РІШЕННЯ

06 жовтня 2015 року Справа № 913/611/15

Провадження №12/913/611/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Будинок, м. Лутугине Луганської області

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Оптиміст", м. Луганськ

про визнання договору купівлі продажу дійсним

Суддя ОСОБА_2
Помічник судді секретар судового засідання Лукянова Н.Ф.
У засіданні брали участь:
від позивачане прибув
від відповідачане прибув

Суть спору: позивачем ТОВ "Будинок" заявлено вимогу про визнання дійсним договору купівлі продажу нежитлової будівлі, "гуртожиток № 4" з підвалом, який розташований за адресою: м. Свердловськ, кв. 50-років Жовтня, 8-а, інв. № 103000, загальною площею 5741,6 кв.м., укладений між ПП СП "Оптиміст" та ТОВ "Будинок" 24 грудня 2012 року.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, суд

встановив:

Позивач ТОВ "Будинок" - звернувся до господарського суду з позовними вимогами про визнання дійсним договору №33 купівлі - продажу майна банкрута - нежитлової будівлі, "гуртожиток № 4" з підвалом, який розташований за адресою: м. Свердловськ, кв. 50-років Жовтня, 8-а, інв. № 103000, загальною площею 5741,6 кв.м., укладеному між ПП СП "Оптиміст" та ТОВ "Будинок" 24 грудня 2012 року.

У судове засідання 14.09.2015 відповідач не з'явився, 10.09.2015 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Оптиміст" надійшло клопотання, в якому він просить суд розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в справі матеріалами, та надано відгук на позовну заяву, за яким він просить суд:

- задовольнити позовну заяву ТОВ "Будинок" у повному обсязі;

- визнати дійсним договір купівлі продажу майна банкрута № 33 від 24.12.2012, укладеному між ПП СП "Оптиміст" та ТОВ "Будинок";

- визнати за ТОВ "Будинок" право власності на нежитлову будівлю, "гуртожиток №4" з підвалом, який розташований за адресою: м. Свердловськ, кв. 50-років Жовтня, 8-а, інв. № 103000, загальною площею 5741,6 кв.м. (зазначена вимога не заявлена позивачем).

В судове засідання 06.10.2015 сторони не прибули; відповідно до ст. 75 ГПК України суд розглядає справу за наявними в неї матеріалами.

Фактичні обставині справи, встановлені судом, наступні.

24.12.2012 ПАТ Державною акціонерною компанією «Національна мережа аукційних центрів» Філією «Луганський аукційний центр» було проведено аукціон з продажу майна банкрута ПП СП «Оптиміст», а саме нежитлової будівлі, «гуртожиток № 4» з підвалом, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 - років Жовтня, 8-а, інв. № 103000, загальною площею 5741,6 кв.м.

Перед аукціоном на нежитлову будівлю гуртожитку № 4 з підвалом було встановлено стартову ціну у розмірі 699600 (шістсот девяносто девять тисяч шістсот) грн. 00 коп. з ПДВ. До початку аукціону позивачем було перераховано гарантійний внесок на розрахунковий рахунок ПП СП «Оптиміст» у розмірі 69960 ( шістдесят девять тисяч девятсот шістдесят) грн. 00 коп. У ході і аукціоні представником ТОВ «Будинок» було запропонована ціна 699600 ( шістсот девяносто девять тисяч шістсот) грн. 00 коп., яка і склала продажну ціну лота. Переможцем аукціону було визнано ТОВ «Будинок».

24 грудня 2012 року між ПП СП «Оптиміст», в особі ліквідатора ОСОБА_3 та ТОВ «Будинок» у особі заступника директора ОСОБА_4 було підписано договір № 33 купівлі - продажу майна банкрута. Згідно договору ПП СП «Оптиміст» в особі ліквідатора ОСОБА_3 продає, а ТОВ «Будинок» купує наступне майно банкрута: - нежитлове приміщення, «гуртожиток № 4» з підвалом, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 - років Жовтня, буд. 8-а, інв. № 103000, загальною площею 5741,6 кв.м.

Згідно п.3.2. договору №33 купівлі - продажу майна банкрута право власності на придбане майно переходить до ТОВ «Будинок» з моменту зарахування грошових коштів на єдиний ліквідаційний рахунок ПП СП «Оптиміст».

Як зазначає позивач, 31 грудня 2012 року, після перерахування у повному обсязі грошових коштів, між ПП СП «Оптиміст» та ТОВ «Будинок» було підписано акт прийому - передачі основних засобів до договору купівлі - продажу майна банкрута № 33 від 24.12.2012 року. Згідно акту ТОВ «Будинок» прийняв у власність майно банкрута ПП СП «Оптиміст», а саме: - нежитлову будівлю, «гуртожиток № 4» з підвалом, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 - років Жовтня, 8-а, інв. № 103000, загальною площею 5741,6 кв.м.

