КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Справа№ 910/28968/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Баранця О.М.

Руденко М.А.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Лепех Л.Л. - представник за довіреністю від 30.07.2015 року;

Демент'єв Л.М. - представник за довіреністю від 03.04.2015 року;

від відповідача: Портянко О.В. - представник за довіреністю 05.05.2015 року,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року

у справі № 910/28968/14 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3»

до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання рішення недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 р. за № 110/01-р/к.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в рішенні АКУ не зазначається, у який саме спосіб та які саме дії (бездіяльність) товариства можуть призвести до ущемлення інтересів споживача, яке було б неможливим за умови існування значної конкуренції на цьому ринку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року у справі № 910/28968/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» по справі № 910/28968/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча, Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 року, у зв'язку із перебуванням судді Пономаренка Є.Ю. на лікарняному, справу № 910/28968/14 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДА 3" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Шевченко Е.О. та призначено до розгляду на 08.07.2015 року.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 року в зв'язку з перебуванням судді Шевченка Є. О. у відпустці сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя: Дідиченко М.А., судді: Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 року справу № 910/28968/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі:Дідиченко М.А. (головуюча), судді: Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

У судовому засіданні 08.07.2015 року оголошено перерву в розгляді справи до 02.09.2015 року.

У судовому засіданні 02.09.2015 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.09.2015 року заперечував доводи апеляційної скарги, надав пояснення в обгрунтування своєї правової позиції.

Крім того, представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 продовжено строк розгляду спору, відкладено розгляд справи до 16.09.2015 року та зобов'язано відповідача надати суду належним чином засвідчену копію справи Антимонопольного комітету України № 102-01/08.14.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року в зв'язку з перебуванням судді Пономаренка Є. Ю. у відпустці сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя: Дідиченко М.А., судді: Руденко М.А., Баранець О. М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року справу № 910/28968/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А., судді: Руденко М.А., Баранець О. М.

У судове засідання 16.09.2015 року представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.09.2015 року надав додаткові пояснення по суті спору.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів задовольнила клопотання сторін про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року відкладено розгляд справи до 30.09.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 30.09.2015 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 20.11.2014 року Київським міським територіальним відділенням Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 110/01-р/к у справі №102-01/08.14, яким визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДА 3" протягом періоду з 03.02.2014 р. по 18.08.2014 р. займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 13-А, який знаходиться на утриманні та обслуговуванні позивача, з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Визнано дії Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДА 3", які полягають в укладенні зі споживачами (власниками (наймачами) квартир у будинках) договорів "Про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій", редакція яких не відповідає Типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 529, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 13-А, який знаходиться на утриманні та обслуговуванні позивача, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливими за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДА 3" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом приведення договорів "Про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій" у відповідність до типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", у двомісячний строк з дня отримання рішення.

За вказане вище порушення відповідачем накладено штраф на позивача у розмірі 68 000,00 гривень.

Звертаючись до суду першої інстанції позивач зазначає, що вказане рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зокрема в рішенні не надано жодних обґрунтувань, які саме дії (бездіяльність) позивача можуть завдати ущемлення законним інтересам споживачів. Крім того, при винесенні спірного рішення відповідачем не враховано вимоги пп. 3 п. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який надає право сторонам включити до умов договору інші умови за їх згодою.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", для розгляду окремих справ про порушення антимонопольного законодавства та інших питань, віднесених до повноважень Комітету, утворюються постійнодіючі та тимчасові адміністративні колегії, які формуються з державних уповноважених та голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України в складі не менше трьох осіб.

Згідно п. 11 ст.7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

- визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

-зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;

- визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- примусовий поділ суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- накладення штрафу;

- блокування цінних паперів;

- усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом'якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб'єктів господарювання на конкуренцію;

- скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно зі статтею 19 цього Закону;

- оприлюднення відповідачем за власні кошти офіційної інформації Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення стосовно рішення, прийнятого у справі про порушення, в тому числі опублікування рішень у повному обсязі (за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), у строк і спосіб, визначені цим рішенням або законодавством;

- закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку (п. 15.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства").

Рішенням Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 110/01-р-к від 20.11.2014 р. у справі №102-01/08.14 було встановлено, що відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, та статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", ТОВ "РАДА 3" протягом періоду з 03.02.2014 р. по 18.08.2014 р. займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 13-А, який знаходиться на утриманні та обслуговуванні позивача, з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Відповідно до абзацу четвертого статті 24 Житлового кодексу УРСР, жилий будинок може обслуговуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у власників квартир у будинку, який знаходяться на утриманні (обслуговуванні) позивача на території міста Києва по вул. Дмитрівська, буд. 13-А, відсутня альтернатива в отриманні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку, а отже, у відповідності із затвердженою методикою позивач займає монопольне становище на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку, який знаходяться на утриманні (обслуговуванні) позивача в місті Києві по вул. Дмитрівська, буд. 13-А.

Водночас, за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

При цьому, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що він зазнає значної конкуренції на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку, який знаходиться на утриманні (обслуговуванні) позивача в місті Києві по вул. Дмитрівська, буд. 13-А.

Для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становище (п. 14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства").

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що учасниками у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач та виробник. Статтею 1 Закону визначено, що виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов'язаний укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з типовим договором.

Типовий договір "Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №529 "Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій"" (надалі - типовий договір).

Таким чином, виконавець житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти зі споживачем договори "Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" згідно з типовим договором, затвердженим Постановою КМУ № 529.

Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства (до яких відносяться Закон України "Про житлово-комунальні послуги" та Постанова № 529).

Частиною першою статті 648 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Оскаржуваним рішенням Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № № 110/01-р-к від 20.11.2014 р. у справі №102-01/08.14 встановлено, що ТОВ "Рада 3" укладено з власниками (наймачами) квартир у будинку, що знаходиться в експлуатації та обслуговуванні ТОВ "Рада 3" договори "Про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій", зокрема: від 03.02.2014 р. № 10/03/УЖ, від 18.03.2014 р. № 09/03/УЖ.

Водночас, у вищевказаних договорах зазначені положення не передбачені типовим договором, затвердженим постановою КМУ № 529, зокрема, зобов'язання споживача:

- не проводити роботи з перепланування, реконструкції та переобладнання квартири, які згідно діючого законодавства відносяться до самочинного будівництва, опорядження фасаду будинку, та відповідно до п. 15.3.17. Правил благоустрою міста Києва затвердженими рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 р. встановлення кондиціонерів, супутникових антен, витяжок та інших видів робіт, на виконання яких потрібно отримувати дозвіл, без відповідного погодження з виконавцем;

- повідомити виконавця протягом 5-ти робочих днів після отримання дозволу на встановлення кондиціонерів, супутникових антен витяжок та інших видів робіт, на виконання яких потрібно отримувати дозвіл, та надати копії дозвільних документів;

- надати виконавцю протягом 5-ти робочих днів, після введення в експлуатацію перепланованої (реконструйованої) квартири, технічний паспорт та свідоцтво на право власності та переплановану (реконструйовану) квартиру.

Крім того, у договорах встановлено не передбачене типовим договором право виконавця, а саме,

- припинити за власною ініціативою надання послуг з реєстрації, зняття з реєстрації, надання довідки Ф-3 та інші дії, пов'язані з паспортизацією, у випадку заборгованості у споживача;

- тимчасово припинити надання житлово-комунальних послуг споживачеві випадку невиконання ним зобов'язань, обумовлених п.2.2 договору, до моменту оплати заборгованості, затрати на проведення дій по відновленню водопостачання та постачання теплової енергії несе споживач;

- у випадку порушення умов договору, передбачених п.8.1, 8.2, 8.4, споживач сплачує штраф у розмірі 1 000, 00 грн. за кожний зафіксований факт порушення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що включення ТОВ «Рада 3» додаткових умов до договорів "Про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій", що укладаються з мешканцями будинку, який знаходиться на утриманні позивача, положень типового договору, затвердженого Постановою КМУ № 529, за певних умов може призвести до ущемлення інтересів споживача, які понесли б додаткові витрати зокрема, внаслідок самоусунення позивача від покладених на нього, як на виконавця послуг обов'язків, звуження обсягу прав споживачів та покладення на них додаткових зобов'язань, не передбачених зазначеною постановою, ухилення товариства від відповідальності, передбаченої законодавством, що було б неможливим за умов існування значної конкуренції на вищевказаному ринку.

Вищевказані права та обов'язки не передбачені типовим договором, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій".

При цьому, позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» сторони крім істотних умов можуть передбачити інші умови договору за згодою сторін.

Однак, договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплат послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Так, колегія суддів зазначає, що в договори про надання житлово-комунальних послуг, зокрема, були внесенні умови щодо сплати позивачу штрафу у розмірі 1 000, 00 грн. за кожний зафіксований факт порушення п. 8.1., 8.2 та 8.4 договору.

Отже, умовами договору було передбачені умови щодо додаткових витрат споживачів, не передбачених типовим договором, що є порушенням чинного законодавства України.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Тобто, у разі наявності значної конкуренції на ринку надання житлово-комунальних послуг в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 13-А, кожен із суб'єктів господарювання, що діє на зазначеному ринку, намагався б завдяки власним досягненням створити найбільш сприятливі умови для існуючих споживачів та для залучення нових.

Зі свого боку споживачі житлово-комунальних послуг, обираючи між декількома виконавцями зазначених послуг, мали б можливість відмовитися від послуг суб'єкта господарювання, який укладає зі споживачами (власниками (наймачами) квартир) договори "Про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій", затверджених Постановою № 529 та обрати вказані послуги іншого суб'єкта господарювання на заміну, який дотримується законодавства та укладає зі споживачами договори "Про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій" відповідно до типового договору.

Таким чином, вищенаведені факти свідчать про зловживання позивачем монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання житлово-комунальних послуг у межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 13-А, оскільки останнім вчинено дії, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів житлово-комунальних послуг у межах будинків, які обслуговуються позивачем на території м. Києва.

Щодо твердження апелянта, що Антимонопольним комітетом України було визначено неправильний розмір штрафу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 2 ст. 50 цього Закону накладається штраф у розмірі 10% доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації товарів (робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Як вбачається із матеріалів справи Антимонопольного комітету України № 102-01/08.14, а саме із інформації по рахунку 70 «Доходи від реалізації» за 2013 рік ТОВ «Рада 3» отримало дохід у розімрі 945 945, 00 грн.

Таким чином, накладення на позивача штрафу у сумі 68 000, 00 грн. відповідає вимогам ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» щодо встновлення розміру штрафу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що рішення Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 110/01-р-к від 20.11.2014 р. у справі №102-01/08.14 прийнято у межах, визначених законодавством України, а тому вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року у справі № 910/28968/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року у справі № 910/28968/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/28968/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді О.М. Баранець

М.А. Руденко