ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р.Справа № 922/4553/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відособленого підрозділу Північна електроенергетична система, м. Харків 3-тя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 фінансова інспекція в Харківській області, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Резонанс", м. Харків
про стягнення 81424,68 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю № 243 від 19.06.2015 року; ОСОБА_3, за довіреністю № 244 19.06.2015 року.

представник відповідача - ОСОБА_4, за довіреністю № б/н від 14.08.2015 року.

3-тьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 фінансова інспекція в Харківській області - ОСОБА_5, за довіреністю № 25/7/101-Д від 29.07.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Резонанс" про стягнення збитків в сумі 81424,68 грн., як зайво сплачених за послуги з виготовлення та відновлення контактів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 серпня 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 07 вересня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 04.09.2015 року від представника позивача надійшла заява (вх. № 35171) про долучення до матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.09.2015 року від відповідача надійшов відзив (вх. № 35340) на позовну заяву.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.09.2015 року від відповідача супровідним листом (вх. № 35341) надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.09.2015 року від відповідача супровідним листом (вх. № 35342) надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Позивач разом з позовною заявою 07.08.2015 року надав клопотання про залучення до участі у справі на стороні позивача третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 фінансову інспекцію України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.09.2015 року клопотання позивача про залучення до участі у справі на стороні позивача третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 фінансову інспекцію України задоволено судом; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 фінансову інспекцію України; розгляд справи відкладено на 28.09.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 25.09.2015 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної фінансової інспекції України надійшли письмові пояснення (вх. № 38675), в яких третя особа позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.09.2015 року розгляд справи було відкладено на 06.10.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 06.10.2015 року позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.10.2015 року проти позову заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної фінансової інспекції України в судовому засіданні 06.10.2015 року позовні вимоги позивача підтримує, просить суд позов задовольнити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, ОСОБА_1 фінансовою інспекцією України (третя особа) було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (позивач) та його відокремлених підрозділів за період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року.

Під час ревізії фінансово - господарської діяльності відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», отримання законодавства при здійсненні державних закупівель було перевірено закупівлю послуг з оброблення металів іншими способами (послуги з відновлення контактів до масляних та повітряних вимикачів, виготовлення запчастин до вимикачів) (оголошення в ВДЗ від 02.01.2012 № 1(603) за № 001936), порядок укладання та виконання Договору за результатами проведеної процедури закупівлі.

За результатами зазначеної процедури закупівлі між державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі директора відособленої структурної одиниці Північної енергетичної системи ОСОБА_6, що діє на підставі довіреності, посвідченої 25.02.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованою в реєстрі за № 559 та товариством з обмеженою відповідальністю «Резонанс» в особі директора ОСОБА_8, що діє на підставі Статуту, було укладено договір № 46-22КП-12 від 29.03.2012 року, за умовами якого останній зобов'язувався надати послуги з оброблення металів іншими способами (відновлення контактів до МВ, ПВ, виготовлення запчастин до вимикачів), (далі Послуги).

ОСОБА_9 п.3.1 Договору та відповідно зведених калькуляцій (Додатки №12, 13, 14 до Договору) ціна послуг становить 155 572, 80 грн.

Пунктом 2 розділу 3 Додатку 1 до Договору передбачено, що ТОВ «Резонанс» виконує послуги власними силами з використанням власних матеріалів, інструментів, пристосувань.

В ході зустрічної звірки (довідка зустрічної звірки від 12.09.2013 №05- 20/34-з), проведеної в ТОВ «Резонанс», встановлено, що відповідачем придбано послуги з виготовлення та відновлення контактів на загальну суму 74 148,12 грн., які в подальшому реалізовано Північній ЕС на суму 155 572,80 грн.; різниця склала 81 424,68 гривень.

З огляду на умови Договору закупівлі зазначених послуг, ТОВ «Резонанс» мало виконувати їх власними силами. Внаслідок залучення третіх осіб допущено порушення ст. 629 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського Кодексу України в частині обов'язковості дотримання договірних умов, що спричинило завищення вартості послуг для Північної ЕС і призвело до незаконних витрат на суму 81 424,68 гривень.

Дане порушення було відображено в акті ревізії фінансово - господарської діяльності державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» за період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року від 18.10.2013 р. № 05-21/259.

