РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2015Справа №910/21010/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/21010/15

за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»;

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»;

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 3873,06 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Шуплякова С.Б., довіреність № 136/15 від 09.06.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (надалі - позивач) до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (надалі - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 3873,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору № 202.13.2155339 добровільного страхування наземного транспорту від 17.01.2013р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки «Chery, державний номер НОМЕР_1, а тому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993, п. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач направив останньому заяву про відшкодування шкоди в порядку регресу. Відповідач заяву позивача про задоволення регресних вимог не задовольнив, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2015р. порушено провадження у справі № 910/21010/15 та призначено її розгляд на 17.09.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2015р. розгляд справи відкладений на 30.09.2015р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін та неподанням витребуваних судом доказів.

Присутній у судовому засіданні 30.09.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання вдруге не з'явився, при цьому 16.09.2015р. через відділ діловодства суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу від 17.09.2015р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримана останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2013р. у справі №362/6678/13-п вбачається, що 13.11.2013р. о 08 год. 35 хв., ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2, по вул.. Грушевського в м. Василькові, допустив наїзд на припаркований автомобіль марки «Chery», державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, у зв'язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

Даною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Chery», державний номер НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль застрахований у товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на підставі Договору № 202.13.2155339 добровільного страхування наземного транспорту від 17.01.2013р.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль марки «Chery», державний номер НОМЕР_1, та власнику автомобіля завдано шкоду.

Позивачем було складено страховий акт № 3.13.3642-1 від 19.12.2013р., згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 4373,06 грн.

Кошти в розмірі 4373,06 грн. були перераховані позивачем згідно платіжного доручення № 190 від 30.12.2013р. на рахунок Філії Автоцентру на Московському, яка здійснювало ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 4373,06 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право регресу до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як зазначив позивач у позові, цивільна відповідальність власника транспортного засобу марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Chery», державний номер НОМЕР_1, застрахована у приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8938350. А тому, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу, покладається на відповідача, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в порядку регрес у розмірі 3873,06 грн.

Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що згідно полісу № АВ/8938350, укладеному між відповідачем та ОСОБА_4 забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3, натомість згідно позовної заяви винний у вчиненні ДТП керував автомобілем марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2. Таким чином, враховуючи, що застрахований відповідачем транспортний засіб не приймав участі у ДТП, скоєння якої стало підставою для звернення з даним позовом до суду, відповідач зазначає про відсутність підстав для визнання останнім вищезазначеної ДТП страховим випадком та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, відповідно визнає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах справи копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8938350 вбачається, що власником транспортного засобу, цивільна відповідальність якого застрахована є ОСОБА_4, а забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3.

Судом також установлено, що згідно з полісом № АВ/8938350 цивільно-правова відповідальність власника саме автомобіля марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3, як страхувальника, була застрахована відповідачем, що підтверджується інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, отриманої на вимогу ухвали суду.

Представником позивача було заявлено усне клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, при цьому представник позивача станом на день розгляду справи не володіла інформацією щодо страховика автомобіля марки «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_2 та відповідного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Відповідно до п. 1.3. пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона.

Стаття 24 ГПК не зобов'язує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі іншого відповідача.

Суд у залежності від конкретних обставин справи, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним.

Суд вважає усне клопотання представника позивача про заміну первісного відповідача на належного необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не встановлено належного відповідача, до того ж позивач, звертаючись до суду з даним позовом, завідомо посилався на поліс № АВ/8938350, як на підставу виникнення у ПрАТ «СК «Провідна» обов'язку щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП, який і було додано до позовної заяви. Тобто, посилання позивачем на вказаний поліс завідомо мало помилковий характер.

Крім того, положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить вичерпний перелік дій, які має здійснити страхувальник та водій пошкодженого транспортного засобу при скоєнні ДТП, на підставі яких страховик вирішує питання щодо належності випадку до страхового, приймає рішення щодо виплати страхового відшкодування тощо.

Отже, судом встановлено, що приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» є неналежним відповідачем у даній справі, в зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 05.10.2015р.

Суддя А.І. Привалов