ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

06 жовтня 2015 р. Справа № 902/1016/15

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Горейка М.В.,

позивача: ОСОБА_1, довіреність №1472-К-О від 03.04.2015р.,

у відсутності представників відповідача та третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, 49094; а/с 1800, м. Дніпропетровськ, 49027)

до: споживчого товариства «Дари Ниви» (вул. Малиновського, буд. 12, смт. Тиврів, Вінницька область, 23300)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 (вул.. Косовського, буд. 49, смт. Тиврів, Вінницька область, 23300)

про звернення стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою в сумі 1655032 грн 65 коп.,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до споживчого товариства «Дари Ниви» про звернення стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою в сумі 1655032 грн 65 коп.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 21.07.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1016/15 з призначенням її до розгляду. Цією ж ухвалою суду залучено в порядку ст.. 27 ГПК України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2.

Відповідно до ухвал суду від 20.08.2015р., 10.09.2015р. та 16.09.2015р. розгляд справи відкладався з обєктивних причин (неявку представника відповідача, третьої особи та неподання сторонами витребуваних судом доказів). Крім того, ухвалою суду від 16.09.2015р. продовжено, передбачений ст. 69 ГПК України, строк розгляду спору на пятнадцять днів.

В судовому засіданні (06.10.2015р.) представник позивача заявлений позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні в ньому та подані до суду докази.

Натомість, представники відповідача та третьої особи в судове засідання повторно не зявивилися, причин неявки не повідомили незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином ухвалами суду від 20.08.2015р., 10.09.2015р. та 16.09.2015р., які надсилалась їм рекомендованою кореспонденцією за адресою, яка відповідає тій, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відтак їх процесуальна позиція щодо заявленого позову суду не відома.

Статтею 64 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 вказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач зареєстрований за адресою, яка відповідає тій адресі, за якою надсилалась йому ухвали від 20.08.2015р., 10.09.2015р. та 16.09.2015р. При цьому, направлена судом на адресу відповідача ухвала від 16.09.2015р. підприємством звязку не повернута. Направлена судом на адресу третьої особи ухвала від 16.09.2015р. також не повернута.

Поряд з цим, як свідчать матеріали справи, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення вх. №8232/15 від 23.09.2015р. та вх. №8233/15 від 23.09.2015р., якими відповідачу та третій особі вручено ухвалу від 20.08.2015р., останні були обізнані про наявність спору в суді між ними та позивачем ще 14.09.2015р., а тому суд при прийнятті рішення по справі виходить з того, що останні мали достатньо часу для того, щоб подати необхідні докази по справі та сформулювати свою процесуальну позицію відносно даного спору.

При цьому суд констатує, що відповідачем та третьою особою не подано жодного клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні своїх представників.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, про те, що відповідач та третя особа є такими, що повідомлені належним чином, відтак суд ухвалив провести розгляд справи за їх відсутності, оскільки матеріали даної справи містять достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

20.02.2008 р. між закритим акціонерним товариством "ПриватБанк", правонаступником прав та обовязків якого відповідно п. 1.1 Статуту є ПАТ КБ "ПриватБанк" (позивач, позикодавець, банк) та ОСОБА_2 (позичальник, третя особа) укладено кредитну угоду №МКЖ-096_ (Угода).

Предметом даної Угоди є загальні умови і порядок надання банком у рамках програми мікрокредитування кредиту позичальнику. Кредит надається при наявності вільних коштів. Надання коштів здійснюється окремими частинами - траншами кредиту (транш-визначена сума коштів, обговорена в договорі про видачу траншу, надана в рамках кредитної Угоди), сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обговорену п. 1.2. даної Угоди.

Видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу на термін і на умовах, передбачених у даній Угоді, а також у договорі про видачу траншу.

Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному траншу кредиту оформляється окремим договором про видачу траншу при кожній видачі частини кредиту. Кожний договір про видачу траншу є невід'ємною частиною даної Угоди.

Позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни, встановлені даною Угодою і договорами про видачу траншів у повному обсязі (п. 1.1. Угоди).

Відповідно до п. 1.2. Угоди загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди складає 220000 доларів США.

