ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015 р. Справа №917/1703/15

за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго", пров. Луговий-11, м.Миргород, Полтавська область,37600

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 10 213,00грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: Новицька Р.А.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні 01.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України

СУТЬ СПОРУ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача борг за спожиту теплову енергію в сумі 5697,56грн., пеню у розмірі 1250,50грн., 3% річних у розмірі 71,06грн., інфляційні витрати у розмірі 1205,20грн., а також інфляційні витрати у розмірі 1891,18грн. та 96,80грн. 3% річних, нарахованих за невиконання рішення №917/1561/14.

Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Ухвала суду, яка направлялася відповідачу за вказаною в позові адресою, повернулася до суду з відміткою поштового відділення - за закінченням терміну зберігання.

Згідно витягу про включення відповідача до ЄДР від 20.08.2015 року наданого позивачем, місцезнаходження фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - АДРЕСА_1

Відповідно до 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між ОКВПТГ "Миргородтеплоенерго" (Позивач, Виробник) та ФОП ОСОБА_1 (Відповідач, Споживач) було укладено Договір № 242/1 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 28 вересня 2009 року (Договір) про забезпечення Споживача тепловою енергією для опалення нежитлового приміщення (офіс по обслуговуванню населення), за адресою: АДРЕСА_1.

Протягом 2009-2015р.р. до Договору неодноразово вносилися зміни, про що укладалися відповідні Додаткові угоди до Договору: від 01.02.2011р., від 01.10.2011р., від 12.11.2013р. та від 31.12.2013р.

Відповідно до розділу 1 Договору Виробник бере на себе зобовязання постачати Споживачеві теплову енергію у вигляді гарячої води в потрібних йому обсягах до точки розподілу, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором та додатками до нього, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до ч.І п.6.1. Договору: «Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються, відповідно до Договору на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або у випадках передбачених Договором, розрахункових навантажень, відповідно Додаткам до Договору згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку».

Розрахунок теплових навантажень наведений у Додатку №3 до Додаткової угоди від 12.11.2013р. про зміну Договору.

Згідно п. 6.2. Договору (в редакції Договору, що діє з 01.01.2014р. на підставі додаткової угоди від 31.12.2013р.) було погоджено, що в період дії Договору можлива зміна тарифів на теплову енергію. Строки їх введення та розміри затверджуються в установленому порядку та не підлягають узгодженню між Сторонами Договору. Також було погоджено, що тарифи на теплову енергію є обов'язковими для Сторін з дати встановленої органами, які їх затверджують. Визначена на їх основі вартість теплової енергії буде застосовуватися Сторонами при скаладанні актів передачі-приймання теплової енергії та розрахунках за теплову енергію, згідно з умовами Договору.

Остаточний розрахунок за послуги опалення, згідно п. 6.4. Договору, Споживач має здійснювати не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» у період з 01.10.2014р. по 01.08.2015р. включно постачало теплову енергію Відповідачу на потреби опалення.

Нарахування проводились протягом опалювального сезону згідно тарифів на послуги теплопостачання для юридичних осіб встановлених Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг ( НКРКП), які декілька разів змінювалися за вказаний період.

Постановою НКРКП №820 від 27.06.2014р. було скасовано Постанову НКРКП №429 від 31.12.2013р. та з 01.07.2014р. встановлено Обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Миргородтеплоенерго" тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в розмірі 1265,95 грн. з ПДВ за 1 Гкал теплової енергії.

Постановою НКРЕКП №571 від 28.11.2014р. визнано такою, що втратила чинність Постанову НКРКП №820 від 27.06.2014р. та з 01.12.2014р. встановлено Обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Миргородтеплоенерго" тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в розмірі 1502,47 грн. з ПДВ за 1 Гкал теплової енергії.

Постановою НКРЕКП №307 від 27.02.2015р. визнано такою, що втратила чинність Постанову НКРЕКП №571 від 28.11.2014р. та з 01.03.2015р. встановлено Обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Миргородтеплоенерго" тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в розмірі 2115,64 грн. з ПДВ за 1 Гкал теплової енергії.

Постановою НКРЕКП №1071 від 31.03.2015р. визнано такою, що втратила чинність Постанову НКРЕКП №307 від 27.02.2015р. та з 01.04.2015р. встановлено Обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Миргородтеплоенерго" тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в розмірі 1833,56 грн. з ПДВ за 1 Гкал теплової енергії.

Як зазначає позивач, у період з 01.10.2014р. по 01.08.2015р. ним постачалась теплова енергія на потреби опалення, а відповідач порушив умови Договору та не розрахувався за отримані послуги, тому за період з 01.10.2014р. по 01.08.2015р. за ним утворилась заборгованість на суму 5697,56 грн.

Також позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем розрахунків за теплову енергію згідно договору на підставі ст.230 ГК України, п.7.2 Договору, ст.625 ЦК України відповідачу нараховано 5697,56грн., пеню у розмірі 1250,50грн., 3% річних у розмірі 71,06грн., інфляційні витрати у розмірі 1205,20грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005р. № 2633-IV "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

На підтвердження поставки відповідачу теплової енергії на суму 5697,56грн. позивачем було надано суду акти приймання-передачі теплової енергії (копії в матеріалах справи).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 5697,56грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Відповідно до п. 7.2. договору за несвоєчасну оплату використаної теплової енергії споживач, крім суми заборгованості сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу. Пеня нараховується з наступного дня після закінчення строку остаточного розрахунку за звітний місяць.

На підставі викладеного позивачем заявлено до стягнення 1250,50грн. пені.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, суд дійшов висновку, що вимога позивача є необґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1205,20грн. - інфляційних нарахувань за період з 21.11.2014р. по 01.08.2015р. та 71,06грн. - 3% річних за період з 21.11.2014р. по 01.08.2015р., а також інфляційні витрати у розмірі 1891,18грн. за період з 17.09.2015р. по 01.08.2015р. та 96,80грн. 3% річних за період з 17.09.2015р. по 01.08.2015р., нарахованих за невиконання рішення №917/1561/14.

Так, рішенням господарського суду Полтавської області від 03/09/2014р. по справі №917/1561/14 з ФОП ОСОБА_1 на користь ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» було стягуто: 3 691,80 грн. - боргу за спожиту теплову енергію, 421,34 грн. - інфляційних, 48,55 грн. - 3% річних та 253,60 грн. - пені.

Позивач у позові зазначає, що дане рішення не виконано, заборгованість по ньому залишається неоплаченою

В пункті 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17/12/2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначається, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено нараховані позивачем 3% річних та інфляційних. Дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства України, відповідають наданому розрахунку та обґрунтовано заявлені позивачем до стягнення.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Допустимих доказів в спростування наведеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджуються наявними доказами і підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 37600 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго", пров. Луговий-11, м.Миргород, Полтавська область, 37600 (р/р 3048 в ПРУ КБ "ПРиватбанк", МФО 331401, ) борг за спожиту теплову енергію в сумі 5697,56 грн., пеню у розмірі 1250,50 грн. та 3% річних у розмірі 71,06 грн., інфляційні втрати у розмірі 1205,20 грн. за період з 21.11.2014р. по 01.08.2015р., а також інфляційні втрати у розмірі 1891,18. грн. та 3% річних у розмірі 96,80 грн. за період з 17.09.2015р. по 01.08.2015р., а також судовий збір у розмірі 1827,00грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено: 05.10.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.