З метою усунення виявлених порушень, ДФІ України на адресу ДП «НЕК «Укренерго» було направлено вимогу про усунення порушень від 25.11.2013 р. № 05-14/1914 .

Відповідно до п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.11.1993 р. № 2939, органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства. Пунктом 13.16 Вимоги Північну ЕС зобов'язано стягнути з ТОВ «Резонанс» 91 424, 68 грн. шляхом проведення претензійно - позовної роботи.

З метою досудового врегулювання спору 16.12.2013 року Північна ЕС направила на адресу відповідача претензію № 188/42 про повернення зайво сплачених коштів у сумі 81 424, 68 грн. ОСОБА_9 від 16.01.2014 року № 3 дану претензію відхилено.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 81424, 68 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

ОСОБА_9 зі статтею 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Разом із тим частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України ).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Правові позиції втілені у статті 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

ОСОБА_9 з частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі договору № 46-22КП-12 від 29.03.2012 року.

Дослідивши умови, укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за правовою природою даний договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором

За змістом частин 1 та 3 статті 632 Цивільного Кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що договори в частині визначення ціни було визнано в установленому порядку недійсними повністю або частково з підстав її завищення, чи до них були внесені відповідні зміни. Будь-які дії щодо коригування суми оплати за участю відповідача позивачем в установленому порядку не вчинялись.

Сторони підтвердили, що ними було виконано умови, укладених договорів.

Також це підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою Державної фінансової інспекції України в Харківській області, в якій зазначено про обсяг та якість операцій та розрахунків, що здійснювались між позивачем та відповідачем.

Крім того, позивач не мав претензій щодо обсягу і якості наданих послуг та повністю оплатив їх вартість. Мотивованої відмови від приймання наданих послуг з боку позивача не надходило, обсяг наданих послуг погоджений сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного Кодексу України).

ОСОБА_9 зі статтею 525 Цивільного Кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 193 Господарського Кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, позивач, вимагаючи повернення частини виконаного за договором, фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є порушенням вказаних вимог чинного законодавства.

ОСОБА_9 зі статтею 611 Цивільного Кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

Як вже зазначалось, за загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У розясненні Вищого господарського суду України N 02-5/215 від 01.04.94 Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди зазначається, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно - наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв`язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоч би одного з них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

ОСОБА_9 з частиною 1 статті 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за належне надання послуг за договором про надання послуг, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави договору про надання послуг і вони не можуть вважатися збитками.

Доводи позивача про те, що підставою для стягнення збитків з відповідача є акт Державної фінансової інспекції №05-21/259 від 18.10.2013 року та вимога Державної фінансової інспекції про усунення порушень від 25.11.2013 року № 05-14/1914, є необґрунтованими, враховуючи наступне.

ОСОБА_9 зі статтею 15 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Отже, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірки Головного контрольно-ревізійного управління України, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Разом з тим, виявлені за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Національна енергетична компанія» "Укренерго" порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Так, згідно з підпунктом 4 пункту 4 Положення про ОСОБА_1 фінансову інспекцію України (затверджено Указом Президента України від 23.04.2011р. № 499/2011) врегульовано вжиття Держфінінспекцією України відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку Держфінінспекцією України як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

З наведеного слідує, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Таким чином, пред'явлена на основі проведеної ОСОБА_1 фінансовою інспекцією України перевірки вимога про усунення порушень від 25.11.2013 року № 05-14/1914 не підтверджує порушення відповідачем умов укладених між сторонами договорів надання послуг.

Вирішуючи спір про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладання на винну особу зазначеної міри відповідальності, в той час як в межах розгляду даної справи позивачем не доведено факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, або виконання укладеного договору з порушенням умов, що виключає застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

ОСОБА_9 ч. 2 ст 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також слід зазначити, що акт контрольно-ревізійного органу не визначений законодавством як безумовний доказ, а тому не повинен прийматися як беззаперечний доказ про встановлені порушення з боку господарюючого суб'єкта (підконтрольної установи).

ОСОБА_9 ВСУ від 09.08.2006р. № 1-11/477 обставини, висвітлені у актах КРУ, та факти про їх порушення, встановлені КРУ під час перевірок, підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним процесуальним законодавством України, зокрема статтями глави 5 Цивільного процесуального Кодексу України.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

ОСОБА_9 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 33 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення збитків 81424,68 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, жодного з елементів складу правопорушення, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 08.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_10

922/4553/15