Термін повернення кредиту й окремих частин траншів кредиту встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невідємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 20.02.2018р. Зазначений термін може бути змінений згідно п.п. 2.3.3., 2.4.1. Угоди (п. 1.3. Угоди).

Пунктом 2.3.3. Угоди банк та позичальник, серед іншого погодили, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк на свій розсуд має право змінити умови даної угодита договорів про видачу траншів - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, по зобов'язаннях, терміни виконання по яких не наступили, терміни вважаються, що наступили згідно дати, вказаної в повідомленні. В цю дату позичальник зобов'язується по всіх договорах про видачу траншів повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за даною угодою і договорами про видачу траншів.

Згідно із п.п. 3.1.1 Угоди виконання зобовязань позичальника за цією угодою і договорами про видачу траншів забезпечується договором іпотеки від 20.08.2008р.

У розділі 4 Угоди банк та позичальник погодили порядок розрахунків за Угодою.

Так, згідно з п.п. 4.1. - 4.4. Договору за користування кредитними коштами в період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення траншу кредиту згідно п.п. 2.2.3, 2.3.3., 2.4.1., 4.10. Угоди, п.п. 1.3., 4.1., 4.2., 4.3. договорів про видачу траншів, позичальник сплачує відсотки в розмірі 14% річних.

Сплата відсотків за користування кредитом, зазначених у п. 4.1. даної Угоди, а також в п. 4.1 договорів про видачу коштів, здійснюється щомісяця, відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків, винагороди, що складається для кожного траншу окремо і є невідємним додатком для кожного договору про видачу траншу. При несплаті відсотків у термін, визначений у графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, вони вважаються простроченими.

При порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 2.2.3, 2.3.3., 2.4.1., 4.10. цієї Угоди, а також п.п. 1.3., 2.2.3 договорів про видачу траншів, позичальник сплачує банку відсотки за користування траншем кредиту в розмірі 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Сплата відсотків за користування кредитом, передбачених п. 4.3. даної Угоди, здійснюється 25-го числа кожного місяця, наступного за місяцем, у якому виникла прострочена заборгованість, починаючи з дати підписання даної угоди.

Також банком та позичальником додаткові зобов'язання позичальника (розділ 5 Угоди), відповідальність сторін (розділ 6 Угоди), термін дії Угоди і порядок зміни умов Угоди (розділ 7 Угоди) та інші умови (розділ 8 Угоди).

На виконання вимог п. 1.1. кредитної угоди, 21.02.2008 року між банком та позичальником укладено договір про видачу траншу №МКЖ-096 (Договір), згідно умов якого банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в частинні загального ліміту, встановленого п. 1.2. Угоди.

Сума траншу кредиту: 100000 доларів США (п. 1.2 Договору).

Згідно умов п. 1.3. Договору терміни повернення траншу кредиту та відсотків визначаються відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток №1 до договору про видачу траншу). Зазначені терміни можуть бути змінені згідно п.п. 2.3.3.3, 2.4.1.1 Угоди.

Транш кредиту надається на цілі, зазначені в п.1.4. Угоди, а конкретно придбання нежитлових приміщень.

Банк та позичальник визначили, що виконання зобов'язань позичальника за даним Договором забезпечується відповідно до розділу 3 Угоди, а саме: договором іпотеки б/н від 20.02.2008 р. (пп. 3.1.1. Угоди).

У розділі 4 Договору сторони погодили порядок розрахунків за Договором.

Згідно з п.п. 4.1. - 4.4. Договору за користування кредитними коштами в період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення траншу кредиту згідно п.п. 2.2.3, 2.3.3., 2.4.1., 4.10. Угоди, п.п. 1.3., 4.1., 4.2., 4.3. Договору, позичальник сплачує відсотки в розмірі 14% річних.

Сплата відсотків за користування кредитом, зазначених у п. 4.1. даного Договору, здійснюється в дату сплати відсотків, відповідно до графіка погашення кредиту та відсотків, наведеного в Додатку №1 до Договору. При несплаті відсотків у зазначений термін, вони вважаються простроченими.

