РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015Справа №910/18640/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-комплект"

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Верес М.М. - за довіреністю від 26.12.2014р.;

від відповідача: Трохимець О.М. - за довіреністю від 06.07.2015р.

В судовому засіданні 21 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

В липні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-комплект" (позивач) до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" (відповідач) про стягнення 275 160,00 грн. основного боргу, 123 624,97 грн. інфляційних втрат, 5 088,58 грн. 3% річних, 49 197,10 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов Договору поставки № ПЗ/Т-142124/НЮ від 23.10.2014 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав у задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/18640/15. Розгляд справи призначено на 02.09.2015р.

В судовому засіданні 02.09.2015р. у справі оголошено перерву до 21.09.2015р.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-комплект" (постачальник) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-західна залізниця" (замовника) (разом - сторони) укладено Договір поставки № ПЗ/Т-142124/НЮ від 23.10.2014 року (далі - Договір або Договір поставки), згідно з п.п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність замовнику продукцію (товар), відповідно до Специфікації № 1, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити цей товар на умовах договору.

Позивач стверджує, що через невиконання відповідачем умов Договору поставки № ПЗ/Т-142124/НЮ від 23.10.2014 року щодо оплати поставленого товару, у останнього виникло зобов'язання оплатити 275 160,00 грн. основного боргу, 123 624,97 грн. інфляційних втрат, 5 088,58 грн. 3% річних, 49 197,10 грн. пені.

У відзиві відповідач просив застосувати положення ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшивши розмір штрафних санкцій.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 23.10.2014р. між сторонами укладено Договір поставки № ПЗ/Т-142124/НЮ від 23.10.2014 року, згідно з п.п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність замовнику продукцію, відповідно до Специфікації № 1, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити цей товар на умовах договору.

Згідно зі Специфікацією № 1 товар за Договором поставки є: верстат токарно-гвинторізний СА6140В-1500 (1 шт.) вартістю 275 160,00 грн.

Замовник оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації № 1 (п. 6.1. Договору).

Відповідно до п. 7.2. Договору поставки замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 20 днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару або видаткової накладної.

На виконання умов Договору поставки позивачем було поставлено відповідачу товар на вартістю 275 160,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1462 від 13 листопада 2014 року.

02.12.2014 року сторонами складено Акт виконання пусконалагоджувальних робіт від 02.12.2014 року, згідно з яким постачальник виконав, а замовник прийняв пусконалагоджувальні роботи верстату токарно-гвинторізного СА6140В-1500.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що строк оплати вартості поставленого товару згідно п. 7.2. Договору поставки настав 04.12.2014 року, доказів оплати зазначеного товару станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 275 160,00 грн. основного боргу за Договором поставки № ПЗ/Т-142124/НЮ від 23.10.2014 року.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами п. 11.2. Договору поставки передбачено, що у разі порушення строків оплати замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та відповідність фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим, з відповідача підлягає стягненню 49 197,10 грн. пені.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, суд дійшов висновку про його арифметичну невірність в частині стягнення інфляційних втрат, так за розрахунком підлягає стягненню 119 637,12 грн. інфляційних втрат за наступним розрахунком:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
04.12.2014 - 16.07.1.435119637.12394797.12
Розрахунок позивача в частині стягнення 3% річних є обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню 5 088,58 грн. 3% річних.

Щодо посилань відповідача на можливість застування ст. 233 Господарського кодексу України, суд відмічає таке.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У відповідності до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір стягуваної пені не є надмірно великим порівняно з основною сумою заборгованості, крім того, відповідачем не надано доказів складності свого фінансового стану, що зумовлює відхилення посилань відповідача.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6, ідентифікаційний код 04713033), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, буд. 10-А, ідентифікаційний код 22916099), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду грошові кошти: 275 160,00 грн. (двісті сімдесят п'ять тисяч сто шістдесят гривень) основного боргу, 119 637,12 грн. (сто дев'ятнадцять тисяч шістсот тридцять сім гривень 12 копійок) інфляційних втрат, 5 088,58 грн. (п'ять тисяч вісімдесят вісім гривень 58 копійок) 3% річних, 49 197,10 грн. (сорок дев'ять тисяч сто дев'яносто сім гривень 10 копійок) пені та 8 981,65 грн. (вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят одна гривня 65 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 28.09.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало