ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. Справа № 6/6

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя

ОСОБА_1, суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю:

представника апелянта ОСОБА_2 за довіреністю від 31.12.2014р. №53;

представника відповідача ОСОБА_3 за довіреністю від 21.09.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго, м. Суми, (вх. №4018С/2) на ухвалу господарського суду Сумської області від 22.06.2015р. у справі № 6/6

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго м. Суми,

до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства Підприємство теплових мереж, м. Суми,

про визнання недійсним правочину, що поданий у межах справи

за заявою Відкритого акціонерного товариства "Сумиобленерго", м. Суми

до боржника ОСОБА_4 акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж", м. Суми

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 22.06.2015р. у справі №6/6 (колегія суддів у складі: головуючого судді Костенко Л.А., судді Котельницької В.Л., судді Сопяненко О.Ю.) в задоволенні заяви №1991 від 29.05.2015р. ТОВ Сумитеплоенерго до ПАТ Підприємство теплових мереж про визнання недійсним договору оренди №279 від 01.12.2011р. відмовлено.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що заявник не надав суду жодних доказів в підтвердження того, що майно за укладеним договором належить боржнику.

Товариство з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Сумської області від 22.06.2015р. у справі №6/6 та визнати недійсним договір оренди №279 від 01.12.2011р., який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго та ОСОБА_4 акціонерним товариством Підприємство теплових мереж.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що відповідач не надав суду свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, довідка УДАІ є неналежним доказом; відповідач не надав суду свідоцтва про реєстрацію екскаватора.

Від арбітражного керуючого надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 11715 від 10.08.2015р.), в якому просить апеляційну скаргу ТОВ «Сумитеплоенерго» залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Сумської області від 22.06.2015р. залишити без змін.

Від керуючого санацією арбітражного керуючого ОСОБА_5 надано до суду додаткові пояснення (вх. 12243 від 25.08.2015р.) щодо предмету спору.

У судовому засіданні 17.08.2015р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та просив ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 17.01.2003р. порушено провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Підприємство теплових мереж»

Ухвалою господарського суду Сумської області від 02.04.2013р. у справі № 6/6 припинено процедуру розпорядження майном ПАТ "Підприємство теплових мереж", введена процедура санації, керуючим санацією призначено арбітражного керуючого ОСОБА_5

04.06.2015р. до господарського суду Сумської області у межах справи №6/6 про банкрутство ПАТ "Підприємство теплових мереж" з позовною заявою звернулось ТОВ "Сумитеплоенерго", в якій просить суд визнати недійсним договір оренди майна №279 від 01.12.2011р., укладений між ТОВ "Сумитеплоенерго" та ПАТ "Підприємство теплових мереж".

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що предметом договору оренди від 01.12.2011р. №279 є обєкти рухомого та нерухомого майна, які не належать ПАТ «Підприємство теплових мереж» на праві власності, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на дане майно.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 22.06.2015р. відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Сумитеплоенерго" до ПАТ "Підприємство теплових мереж" про визнання недійсним договору №279 від 01.12.2011р. з підстав, зазначених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство), норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 Господарського кодексу України також визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені статтею 203 ЦК України, а саме :

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання договору недійсним, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовом, ТОВ «Сумитеплоенерго» підставою недійсності спірного договору оренди визначило відсутність у орендодавця права власності на предмет оренди.

Частиною 1 ст. 761 Цивільного кодексу України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Як вбачається з матеріалів справи, арбітражним керуючим додана до матеріалів справи довідка УМВС України в Сумській області Управління Державної автомобільної інспекції від 16.02.2008р. №10/631, в якій зазначено, які транспортні засоби зареєстровані за боржником ПАТ «Підприємство теплових мереж» (згідно з додатком) (т. 19, а.с. 221-222).

Державною інспекцією сільського господарства в Сумській області видана довідка від 14.11.2014р. №4514, в якій також вказано, яка техніка зареєстрована за боржником (т. 19, а.с. 223).

З вищезазначених довідок вбачається, що в них зазначені, зокрема і ті транспорті засоби, які є предметом оспорюваного договору.

Посилання апелянта на те, що відповідач не надав суду свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, які є належним доказом підтвердження права власності на предмет договору не приймається колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7. Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Пунктом 8 зазначеного порядку встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").