При порушенні позичальником якого-небудь із зобов'язань по погашенню траншу кредиту, передбачених п.п. 1.3., 2.2.3. даного Договору, а також п.п. 2.2.3, 2.3.3., 2.4.1., 4.10. Угоди, позичальник сплачує банку відсотки за користування траншем кредиту в розмірі 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Сплата відсотків за користування кредитом, передбачених п. 4.3. Договору, здійснюється 10-го числа кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного Договору.

Пунктами 4.7. - 4.9. Договору також визначено, що погашення кредиту, сплата відсотків за даним Договором здійснюється у валюті кредиту. Сплата винагороди і неустойки здійснюється в гривні (для кредитів у валюті - за курсом НБУ на день здійснення платежу).

Для погашення заборгованості за Договором, у тому числі винагороди і відсотків за користування кредитом, позичальник надає банку кошти на рахунок для зарахування коштів. Банк здійснює погашення заборгованості за кредитом у порядку, зазначеному у п. 4.8. Угоди.

При непогашенні траншу кредиту в термін, встановлений п.п. 1.3., 2.2.3. Договору, а також п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1., 4.10. Угоди, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми траншу кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості по простроченій сумі траншу кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п. 4.3. Договору з дня виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 5.1. Договору, даний Договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами і діє разом із Угодою в обсязі перерахованих за Договором коштів до повного виконання зобов'язань сторонами.

Даний Договір є невід'ємною частиною Угоди (п. 6.2. Договору).

Додатком №1 до договору сторони погодили графік погашення кредиту, відсотків та винагороди.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань, згідно умов кредитної угоди між споживчим товариством «Дари Ниви» (іпотекодавець, відповідач), що є майновим поручителем позичальника ОСОБА_2 (третя особа) та банком (іпотекодержатель, позивач) укладено договір іпотеки від 20.02.2008р.

Предметом іпотеки за цим договором являється нерухоме майно, а саме: продовольчий магазин №2 (предмет іпотеки), що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, розташований на першому поверсі житлового будинку під літерою «А» та складається з вбудованих приміщень 1-го поверху магазину: 1- приміщення магазину площею 273,0 кв.м.; 2- приміщення магазину площею 7,6 кв.м.; 3- коридор площею 2,3 кв.м.; 4- коридор площею 34,7 кв.м.; 5-вбиральня площею 2,1 кв.м.; 6- вбиральня площею 1,0 кв.м.; 7- приміщення магазину площею 15,0 кв.м.; 8- приміщення холодильної камери площею 28,5 кв.м.; 9- торгове приміщення площею 28,0 кв.м.; 25- торгове приміщення площею 47,7 кв.м.; загальною площею магазину 439,9 кв.м., в тому числі основною площею 399,8 кв.м. та частина підвалу П/А загальною площею 144,1 кв.м., загальною площею 584 кв.м.

Продовольчий магазин №2, що складає 61/100 частки вбудованих приміщень розташований за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, м. Гнівань, вул. Леніна, буд. 58 та належить іпотекодавцю на підставі рішення Арбітражного (третейського) суду Облспоживспілки від 27.01.2004р., справа №10.

Згідно із п. 12 Договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 1249875 грн 00 коп.

За змістом п.п. 18.1.1, 18.8.2. Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно незалежно від настання термінів виконання якого -небудь із зобовязань за кредитним договором у випадку порушення позичальником якого -небудь із зобовязань, передбачених умовами кредитного договору.

Відповідно до п. 29 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-яким особам та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» для чого іпотекодавець надає право іпотекодержателю право укласти договір за ціною та на умовах визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від свого імені.

На виконання умов кредитного договору банком відкрито для надання траншу кредиту рахунок для зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості, позичковий рахунок, особовий рахунок по відсотках, рахунок для сплати винагороди, а також надано позичальнику транш кредиту шляхом видачі готівки через касу в сумі 100000 дол. США.

Однак, позичальник свої договірні зобов'язання належним чином не виконав, здійснивши лише часткове погашення наданого йому кредиту згідно договору, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою по рахунку позичальника- Гавриша К.А. за період з 20.02.2008р. по 15.09.2015р.

