до договору, сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (п.11.1 договору).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р. та від 31.12.2014р. за період січень квітень, жовтень - грудень 2014р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2014р. 3 955,475 тис.м.куб. на суму 5 178 507,88 грн;

у лютому 2014р. 3 113,936 тис.м.куб. на суму 4 076 765,01 грн.;

у березні 2014р. 2 344,131 тис.м.куб. на суму 3 068 936,30 грн.;

у квітні 2014р. 529,795 тис.м.куб. на суму 693 607,62 грн.;

у жовтні 2014 року 615,683 тис.м.куб. на суму 806 052,19 грн.;

у листопаді 2014 року 2 674,126 тис.м.куб. на суму 3 500 965,75 грн.;

у грудні 2014 року 3 388,577 тис.м.куб. на суму 4 436 325,01 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень-квітень, жовтень-грудень 2014р. у загальному обсязі 16 621,723 тис.куб.м. на загальну суму 21 761 159,76 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий обсяг газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2014р. 14.02.2014р.;

за лютий 2014р. 14.03.2014р.;

за березень 2014р. 14.04.2014р.;

за квітень 2014р. 14.05.2014р.;

за жовтень 2014р. 14.11.2014р.;

за листопад 2014 року 14.12.2014р.;

за грудень 2014 року 14.01.2015р..

Разом з тим, зважаючи на дані, які містить розрахунок суми позовних вимог, сальдо та витяг по операціям, акт звірки розрахунків за період з 01.01.2014р. по 23.09.2015р. за договором №610/14-ТЕ-6 від 02.12.2013р. та довідка позивача про стан заборгованості Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа», у сукупності, відповідач частково розрахувався за природний газ спожитий у січні-квітні, жовтні грудні 2014р. за вищеозначеним правочином у загальній сумі 14 959 771,27грн., а відтак сума невиконаного зобовязання становить 6 801 388,49 грн.

Зі змісту відзиву №10-931 від 25.08.2015р. на позовну заяву, відповідачем визнано позовні вимоги в розмірі 7 246 434,49 грн.

З огляду на викладені обставини, визнання відповідачем вимог в сумі основного боргу в розмірі 7 246 434,49 грн. порушує у першу чергу права і охоронювані законом інтереси останнього, а отже визнання позову у цій частині не приймається судом.

Одночасно, відповідачем представлено суду копію бухгалтерської довідки №02/2-1078 від 05.10.2015р., за змістом якої Комунальне підприємство «Красноармійськтепломережа» свідчить про стан заборгованості за газ за договором №610/14-ТЕ-6 від 02.12.2013р. станом на 05.10.2015р. у розмірі 6 799 679,59 грн.

Разом з цим, за приписами Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як було зазначено вище, судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Проте, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено зарахування суми оплат у розмірі більшому, ніж визначено позивачем. При цьому, судом також враховано положення абз.1 п.6.3 договору купівлі-продажу природного газу №610/14-ТЕ-6 від 02.12.2013р. щодо права Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» зарахувати кошти, які надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору в порядку календарної черговості виникнення заборгованості з дотриманням п.6.4 означеного правочину.

Таким чином, звертаючи увагу на суму, щодо якої відповідач висловив визнання, суд приймає дані вказані позивачем за відсутності доказів протилежного. Окрім того, відповідач не надав заперечень стосовно дат фактичних оплат за станом на 30.04.2015р.

Отже, як вбачається з обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання Покупця перед Продавцем природного газу в загальній сумі 6 801 388,49 грн. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано.

Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений газ протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2014р. відповідно до договору №610/14-ТЕ-6 від 02.12.2013р. підлягають задоволенню частково, в сумі, що становить 6 801 388,49 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення спірного основного зобовязання становить 6 323 793,40 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, за зобовязаннями січня-квітня, жовтня-грудня 2014р., перший день прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки, початок розрахунку у місяць, в який повинен бути здійсненим платіж, із врахуванням у подальшому вже нарахованого інфляційного збільшення, враховано проведені оплати за станом на 30.04.2015р. та кінцевим періодом визначено квітень 2015р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті Бизнес від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах Законодавство і Ліга (п.3.2 означеної Постанови).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), і тому є не вірним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного позивачем періоду, суд дійшов висновку про їх дійсний розмір в загальній сумі 4 972 360,05грн.

