ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа № 925/1628/14

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача не зявились, відповідача ОСОБА_1 за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Відродження» до приватного сільськогосподарського підприємства «Нива ЛЛ» про виселення та стягнення 287000 грн. збитків,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2014 року позивач - сільськогосподарський обслуговуючий кооператив «Відродження» звернувся в господарський суд з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства «Нива ЛЛ» (далі - відповідач), в якому просив суд зобовязати відповідача звільнити приміщення, а саме: нежитлові будівлі, які знаходяться в с. Погибляк Лисянського району Черкаської області за адресою вул. Слави, 33 А, 33 В, 33 Б, 77 Е, 77 В, 33/1, 77 А, 77 Д, споруду АВМ-0,65 за адресою вул. Слави, 77 Г, зернокомплекс КЗС-20 за адресою вул. Слави, 77 Б, підписати акт прийому передачі зазначених приміщень, стягнути з відповідача 75000 грн. заподіяних збитків та відшкодувати судові витрати.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником спірних приміщень, проте відповідач незаконно утримує і використовує їх, чим спричиняє позивачу збитки у виді витрат на оренду приміщень внаслідок неможливості використання власних приміщень з вини відповідача.

За клопотанням представника відповідача від 16.10.2014 року (вх. № 22961, т. 1 а.с. 176-177), ухвалою господарського суду Черкаської області від 16.10.2014 року (т. 1 а.с. 181-183) частково задоволено клопотання відповідача, зупинено провадження у справі до вирішення справи № 700/956/14-ц, що розглядається Лисянським районним судом Черкаської області.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2014 року, залишеною без змін постановою вищого господарського суду України від 25.12.2014 року, ухвалу господарського суду Черкаської області від 16.10.2014 року скасовано, справу направлено до господарського суду першої інстанції для подальшого розгляду (т. 1 а.с. 213-219, 242-244).

23.01.2015 року позивач, на підставі ст. 22 ГПК України, подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій, в частині вимог про стягнення збитків, просив стягнути з відповідача на свою користь заподіяні збитки в розмірі 162000 грн. (том 2 а.с. 21). Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог ухвалою суду (в протоколі судового засідання від 26.02.2015 року, т. а.с. 66) прийнята судом до розгляду.

23.01.2015 року позивачем подана заява про забезпечення позову (вх. № 1673, т. 2 а.с. 28), у якій він, з метою забезпечення виконання можливого рішення в частині вимог про стягнення збитків, з урахуванням заяви про її уточнення від 18.03.2015 року (вх. № 6491, т. 2 а.с. 144), просив суд заборонити відповідачу вчиняти дії щодо відчуження належного йому майна.

04.02.2015 року відповідач повторно подав клопотання № 4 про зупинення провадження у справі (т. 2 а.с. 39-41) та 16.03.2015 року подав доповнення до клопотання № 4 про зупинення провадження у справі (т. 2 а.с. 69-72), у яких просив зупинити провадження у справі № 925/1628/14 до вирішення пов'язаної справи № 700/956/14-ц, що розглядається Лисянським районним судом Черкаської області.

Ухвалою судді Грачова В.М. від 05.02.2015 року справу № 925/1628/14 прийнято до свого провадження (т. 2 а.с. 58), а ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.03.2015 року задоволені заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову і клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (т. 2 а.с. 157-160, 162-163).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.06.2015 року, ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.03.2015 року скасовано в частині зупинення провадження у справі, справу передано на розгляд до місцевого господарського суду (т. 2 а.с. 195-200, 232-236).

14.07.2015 року позивач повторно подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій, в частині вимог про стягнення збитків, остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь заподіяні збитки в розмірі 287000 грн. (т. 3 а.с. 1). Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог відповідає його праву, встановленому ст. 22 ГПК України, і прийнята судом до розгляду (ухвала суду в протоколі судового засідання від 03.09.2015 року, т. 3 а.с. 10).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 15.07.2015 року поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 03.09.2015 року (т. 3 а.с. 7).

В судових засіданнях 26.02., 17.03.2015 року (т. 2 а.с. 66-67, 141-142) представник позивача позов з підстав, викладених в позовній заяві і заяві про збільшення розміру позовних вимог, підтримав і просив суд задовольнити. В засідання суду 03.09. і 15.09.2015 року позивач явку свого представника не забезпечив, хоч про місце, дату і час судового засідання був повідомлений належним чином за правилами, передбаченими розділом 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20 лютого 2013 року № 28, шляхом направлення ухвал суду за адресою державної реєстрації, причини неявки суду не повідомив, про відкладення розгляду справи клопотань не подавав. Представник відповідача позов не визнав і просив суд в його задоволенні позивачу відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві (т. 1 а.с. 166-167), додаткових письмових поясненнях (т. 2 а.с. 81), зокрема безпідставності і необґрунтованості позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, з урахуванням норм ст.ст. 69, 77 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, та оцінивши їх у сукупності суд в задоволенні позову відмовляє повністю з наступних підстав.