Як слідує з матеріалів справи, 14.03.2015р. позивачем, у зв'язку з виникненням у позичальника простроченої заборгованості по кредиту в сумі 65417,30 дол. США, факт наявності якої підтверджується матеріалами справи, на адресу позичальника направлено вимогу про погашення заборгованості на протязі тридцяти календарних днів з дня отримання вимоги. При цьому останнього попереджено, що у випадку відмови від задоволення вимог банку, позивач буде здійснювати погашення кредиту в повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, як встановлено судом та свідчать матеріали справи, вказану вимогу позичальником залишено без відповіді та задоволення, що й стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою до суду.

Таким чином, як вбачається з поданого позивачем розрахунку суми заборгованості та наявних в матеріалах справи виписок по особовому рахунку ОСОБА_2 станом на 27.03.2015р. у останнього перед позивачем утворилась заборгованість за кредитом, що складає 70387,91 дол. США, з яких: 57438,30 дол. США сума заборгованості по кредиту; 6919,53 дол.США заборгованість по відсоткам за користування кредитом ; 2668,15 дол. США пеня; 10,63 дол. США штраф (фіксована ставка); 3351,30 дол. США штраф (процентна ставка).

Слід зазначити, що відповідачем та позичальником за кредитною угодою встановлені факти не спростовано, не заперечено доводи позивача щодо наявності та розміру заборгованості, не подано суду доказів проведення розрахунку із позивачем в повному обсязі відповідно до умов кредитної угоди та договору про видачу траншу.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договорів по позову між ними виникли зобов'язання, які регулюються наступними нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України положення частини 2 статті 1050 Кодексу застосовуються до відносин за кредитним договором.

Згідно із ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вимагає дострокового повернення несплаченої частини кредиту в звязку з порушенням позичальником своїх зобовязань за кредитною угодою та договору про видачу траншу щодо щомісячної сплати кредиту і процентів та допущення ним прострочення сплати кредиту.

Це відповідає праву позивача, встановленому у підпункті а) п. 2.3.3. кредитної угоди та в статті 1050 Цивільного кодексу України.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У статті 611 Цивільного кодексу України передбачено настання правових наслідків, встановлених договором або законом, у разі порушення зобов'язання, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Пунктом 6.1. кредитної угоди сторони передбачили, що при порушенні позичальником якого-небудь із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2., 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3, 2.4.1., 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. цієї угоди, п.п. 4.1, 4.2., 4.3., 4.4 договору про видачу траншу, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3, 2.2.3., 2.3.3. цієї угоди, п.п. 1.3, 2.2.3 договорів про видачу траншів, а також графіком погашення винагороди передбаченої п.п. 4.5., 4.6. цієї угоди, а аткож п. 4.5, 4.6 договору про видачу траншу, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату щоденного нарахування.

Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 6.1., 6.2., 6.3.Угоди здійснюється протягом трьох років із дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконане Позичальником. Сплата штрафу здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати (п. 6.4 Угоди).

Згідно із п. 6.6 кредитної угоди при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+ 5% від суми позову.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, позивачем за неналежне виконання позичальником своїх договірних зобов'язань нараховано 2668,15 дол. США пені; 10,63 дол. США штрафу (фіксована ставка); 3351,30 дол. США штрафу (процентна ставка).

Перевіривши проведені позивачем нарахування пені за несвоєчасну сплату кредиту, наведені у розрахунку, суд встановив, що вони є обґрунтованими.

Щодо правомірності проведених позивачем нарахувань штрафу здійснених за порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором більше ніж на 120 днів, то суд вважає вимоги позивача в цій частині також обґрунтованими, оскільки факт порушення відповідачем грошових зобов'язань, передбачених кредитною угодою, більше ніж на 120 днів підтверджується матеріалами справи, та формула нарахування штрафу передбачена умовами договору.

За таких обставин, враховуючи, що невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитною угодою підтверджується наявними в матеріалах справи документами, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість наявності заборгованості позичальника перед позивачем в сумі 70387,91 дол. США, з яких: 57438,30 дол. США сума заборгованості по кредиту; 6919,53 дол.США заборгованість по відсоткам за користування кредитом ; 2668,15 дол. США пеня; 10,63 дол. США штраф (фіксована ставка); 3351,30 дол. США штраф (процентна ставка).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, у тому числі заставою, окремим видом якої за ст. 575 ЦК України є іпотека.

