ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

08 жовтня 2015 р.

Справа № 902/1146/15

за позовом:товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" (буд. 143-А, Київське шосе, м. Житомир, 10007)

до:товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 53,офіс 232)

про стягнення 97106,72 грн.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Кузьменко В.В.

Представники

позивача : ОСОБА_1,

відповідача : не з"явився

ВСТАНОВИВ :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" подано позов до господарського суду Вінницької області про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" 42 056,36 грн. вартість послуг за перевезення вантажу, а також 55050,36 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 19.08.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1146/15 з призначенням судового засідання на 03.09.2015 р.

Ухвалою суду від 03.09.2015 року розгляд справи відкладався на 08.10.2015 року, з об'єктивних причин.

В судовому засіданні 08.10.2015 року представник позивача підтримав позов зі збільшеними позовними вимогами, що зокрема відображено у заяві про збільшення розміру позовних вимог ( вх. № 06-52/10188/15), в якій останній, просить суд, стягнути з відповідача 42056,36 грн. суму основного боргу, 14148,86 грн. інфляційних втрат; 22630,26 грн. штраф згідно п.4.7. договору; 6308,45 грн. штраф згідно п. 4.8 договору, 11912,79 грн. пені згідно п. 4.7 договору.

З огляду на права, надані позивачеві ст.22 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), заява представника позивача про збільшення позовних вимог судом прийнята як така, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення, яке наявне в матеріалах справи.

Беручи до уваги приписи ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

02.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 48.

Відповідно до п. 1.1. договору в період дії цього договору на його умовах Замовник доручає заявками, а Перевізник приймає і організовує за винагороду в інтересах Замовника і за його рахунок замовлені ним міжнародні та міжміські перевезення вантажів автомобільним транспортом. Перевезення вантажів здійснюються відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (із змінами, внесеними та Протоколом від 05.07.1978 року), законодавчих норм України та факс - заявки.

Пунктом 2.1 договору, передбачено, що Замовник зобов'язаний - направляти Перевізнику до початку завантаження факс-заявку на перевезення вантажу із зазначенням: місця (адреси) навантаження і митного оформлення, місця (адреси) митного очищення і розвантаження; дати і часу подачі автомобіля підзавантаження; найменувань, маси і вартості вантажу; вартість перевезення та умов оплаті; особливих умов перевезення.

На виконання умов договору від Замовника Перевізнику надійшла Заявка № 4 від 30 січня 2015 року на виконання перевезення за маршрутом: с. Лаврівка до 2250 OLEN, Belgium. Дата завантаження 02.02.2015 року.

Позивачем були повністю виконані зобов'язання передбачені договором та заявкою № 4 від 30 січня 2015 року, а саме в повному об'ємі виконане перевезення вантажу, що підтверджується міжнародно товарно транспортною накладною ( СMR) № 442887 та актом № 34/1-2 від 06 лютого 2015 року здачі-прийняття робіт, копії яких містяться в матеріалах справи ( а.с. 14-17).

За надані послуги перевезення на адресу відповідача направлено рахунок № ДЕ-34/1-2 від 06.02.2015 року на суму 23528,18 грн.( а.с. 15)

Згідно заявки № 5 від 30 січня 2015 року на виконання перевезення за маршрутом: с. Лаврівка до Kapellen (2030), Belgium. Дата завантаження 02.02.2015 року ( а.с. 21).

Позивачем були повністю виконані зобов'язання передбачені договором та заявкою № 5 від 30 січня 2015 року, а саме в повному об'ємі виконане перевезення вантажу, що підтверджується міжнародно товарно транспортною накладною (СMR) № 0745098 та актом № 47/1 від 10 лютого 2015 року здачі-прийняття робіт, копії яких містяться в матеріалах справи ( а.с. 21-24).

За надані послуги перевезення на адресу відповідача направлено рахунок № ДЕ-47/1 від 10.02.2015 року на суму 23528,18 грн. ( а.с. 22).

Претензій щодо наданих послуг у відповідача не було.

Умовами договору, а саме п.5.3 встановлено, що оплата за перевезення проводиться Замовником платіжним дорученням на розрахунковий рахунок, зазначений у виставленому Перевізником рахунку протягом 5-ти банківських днів (якщо інше не обумовлено в заявці) після отримання оригіналу рахунку - фактури, товарно - транспортної накладної (СMR / ТТН, акта виконаних робіт).

Відповідач за надані послуги здійснив розрахунки частково, в сумі 5000,00 грн., що стверджується платіжним дорученням № 4443 від 29 травня 2015 року, з призначенням платежу за міжнародні автоперевезення згідно рахунку № ДЕ-34/1-2 від 06.02.2015 року, копія якої міститься в матеріалах справи.

Тобто відповідачем частково було оплачено послуги, які були здійснені згідно договору та заявки № 4 від 30 січня 2015 року.

Залишок заборгованості за виконані послуги згідно заявки № 4 від 30 січня 2015 року та рахунку ДЕ-34/1-2 від 06.02.2015 року становить 18528,18 грн.

Послуги, які були надані згідно договору та заявки № 5 від 30 січня 2015 року, згідно виставленого рахунку фактури № ДЕ-47/1 від 10.02.2015 року залишені в повній мірі неоплаченими.

Враховуючи викладене заборгованість відповідача за надані послуги позивачем становить 42056,36 грн.

Відповідно до п. 4.7. договору при простроченні оплати за надані транспортні послуги Замовник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за кожний календарний день періоду прострочення платежу, а також штраф у розмірі 0,3% за кожний календарний день періоду прострочення платежу.