Позивач в обґрунтування позову як на підставу своїх вимог посилався на те, що на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно індексний номер 22801292, 22798681, 22799664 від 10.06.2014 року, індексний номер 22860581, 22861105, 22859420, 22858401, 22855832, 22859986, 22857644 від 11.06.2014 року (т. 1 а.с. 11-30) він є власником нежитлових будівель і споруд, які знаходяться в с. Погибляк Лисянського району Черкаської області по вул. Слави 33 А, 33 В, 33 Б, 77 Е, 77 В, 33/1, 77А., 77 Д, споруди АВМ-0,65 за адресою вул. Слави, 77 Г, зернокомплексу КЗС-20 за адресою вул. Слави, 77 ОСОБА_2 приватної власності позивача на зазначені нежитлові будівлі (споруди) зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Лисянського районного управління юстиції ОСОБА_3 06.06.2014 року.

ОСОБА_2 власності на зазначене майно позивач набув шляхом викупу майнових паїв колишнього КСП «Перемога» с. Погибляк Лисянського району Черкаської області у їх власників (т. 1 а.с. 81, 82-92, 93, 94-116, 117, 118-165, т. 2 а.с. 149-154).

У звязку з набуттям права власності на майно, у тому числі і спірне нерухоме майно (зазначені нежитлові будівлі (споруди)), позивач 11.06.2014 року і 02.03.2015 року звертався з вимогою до відповідача про звільнення приміщень і передачу майна в кількості 32 найменування, яким той володіє і користується, позивачу (т. 1 а.с. 31, т.2 а.с. 128).

05.08.2014 року та 16.03.2015 року комісією у складі представників позивача, відповідача, сільського голови та депутатів сільської ради с. Погибляк складено акт про те, що приміщення, власником яких на підставі свідоцтв про право власності індексний номер 22801292, 22798681, 22799664 від 10.06.2014 року, індексний номер 22860581, 22861105, 22859420, 22858401, 22855832, 22859986, 22857644 від 11.06.2014 року є позивач, використовуються відповідачем безпідставно, звільнити займані приміщення представник відповідача відмовився пояснивши це тим, що розглядається судова справа про визнання недійсними зазначених свідоцтв про право власності позивача (т. 1 а.с. 32, т. 2 а.с. 127).

14.06.2014 року позивач СОК «Відродження», як орендар, уклав з ТОВ «Діалог», як орендодавцем, договір № 7 оренди приміщення, предметом якого є передача орендодавцем орендарю в строкове платне користування приміщень зерно току і комори в с. Ріпки Лисянського району для зберігання сільськогосподарської продукції та здійснення господарської діяльності. Згідно з п. 3.1., 7.1. договору, орендна плата сторонами договору визначена у розмірі 25000 грн. з ПДВ за місяць, договір діє з 14.06. до 14.09.2014 року. По акту приймання-передачі від 14.06.2014 року орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду приміщення, які є предметом договору оренди (т. 1 а.с. 33-34).

15.09.2014 року позивач СОК «Відродження», як орендар, уклав з ТОВ «Діалог», як орендодавцем, додаткову угоду до договору № 7 оренди приміщення, за змістом якої сторони договору досягли згоди і вирішили змінити умови пунктів 3.4., 7.1. договору, а саме погодили можливість внесення орендної плати в натуральній або змішаній формі, продовжили строк дії договору з 14.06.2014 до 31.12.2015 року (т. 2 а.с. 23).

Оренда приміщень, які є предметом договору оренди від 14.06.2014 року, за твердженням представника позивача, обумовлена необхідністю зберігання майна і продукції для здійснення господарської діяльності, найменування і кількість яких відображена в первинних документах (т. 2 а.с. 6-20), за період з 14.06.2014 по 31.05.2015 року позивачем сплачено 287000 грн. орендної плати у грошовій і натуральній формі (т. 1 а.с. 35, 36, т. 2 а.с. 24, 25, т. 3 а.с. 3,4).

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує, що право власності на спірне майно позивачем набуто протиправно, а користування цим майном відповідач здійснює правомірно на підставі договору оренди майна співвласників № 20/9/6 від 20.09.2006 року. Спір з приводу правомірності набуття права власності на це майно позивачем згідно з свідоцтвами про право власності індексний номер 22801292, 22798681, 22799664 від 10.06.2014 року, індексний номер 22860581, 22861105, 22859420, 22858401, 22855832, 22859986, 22857644 від 11.06.2014 року і користування ним відповідачем на підставі договору оренди майна співвласників № 20/9/6 від 20.09.2006 року розглядається у справі № 700/956/14-ц Лисянським районним судом Черкаської області.