Згідно частини 1 ст. 574 ЦК України підставою виникнення застави є договір.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань, згідно умов кредитної угоди між споживчим товариством «Дари Ниви» (іпотекодавець, відповідач), що є майновим поручителем позичальника ОСОБА_2 (третя особа) та банком (іпотекодержатель, позивач) укладено договір іпотеки від 20.02.2008р.

За змістом п.п. 18.1.1, 18.8.2. Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно незалежно від настання термінів виконання якого- небудь із зобовязань за кредитним договором у випадку порушення позичальником якого- небудь із зобовязань, передбачених умовами кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Матеріалами справи підтверджується, що позичальником несвоєчасно сплачується сума боргу по кредиту та процентів за користування кредитом.

У зв'язку з виникненням у позичальника простроченої заборгованості по кредиту на адресу позичальника направлялася вимога про погашення заборгованості на протязі тридцяти календарних днів з дня її отримання. При цьому, останнього попереджено, що у випадку відмови від задоволення вимог банку, позивач буде здійснювати погашення кредиту в повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також банк в даній вимозі повідомив позичальника, що у разі невиконання вимог по погашенню боргу в добровільному порядку на протязі місяця, останній звернеться до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно частини 1 статті 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Частиною 1 ст. 41 Закону України "Про іпотеку", передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Право позивача (позичальника, іпотекодержателя) на предявлення вимоги до відповідача (іпотекодавця) про звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтується на умовах договору іпотеки, кредитній угоді та договорі про видачу траншу, а також підтверджується матеріалами справи.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений в позові, не суперечить умовах договору іпотеки та наведеним приписам законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Обґрунтованість та правомірність заявлених позивачем вимог підтверджуються наданими та дослідженими судом письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. При цьому суд при зазначені початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації у резолютивній частині рішення вказує ціну предмета іпотеки встановлену сторонами в самому договорі іпотеки, оскільки під час розгляду справи сторони, не заявивши будь-яких заперечень щодо ціни предмета іпотеки, фактично погодилися з такою ціною, а відтак суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82, 83, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

В рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № МКЖ-096 від 20.02.2008 року в розмірі 70387,91 дол. США, що еквівалентно станом на 27.03.2015 року - 1655032 грн 65 коп., в тому рахунку: 57438,30 дол. США сума заборгованості по кредиту; 6919,53 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом ; 2668,15 дол. США пеня; 10,63 дол. США штраф (фіксована ставка); 3351,30 дол. США штраф (процентна ставка) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: продовольчий магазин №2 (предмет іпотеки), що складає 61/100 частки вбудованих приміщень, розташований на першому поверсі житлового будинку під літерою «А» та складається з вбудованих приміщень 1-го поверху магазину: 1- приміщення магазину площею 273,0 кв.м.; 2- приміщення магазину площею 7,6 кв.м.; 3- коридор площею 2,3 кв.м.; 4- коридор площею 34,7 кв.м.; 5-вбиральня площею 2,1 кв.м.; 6- вбиральня площею 1,0 кв.м.; 7- приміщення магазину площею 15,0 кв.м.; 8- приміщення холодильної камери площею 28,5 кв.м.; 9- торгове приміщення площею 28,0 кв.м.; 25- торгове приміщення площею 47,7 кв.м.; загальною площею магазину 439,9 кв.м., в тому числі основною площею 399,8 кв.м. та частина підвалу П/А загальною площею 144,1 кв.м., загальною площею 584,0 кв.м., який розташований за адресою: Вінницька область, Тиврійський район, м. Гнівань, вул. Леніна, буд. 58, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №б/н від 20.02.2008 р.) публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідача (споживчого товариства «Дари Ниви» (вул. Малиновського, буд. 12, смт. Тиврів, Вінницька область, 23300, )) договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме - 1249875,00 грн, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Стягнути з споживчого товариства «Дари Ниви» (вул. Малиновського, буд. 12, смт. Тиврів, Вінницька область, 23300, ) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, 49094; а/с 1800, м. Дніпропетровськ, 49027, ) 33100 грн 65 коп. відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу та третій особі рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 12 жовтня 2015 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Малиновського, буд. 12, смт. Тиврів, Вінницька область, 23300)

3 - третій особі (вул. Котовського, буд. 49, смт. Тиврів, Вінницька область, 23300)