Після підписання акту прийому - передачі основних засобів до договору купівлі - продажу майна банкрута № 33 від 24.12.2012, з метою завершення оформлення документів на право власності на нежитлову будівлю - «гуртожиток № 4» з підвалом, ТОВ «Будинок» звернувся до нотаріальної контори для підписання нотаріального договору купівлі - продажу для подальшої його реєстрації у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Луганської області.

Нотаріусом у нотаріальному посвідченні угоди було відмовлено у звязку з невідповідністю оціночної вартості майна, що була зроблена у процедурі ліквідації продавця у справі про банкрутство ПП СП «Оптиміст», та остаточною продажною ціною лота.

Виходячи з того, що ТОВ «Будинок" придбало спірне майно вже на пятому чи шостому аукціону (за ствердженням позивача), після суттєвого зниження вартості майна, ще і в процедурі банкрутства підприємства боржника, ТОВ «Будинок» не погоджується з нотаріусом, оскільки, на думку позивача, було дотримано всі суттєві умови договору № 33 купівлі продажу майна банкрута, вчасно були внесені грошові кошти на рахунок ПП СП «Оптиміст», після чого було підписано акт прийому - передачі.

У звязку з відмовою нотаріуса у нотаріальній реєстрації угоди, ТОВ «Будинок» звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою про визнання права власності та зобов'язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби зареєструвати вказане право власності на спірне майно. У судовому засіданні ПП СП «Оптиміст» підтримав позовні вимоги ТОВ «Будинок» та просив задовольнити позов.

09 квітня 2013 року господарським судом Луганської області було винесено рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок» до ОСОБА_1 підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Оптиміст» про визнання права власності. Рішенням суду визнано за позивачем право власності на нежитлову будівлю гуртожитку №4 з підвалом, яка розташована за адресою: м. Свердловськ, кв-л 50 років Жовтня, 8-а, інв. №103000, площею 5741,6 кв.м.

Рішення суду сторонами у справі не оскаржувалось і набрало чинності відповідно до діючого законодавства України. На підставі вказаного рішення Господарського суду Луганської області ТОВ «Будинок» 11.07.2013 зареєструвало за підприємством право власності на придбаний обєкт нерухомості, про що було внесено запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Вказане рішення було оскаржено через 8 місяців Прокуратурою м. Луганська. На підставі апеляційної скарги прокуратури міста Луганська в інтересах Свердловської міської ради Луганської області, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.03.2014 рішення господарського суду Луганської області від 09.04.2013 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності доводи сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог з наступних підстав.

Частиною першою статті 209 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №2289-VI від 01.06.2010) встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до статті 657 ЦК України, в редакції Законів №1878-VI від 11.02.2010, №2756-VI від 02.12.2010, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України, в редакції Закону № 1878-VI від 11.02.2010, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Таким чином, якщо на дату підписання сторонами нотаріально не посвідчених договорів законодавством не ставилась вимога щодо їх державної реєстрації, момент їх вчинення не пов'язується з державною реєстрацією, а вимагається лише нотаріальне посвідчення спірних договорів.

У таких випадках рішення суду про визнання договору дійсним прирівнюється до нотаріального посвідчення договору, враховуючи, що згідно зазначеної норми у разі прийняття рішення про визнання договору дійсним, наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається.

При вирішенні даного спору судом проведено аналіз правової бази, яка регулювала спірні правовідносини на момент укладення спірної угоди 24 грудня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, що діяла до 01.01.2013) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

За приписами ст. 657 ЦК України в редакції, що діяла на дату укладення спірної угоди, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Вимога щодо державної реєстрації угод щодо нерухомості виключена з тексту частини першої статті 657 ЦК України Законом України від 11.02.2010 № 1878-VI «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який в цій частині набув чинності 01.01.2013. Також, саме з цієї дати діють і відповідні зміни до статті ст. 640 ЦК України в частині визначення події, з якою законодавець пов'язує момент вчинення правочину.

Оскільки на дату підписання сторонами спірного договору (24.12.2012), законодавством ставилась вимога щодо його державної реєстрації, тому момент вчинення правочину пов'язується саме з державною реєстрацією, а не лише з нотаріальним посвідченням договору.

Оскільки правочин, що не є вчиненим, не може бути визнаний дійсним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв'язку з відмовою у позові, відповідно до ст. 49 ГПК України господарські витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Повне рішення складено і підписано 09.10.2015.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.С. Палей

Надр. 1 прим.

1 - до справи

позивачу ТОВ "Будинок" (за двома адресами: 92000, Луганська область, м. Лутугине, вул. Леніна,буд. 120А, та 91000, м. Луганськ, вул. Октябрськая, буд. 42) - не направляється згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, враховуючи лист УДППЗ "Укрпошта" від 16.03.3015 № 511-30-100, повідомлення здійснюється на сайті суду;

відповідачу ПП СП "Оптиміст" (за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Енгельса, 51) - не направляється згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, враховуючи лист УДППЗ "Укрпошта" від 16.03.3015 № 511-30-100, повідомлення здійснюється на сайті суду