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення 3% річних 383 195,10 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, першим днем прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку. Враховано здійснені оплати за станом на 30.04.2015р.).

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 2 584 142,03 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, першим днем прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, враховано здійснені оплати за станом на 30.04.2015р., з дотриманням приписів п.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови пленума Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних та пені, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за зобовязаннями січня-квітня, жовтня грудня 2014р., суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог. Так, 3% річних становлять суму 382 569,32 грн., пеня 2 583 812,74 грн.

Відповідач у відзиві №10-931 від 25.08.2015р. просить відмовити у задоволенні 3% річних, пені та інфляційних витрат повністю, з огляду на відсутність вини у несплаті спірної суми вчасно, а також підкреслює вкрай важке фінансове становище.

Заперечення відповідача в частині відсутності вини у невиконанні зобовязань по сплаті за отриманий природний газ протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2014р. до уваги судом не прийнято, оскільки ці твердження не підтверджено доказами у розумінні приписів господарського процесуального законодавства.

До того ж слід зауважити на приписах ст.42 Господарського кодексу України, відповідно до яких субєкти господарювання самостійно, на власний ризк здійснюють господарску діяльність, і, з відсиланням на положення п.1 ст.625 Цивільного кодексу України, не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобовязання.

Відтак, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у частині стягнення з Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа» інфляційних витрат та 3% річних підлягають задоволенню частково, в сумі встановленої судом.

Щодо вимог у частині стягнення штрафних санкцій, зауважено на стані фінансового становища при розгляді наступного.

Одночасно, як було зазначено вище, відповідач стосовно стягнення пені, просить суд врахувати його складне фінансове становище, наявність значної суми збитків, дебіторської та кредиторської заборгованості, ступень вини, та, як наслідок, зменшити розмір штрафних санкцій, нарахованих позивачем, на 99,9%.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цієї санкції.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем було порушено господарське зобовязання, наслідки чого передбачені п.7.2 договору, а саме застосування позивачем пені стосовно відповідача.

Разом з цим, розмір пені, на стягненні якого наполягає позивач, не відповідає фактичним обставинам справи, а отже перерахований судом та визначений у загальному розмірі 2 583 812,74 грн.

При цьому, за висновками суду, у сукупності із обєктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, період, за який виник борг (2014р.), обставини, на які посилається відповідач у своєму клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, суд знаходить винятковими та такими, що є підставою для задоволення цього клопотання частково, оскільки, за результатми встановленого, зменшення пені на 99,9% є надмірним.

Отже, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності із загальним розміром нарахованих сум у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України, враховуючи положення ст.129 Конституції України, та, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про задоволення вищезазначеного звернення відповідача та зменшує розмір суми пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, а саме від розміру встановленого судом на 50%, тобто до 1 291 906,37 грн., скориставшись правом, наданим п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати в цій частині, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача у повному обсязі.

У залишковій частині, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються судом на Комунальне підприємство «Красноармійськтепломережа», пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до відповідача, Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа», м.Красноармійськ Донецької області, про стягнення 17 028 103,14 грн., у тому числі 7 736 972,61 грн. суми основного боргу, 2 584 142,03 грн. пені, 6 323 793,40 грн. інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 383 195,10 грн., задовольнити частково.

2. Зменшити розмір стягуваної суми пені до 1 291 906,37 грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Красноармійськтепломережа» (85300, Донецька область, м.Красноармійськ, вул.Дніпропетровська, б.4а, , банківські реквізити не вказано) на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 у АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 13 448 224,23 грн., у тому числі 6 801 388,49 грн. суми основного боргу за поставлений природний газ, 1 291 906,37 грн. пені, 4 972 360,05 грн. інфляційних витрат та 382 569,32 грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 63 260,64 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. В судовому засіданні 05.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

8. Повний текст рішення складено та підписано 12.10.2015р.

Суддя О.В. Кротінова