Згідно п. 4.8. договору при простроченні оплати понад 20 календарних днів перевізник має право крім стягнення передбачених п. 4.7 суму боргу та пені додатково стягнути із замовника штраф у розмірі 15% від суми заборгованості.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, останньому було нараховано:

- 14198,86 грн. інфляційних втрат (з яких 7113,18 грн. інфляційних втрат на борг в розмірі 18528,18 грн. за період з 12.02.2015 року по 30.07.2015 року та 7025,68 грн. інфляційних втрат на борг в розмірі 23528,18 грн. за період з 16.02.2015 року по 30.07.2015 року );

- 22630,26 грн. штраф згідно п.4.7. договору ( з яких 10983,80 грн. штраф на борг 18528,18 грн. за період з 12.02.2015 року по 30.07.2015 року та 11646,46 грн. штраф на борг 23528,18 грн. за період з 16.02.2015 року по 30.07.2015 року);

- 11912,79 грн. пеня згідно п. 4.7 договору ( 5747,77 грн. штраф на борг 18528,18 грн. за період з 12.02.2015 року по 30.07.2015 року та 6165,02 грн. штраф на борг 23528,18 грн. за період з 16.02.2015 року по 30.07.2015 року);

- 6308,45 грн. штраф згідно п. 4.8 договору.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору укладеного між позивачем та відповідачем, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини регулювання яких здійснюється главою 32 "Правове регулювання перевезення вантажів", ст.ст. 306-316 ГК України, главою 64 "Перевезення", ст.ст.908-928 ЦК України.

Згідно ч.ч.1, 6 ст.306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст.307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч.1 ст.916 ЦК України).

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Позивачем свої зобов'язання згідно договору виконано в повному обсязі, що підтверджено доказами, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення 42056,36 грн. основного боргу підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані.

Відповідно до п. 4.7. договору при простроченні оплати за надані транспортні послуги Замовник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за кожний календарний день періоду прострочення платежу, а також штраф у розмірі 0,3% за кожний календарний день періоду прострочення платежу.

Згідно п. 4.8. договору при простроченні оплати понад 20 календарних днів перевізник має право крім стягнення передбачених п. 4.7 суму боргу та пені додатково стягнути із замовника штраф у розмірі 15% від суми заборгованості.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України „ Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, здійснивши перерахунок штрафних санкцій прийшов до висновку, що останні підлягають задоволенню, в тому самому розмірі, але за інший період нарахувань, а саме: 14198,86 грн. інфляційних втрат (з яких 7113,18 грн. інфляційних втрат на борг в розмірі 18528,18 грн. за період з 13.02.2015 року по 30.07.2015 року та 7025,68 грн. інфляційних втрат на борг в розмірі 23528,18 грн. за період з 17.02.2015 року по 30.07.2015 року );

- 22630,26 грн. штраф згідно п.4.7. договору ( з яких 10983,80 грн. штраф на борг 18528,18 грн. за період з 13.02.2015 року по 30.07.2015 року та 11646,46 грн. штраф на борг 23528,18 грн. за період з 17.02.2015 року по 30.07.2015 року);

- 11912,79 грн. пеня згідно п. 4.7 договору ( 5747,77 грн. штраф на борг 18528,18 грн. за період з 13.02.2015 року по 30.07.2015 року та 6165,02 грн. штраф на борг 23528,18 грн. за період з 17.02.2015 року по 30.07.2015 року);

- 6308,45 грн. штраф згідно п. 4.8 договору.

Суд, визначив інший період нарахувань врахувувючи п.5.3 договору, в якому зокрема зазначено, що оплата за перевезення проводиться Замовником платіжним дорученням на розрахунковий рахунок, зазначений у виставленому Перевізником рахунку протягом 5-ти банківських днів (якщо інше не обумовлено в заявці) після отримання оригіналу рахунку - фактури, товарно - транспортної накладної (СMR / ТТН, акта виконаних робіт).

Як видно з матеріалів справи відповідач 06.02.2015 року отримав акт № 34/1-2 здачі-прийняття виконаних робіт від 06.02.2015 року, рахунок № ДЕ-34/1-2 від 06.02.2015 року щодо надання послуг згідно заявки № 4 від 30.01.2015 року та 10.02.2015 року отримав акт № 47/1 здачі-прийняття виконаних робіт від 10.02.2015 року, рахунок № 47/1 від 10.02.2015 року щодо надання послуг згідно заявки № 5 від 30.01.2015 року.

Тому з врахуванням пункту договору 5.3., граничний термін сплати боргу згідно заявки № 4 від 30.01.2015 року по акту № 34/1-2 здачі-прийняття робіт від 06.02.2015 року є 13.02.2015 року, а згідно заявки № 5 від 30.01.2015 року по акту № 47/1 здачі-прийняття виконаних робіт від 10 лютого 2015 року є 17.02.2015 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч вище наведеному та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості за надані послуги, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню повністю.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3,4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, п.4 ч.1 ст.80, ст.ст. 82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙЄН" (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 53,офіс 232; ІПН 83) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" (буд. 143-А, Київське шосе, м. Житомир, 10007; ІПН 59) 42056,36 грн. заборгованості; 14198,86 грн. інфляційних втрат; 28938,71 грн. штрафу; 11912,79 грн. пені; 1942,13 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом.

Повне рішення складено 12 жовтня 2015 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 53,офіс 232)