Із протоколу № 1 загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП «Перемога» с. Погибляк Лисянського району Черкаської області від 07.05.2003 року вбачається, що зборами обрано головою спілки співвласників майнових паїв колишнього КСП «Перемога» с. Погибляк ОСОБА_4, йому ж доручено укладати договори оренди майна (т. 2 а.с. 132-133).

28.05.2003 року громадяни України, які є співвласниками майнового комплексу колишнього КСП «Перемога» в особі уповноваженого ОСОБА_4, діючи на підставі рішення загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП «Перемога» (протоколу № 1 від 07.05.2003 року), як орендодавець з однієї сторони, і товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Лисянщини», як орендар з другої сторони, уклали договір № 28/05/1, згідно з предметом якого орендодавець зобовязався передати, а орендар прийняти майно основні засоби згідно переліку (додаток № 1 до договору, який є його невідємною частиною) загальною вартістю 616295 грн. строком на 4 роки.

20.09.2006 року громадяни України, які є співвласниками майнового комплексу колишнього КСП «Перемога» в особі уповноваженого ОСОБА_4, діючи на підставі рішення загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП «Перемога» (протоколу № 1 від 07.05.2003 року), як орендодавець з однієї сторони, і ПСП «Нива ЛЛ», як орендар з другої сторони, уклали договір № 20/9/6, згідно з предметом якого орендодавець зобовязався передати, а орендар прийняти майно основні засоби згідно переліку (додаток № 1 до договору, який є його невідємною частиною) загальною вартістю 616295 грн. строком на 10 років. Договір зареєстровано в Книзі реєстрації договорів оренди землі 21.09.2006 року за № 6 Погибляцькою сільською радою Лисянського району Черкаської області (т. 1 а.с. 168-170, 171-172, т. 2 а.с. 82-85).

За актом № 1/20 від 20.09.2006 року орендодавець передав, а орендар прийняв у користування майно, яке є предметом договору оренди № 20/9/6 від 20.09.2006 року. Акт зареєстровано в Книзі реєстрації договорів оренди землі 21.09.2006 року за № 7 Погибляцькою сільською радою Лисянського району Черкаської області (т. 1 а.с. 173, т. 2 а.с. 86).

Із письмових пояснень представника відповідача (т. 2 а.с. 81) і його пояснень в засіданні суду, відомостей на видачу орендної плати за майнові паї за 2007-20013 рік (т. 2 а.с. 87-123) вбачається, що договір оренди № 20/9/6 від 20.09.2006 року виконувався сторонами, орендна плата сплачувалась.

Згідно з довідкою КП «ЧООБТІ» від 15.10.2014 року № 1157, в селі Погибляк Лисянського району Черкаської області за адресою вул. Слави 33 А, 33 В, 33 Б, 77 Е, 77 В, 33/1, 77А, 77 Д, 77 Г, 77 Б по архівних даних БТІ станом на 01.01.2013 року інвентаризаційні справи не значились, документи на право власності не видавались (т. 2 а.с. 125).

Відповідно до довідки сільського голови села Погибляк Лисянського району Черкаської області від 18.08.2014 року № 96 (т. 2 а.с. 148) в селі Погибляк за нижчезазначеною адресою по вул. Слави розташовані будівлі і споруди: 33 А - реммайстерня, 33 В зварювальна будка, 33 Б авто гараж легковиків, 77 Е автомобільні ваги, 77 В ангар-модуль, 77А зерносклад, 77 Д - зернотік, 77 Г нежитлові будівлі АВМ, 77 Б зернокомплекс КЗС.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2014 року у справі № 823/2449/14 було відмовлено повністю у задоволенні адміністративного позову громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8І, ПСП «Нива ЛЛ» до державного реєстратора реєстраційної служби Лисянського районного управління юстиції ОСОБА_3, за участю третьої особи СОК «Відродження» про визнання протиправними дій державного реєстратора щодо видачі третій особі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, що знаходиться в с. Погибляк. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 року постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2014 року скасована, позовна заява залишена без розгляду (т. 1 а.с. 62-65, т. 2 а.с. 185-186).

Скасувавши ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.03.2015 року в частині зупинення провадження у справі, Київський апеляційний господарський суд у своїй постанові від 15.04.2015 року у цій справі і Вищий господарський суд України своєю постановою від 25.06.2015 року передали справу на розгляд до місцевого господарського суду і, при цьому, зазначили, що місцевий господарський суд не врахував, що Цивільним кодексом України встановлена законна презумпція правомірності володіння майном та правочинів. Відповідач володіє нерухомим майном на підставі чинного договору оренди. У будь-якому випадку, в силу ч. 1 ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обовязки наймодавця. Станом на день звернення з позовом строк дії договору оренди майна співвласників № 20/9/6 від 20.09.2006 року не закінчився. Поряд з цим, в обгрутування позовних вимог про зобовязання ПСП «Нива ЛЛ» звільнити відповідні приміщення (віндикаційний позов) позивач посилався на норми ст. 321 ЦК України. Вказаною нормою права встановлено спосіб захисту прав володіючого власника від неволодіючого не власника, тоді як інші фактичні обставини свідчать, що позивач не володіє нерухомим майном.