Таким чином, для реєстрації транспортних засобі необхідно волевиявлення власника, а саме заяви власника, подання документів, що посвідчують її особу, підтверджують правомірність придбання, отримання транспортних засобів та ін. Тобто, без зазначених документів, компетентний орган не має право проводити реєстрацію відповідних транспортних засобів.

Оскільки, в матеріалах справи містяться довідки з УМВС України в Сумській області Управління Державної автомобільної інспекції від 16.02.2008р. №10/631 та з Державної інспекції сільського господарства в Сумській області від 14.11.2014р. №4514, в яких зазначено про реєстрацію конкретних транспортних засобів за підприємством, тому, реєстрація не могла бути проведена без правовстановлюючих документів.

Таким чином, вищезазначене посилання апелянта не підтверджується матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

А також колегія суддів зазначає, що договір оренди майна №279 від 01.12.2011р. укладений між ПАТ «Підприємство теплових мереж» в особі голови правління ОСОБА_6, що діє на підставі Статуту, та ТОВ «Сумитеплоенерго» в особі директора ОСОБА_7, який діє на підставі Статуту.

Даний договір був підписаний обома сторонами цього договору без заперечень та зауважень. Тобто, на дату укладання договору у позивача орендаря за договором оренди майна № 279 від 01.12.2011р. не було сумнівів щодо належності відповідачу на праві власності прийнятого в оренду майна.

Крім того, у матеріалах справи наявні акти надання послуг за період з грудня 2011р. по травень (включно) 2014р., які підписані керівником ПАТ ПТМ та керівником ТОВ Сумитеплоенерго і в яких погоджені щомісячна вартість виконаних робіт, що свідчить про виконання договору оренди сторонами.

За період з 01.12.2011р. по 31.05.2014р. орендна плата за користування майном за оскаржуваним договором оренди №279 від 01.12.2011р. склала 1500000,00 грн., відповідно до актів виконаних робіт. ТОВ Сумитеплоенерго частково розрахувався за зобовязаннями по договору, сплативши ПАТ ПТМ 890597, 98 грн. про що свідчать виписки з банківського рахунку.

Вищезазначене свідчить про те, що ТОВ «Сумитеплоенерго» виконував умови договору, тобто користувався орендованим майном та у нього протягом користування орендованим майном з грудня 2011 року до червня 2015 року не виникало сумнівів щодо права власності на предмет договору.

Крім того, у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав належних доказів того, що договір є недійсним у відповідності до чинного законодавства.

А також, як зазначено вище, частиною 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 11 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що угода боржника, у тому числі та, що укладена до винесення господарським судом ухвали про санацію, може бути визнана господарським судом за заявою керуючого санацією відповідно до цивільного законодавства недійсною, якщо: угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки; угода укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню винесення ухвали про санацію, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або пов'язана з виплатою (видачею) частки (паю) в майні боржника у зв'язку з його виходом зі складу учасників боржника. Все отримане за такою угодою повертається сторонам. Розгляд заяв керуючого санацією про визнання угод недійсними і повернення всього отриманого за такою угодою здійснюється господарським судом у процедурі провадження у справі про банкрутство.

Спірний договір до перелічених угод не відноситься. Зокрема, він не є угодою, яка укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки; угодою, яка укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню винесення ухвали про санацію, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або пов'язана з виплатою (видачею) частки (паю) в майні боржника у зв'язку з його виходом зі складу учасників боржника. Адже, за договором оренди майна №279 від 01.12.2011р. в порядку, на умовах та у строки, передбачені даним договором орендодавець (ПАТ «Підприємство теплових мереж») передає, а орендар (ТОВ «Сумитеплоенерго») в строкове платне користування майно, визначене в додатку №1 до даного договору.

Таким чином, жодна з вищезазначених законодавчих вимог не підтверджується матеріалами справи, тому даний оскаржуваний договір не може бути визнаний недійсним.

Таким чином, посилання апелянта не знайшли своє відображення у матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду про відмову у задоволенні позовної заяви в рамках справи про банкрутство.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, у зв'язку з чим ухвалу господарського суду Сумської області від 22.06.2015р. у справі № 6/6 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", м. Суми залишити без задоволення.

Керуючись ст. 99, п.1 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго, м. Суми, залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 22.06.2015р. у справі № 6/6 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складений 12.10.2015р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя І.А. Шутенко