КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа№ 910/12681/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання Вінницької О.В.

представників сторін:

від позивача - Хитрова Л.В., дов. № 37.7.0.0./Д-936 від 04.08.2014 р.;

від відповідача - Давиденко Ю.К., дов. № 03/2015 від 05.01.2015 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Інгосстрах»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.06.2015 року

у справі № 910/12681/15 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Інгосстрах»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 2 031,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 року по справі № 910/12681/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 року по справі № 910/12681/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на Моторне (транспортне) страхового бюро України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» було прийнято до провадження у складі головуючого судді Ткаченка Б.О., суддів Зеленіна В.О., Шевченка Е.О. та призначено до розгляду на 16.09.2015 року.

13.08.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року справу № 910/12681/15 прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду.

У судовому засіданні 16.09.2015 року в розгляді справи було оголошено перерву до 21.09.2015 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 року по справі № 910/12681/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

12.11.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - позивач, страховик) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - страхувальник) було укладено Договір №- 12AC4RK добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір), яким позивач застрахував автомобіль страхувальника марки «ВАЗ 217130», д.р.н. АА 7693 МК.

20.06.2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «ВАЗ 217130», що сталась по вулиці Курська, 13-Д в місті Києві, автомобіль марки «Нісан Тиида», д.р.н. АА 8721 НР отримав механічні пошкодження.

Згідно постанови Солом'янського районного суду міста Києва від 16.07.2013 року у справі № 760/14151/13-п ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля марки «Нісан Тиида», д.р.н. АА 8721 НР Шкаленком Романом Володимировичем вимог Правил дорожнього руху України.

Звітом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕАК «Довіра» № 88-2013 від 01.07.2013 року про оцінку автомобіля марки «ВАЗ 217130», д.р.н. АА 7693 МК, встановлено вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, яка склала 2 031,24 грн.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

На підставі страхового акту № И-2583 від 09.08.2013 року позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 2 031,24 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 2638 від 12.08.2013 року (а.с. 25).

Як вбачається із матеріалів справи Шкаленко Р.В., винуватець ДТП, належить до пільгової категорії громадян України та має посвідчення учасника бойових дій АА № 525665, і у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Позивач вказує, що згідно з пп. «г» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія п. 13.1. ст. 13 вказаного закону.

На підставі вказаного, позивач звертався до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку суброгації, якою просив здійснити відшкодування шкоди в порядку суброгації по страховому випадку що стався 20.06.2013 року в розмірі 2 031,24 грн.

04.03.2015 року відповідач листом вих. № 3/1-05/6474 повідомив позивача про відмову у відшкодуванні.

Враховуючи вказане, позивач звернувся з позовом до відповідача, як особи, яка здійснює відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є, зокрема, учасники бойових дій, та просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завданої в результаті ДТП, у порядку суброгації в сумі 2 031,24 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов наступних висновків.

Позивач не є потерпілим в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 20.06.2013 року, в розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і відповідно не має право на відшкодування шкоди завданої особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону відповідачем.

При цьому, відповідач не є особою відповідальною за збиток завданий особами на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

За таких обставин, суд зазначив, що у нього не має підстав для висновку, що до позивача в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача. А враховуючи, що власник автомобіля «ВАЗ 217130», д.р.н. АА 7693 МК отримав страхове відшкодування за договором добровільного страхування із позивачем, він як потерпілий, згідно положень закону, не має право на відшкодування йому завданої шкоди відповідачем (не має відповідного права вимоги).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, проте звертає увагу на помилковість висновків у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно положень ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України визначено шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже відповідно до вищенаведених вимог закону позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідно до п. 13.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з пп. «г» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, згідно з положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є МТСБУ.

Аналогічна позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 18.04.2012 року по справі № 24/362 та постанові від 18.06.2015 року по справі № 910/340/15-г.

Проте, судова колегія зазначає про наявність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин про яку відповідач зазначав у своїх відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 6 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Відповідно до пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Дорожньо-транспортна пригода сталася 12.11.2012 року, позивач виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування 12.08.2013 року, тобто з вказаної дати до нього перейшло право регресної вимоги.

За приписами ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Позивач звернувся до відповідача з позовом 15.05.2015 року, тобто з річним пропуском позовної давності, передбаченої пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин, в позові слід було відмовити саме з підстав пропуску позивачем позовної давності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 року по справі № 910/12681/15, прийнято з повним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 року по справі № 910/12681/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/12681/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 25.09.2015 року.