За таких обставин, зупиняючи провадження у справі, місцевий господарський суд ухилився від встановлення дійсних прав і обовязків сторін щодо предмету спору, не зясував правових наслідків для договору оренди у разі зміни власника майна переданого в оренду, а тому без встановлених підстав ухилився від здійснення правосуддя (т. 2 а.с. 195-200, 232-236).

Таким чином, предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача, як власника, про зобовязання відповідача звільнити нежитлові будівлі (приміщення), що знаходяться в с. Погибляк Лисянського району Черкаської області за адресою вул. Слави, 33 А, 33 В, 33 Б, 77 Е, 77 В, 33/1, 77 А, 77 Д, споруду АВМ-0,65 за адресою вул. Слави, 77 Г, зернокомплекс КЗС-20 за адресою вул. Слави, 77 Б, які відповідач утримує і використовує, підписати акт прийому передачі зазначених приміщень та про стягнення з відповідача 287000 грн. заподіяних збитків у виді витрат позивача на оренду приміщень внаслідок неможливості використання власних приміщень з вини відповідача за фактичний період незаконного користування цими приміщеннями.

В обґрунтування своєї вимоги позивач послався на норми статей 316, 319, 321, 391, 1166 ЦК України, 224 ГК України.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до відносин щодо права власності, зокрема його захисту, повязаних з ним не договірних зобовязань відшкодування шкоди та договірних зобовязань найму (оренди).

ОСОБА_2 власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Верховним Судом України здійснено «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», який доведено судам листом від 01.07.2013 року. Метою проведення зазначеного аналізу є вивчення судової практики розгляду цивільних справ, пов'язаних із набуттям, припиненням, здійсненням та захистом права власності, виявлення складних і спірних питань, що виникають у суддів при вирішенні зазначених спорів, надання пропозицій щодо можливих шляхів їх розв'язання. У розділі «Усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК)», зокрема, зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Частиною 1 ст. 770 ЦК України визначено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Відповідно до встановлених обставин справи, спірне майно уповноваженою особою співвласників майнового комплексу колишнього КСП «Перемога» в особі уповноваженого ОСОБА_4 на підставі договору оренди майна співвласників № 20/9/6 від 20.09.2006 року було передане в оренду відповідачу строком на 10 років, а 06.06.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Лисянського районного управління юстиції ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності позивача на це майно. ОСОБА_2 власності на це майно позивачем набуте шляхом його викупу у співвласників майнового комплексу колишнього КСП «Перемога».

Договір оренди майна співвласників № 20/9/6 від 20.09.2006 року в установленому порядку недійсним не визнавався, строк його дії не закінчився.

Отже, відповідно до норми ч. 1 ст. 770 ЦК України, до позивача перейшли права та обов'язки наймодавця по договору оренди майна співвласників № 20/9/6 від 20.09.2006 року, спірна вимога позивача, заявлена на підставі ст. 391 ЦК України, є необґрунтованою.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України, абз. 6 ч. 2 ст. 20, ч. 1 ст. 224 ГК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відшкодування позадоговірної шкоди, за своєю правовою природою є деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у ст. 1166 ЦК України, на яку посилається і позивач. Відповідно до цієї норми закону майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, в свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

За загальними правилами відшкодування шкоди, визначеними у ст. 1192 ЦК України, особа, яка завдала шкоди майну, може відшкодувати її способом відшкодування в натурі або відшкодуванням завданих збитків.

Таким чином, оскільки за викладених обставин справи судом не встановлена протиправність поведінки позивача і його вина в заподіянні спірних збитків позивачу, суд не вбачає в діях позивача ознак правопорушення, наведеного позивачем, що в свою чергу виключає його відповідальність за спричинення цих збитків.

Згідно з ч. 3 ст. 43 ГПК України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами, в тому числі і на участь у судовому розгляді справи, скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 33 ч. 1, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відтак, з врахуванням обставин справи, та вищенаведених приписів законодавства суд вважає позов необґрунтованим і безпідставним, тому надає перевагу запереченням відповідача, а в задоволенні позову відмовляє повністю

З огляду на прийняте рішення зі спору суд, на підставі ст. 68 ГПК України, вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 18.03.2015 року.

На підставі статті 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 68, 82-84, 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Черкаської області суду від 18.03.2015 року, - скасувати.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення складено і підписано 02.10.2015 року.

Суддя В.М. Грачов