РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015Справа №910/2337/15-г

За позовом Приватного підприємства "Мірт"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДШОУ"
про стягнення 74967,05 грн.
Суддя Грєхова О. А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Гетьман А.Л. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Приватним підприємством "Мірт" заявлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДШОУ" заборгованості за Договором про надання послуг №39/12 від 25.06.2012 в розмірі 74967,05 грн., з яких: 58200,00 грн. - основний борг, 4147,35 грн. - 3% річних та 12619,70 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору про надання послуг №39/12 від 25.06.2012, позивач надав відповідачу визначені договором послуги, проте відповідач свої зобов'язання з оплати наданих послуг належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 порушено провадження по справі №910/2337/15-г, розгляд справи призначено на 02.03.2015.

25.02.2015 відповідач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, а також відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав того, що договір між ним та позивачем не укладався та не підписувався, а відповідно, послуги не надавалися.

Також, 25.02.2015 від відповідача по справі через відділ діловодства суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення кримінального провадження №0000950 за фактом підробки документів, у тому числі договору від 25.06.2012.

За результатами розгляду клопотання відповідача, судом відмовлено в його задоволенні, в зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

В судовому засіданні 02.03.2015 представник позивача подав додаткові документи до матеріалів справи.

У свою чергу, представник відповідача в засіданні господарського суду 02.03.2015 заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

У відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 02.03.2015, оголошено перерву до 16.03.2015.

16.03.2015 відповідач через відділ діловодства суду подав додаткові документи до матеріалів справи; клопотання про призначення почеркознавчої та технічної експертизи, а також надав експериментальні зразки підпису директора Якусевича І.Г.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі.

17.03.2015 через відділ діловодства суду від позивача надішли додаткові пояснення щодо недоцільності проведення судової експертизи та клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України, а саме - інформацію у Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про те, чи відображено у податковому обліку ТОВ «ЛЕДШОУ» податкову накладну №26 від 04.07.2012 на загальну суму 58200,00 грн., яку надано ПП «Мірт» покупцю товарів (робіт, послуг) - ТОВ «ЛЕДШОУ» та копію декларації з ПДВ та додатків до неї.

20.03.2015 позивач через відділ діловодства суду подав експериментальні зразки підпису директора ТОВ «ЛЕДШОУ» Якусевича І.Г.

15.05.2015 через відділ діловодства суду надійшло клопотання експерта Сукманової Т.О. про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме - оригіналу досліджуваних Договору про надання послуг №39/12 від 25.06.2012 та акту наданих послуг від 04.07.2012.

18.05.2015 через відділ діловодства суду надійшло клопотання експерта Янкович Г.М. про надання дозволу на вологе копіювання при проведенні судово-технічної експертизи документів №6836/15-33 призначеної за матеріалами №910/2337/15-г.

Враховуючи надходження зазначених клопотань, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 поновлено провадження у справі; задоволено клопотання судових експертів - зобов'язано сторони надати оригінал досліджуваних Договору про надання послуг №39/2 від 25.06.2012 та акту наданих послуг від 04.07.2012, а також попереджено учасників судового процесу про те, що у випадку невиконання клопотання експерта щодо надання додаткових матеріалів матеріали справи можуть бути повернені до суду без проведення експертного дослідження; надано письмовий дозвіл на застосування методу вологого копіювання досліджуваних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 зупинено провадження у справі №910/2337/15-г до надання висновків судової експертизи.

11.06.2015 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у Господарському суді Львівської області у справі №910/2337/15-г.

13.08.2015 до Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи №910/2337/15-г, а також повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 11.08.2015 №6835/15-32/6836/15-33, у зв'язку з ненаданням сторонами оригіналів досліджуваних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2015 поновлено провадження у справі №910/2337/15-г, зобов'язано сторони надати: письмові пояснення на повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи та судового-технічної експертизи документів від 11.08.2015 №6835/15-32/6836/15-33 та причини невиконання клопотання судових експертів, в частині надання оригіналів досліджуваних документів; оригінал Договору №39/12 (про надання послуг) від 25.06.2012; оригінал Додатку №1 до Договору №39/12 від 25.06.2012 «Специфікація та вартість наданих послуг»; оригінал Акту наданих послуг згідно з договором №39/12 від 25.06.2012 - для огляду у судовому засіданні, а у випадку неможливості їх надання - письмові обґрунтовані пояснення. Розгляд справи призначено на 07.09.2015.

26.08.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного підприємства "Мірт" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 відмовлено в задоволенні клопотання Приватного підприємства «Мірт» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 07.09.2015 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача, розгляд справи відкладено до 28.09.2015, про що винесено відповідну ухвалу.

14.09.2015 відповідач через відділ діловодства суду подав клопотання про залишення позову без розгляду.

14.09.2015 позивач через відділ діловодства суду подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

21.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення від позивача, в яких він наголосив на тому, що з'ясування обставин щодо підпису та печатки відповідача на договорі знаходиться поза межами предмету доказування даної справи. Вважає, що в разі доведення того, що підпис під укладеним договором стороні договору не належить, то це згідно зі ст.ст. 203, 215 ЦК України може свідчити про його недійсність, в той же час, доказів визнання недійсним договору відповідач не подав. Крім того, представник ПП "Мірт" зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями сторін спору підтверджується факт виконання сторонами умов договору, як і факт виникнення спірних правовідносин.

В судовому засіданні 28.09.2015 представник відповідача заперечив щодо позовних вимог у повному обсязі та підтримав подане ним клопотання про залишення позову без розгляду.

Представник позивача в засідання господарського суду не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

За результатом розгляду в судовому засіданні 28.09.2015 клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

В пункті 3.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що у разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Разом з цим, судовий процес, у першу чергу, спрямований на вирішення спору, шляхом винесення відповідного судового рішення і лише у випадку неможливості розгляду справи за недостатністю доказів, які були витребувані, - залишити позов без розгляду або відмовити у задоволенні позову за недоведеністю вимог.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судового засідання, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 28.09.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у розгляді справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, 25.06.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕДШОУ (замовник) та Приватним підприємством "Мірт" (виконавець) було укладено Договір (про надання послуг) №39/12, відповідно до умов якого замовник замовляє, а виконавець надає послуги по встановленню та забезпеченню роботи обладнання (Додаток 1), що є власністю замовника, під час проведення 29-30 с. Ржищів фестивалю «Тернопільське коло» (п.п. 1.1. договору).

За умовами п. 3.3., 3.4. договору вартість послуг по цьому договору становить 58200,00 грн. з ПДВ, а розрахунок між сторонами проводиться шляхом перерахування на розрахунковий рахунок виконавця 100% загальної суми цього договору зазначеного в п. 3.3.

Відповідно до п. 3.5. договору факт надання послуг замовником, передбачених цим договором підтверджується актом наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками кожної із сторін не пізніше п'яти днів після надання послуг.

Згідно з Додатком №1 до договору «Специфікація та вартість наданих послуг» сторони визначили найменування послуг, їх кількість та вартість, а саме: послуга по забезпеченню роботи світлодіодного екрана (2 дні) вартістю 27200,00 грн.; послуги по монтажу свідлодіодного екрана (2 дні) вартістю 27200,00 грн.; а всього 58200,00 грн. з ПДВ.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору Приватне підприємство "Мірт" надало Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЕДШОУ" послуги загальною вартістю 58200,00 грн., що підтверджується актом наданих послуг від 04.07.2012, який підписаний представниками сторін без зауважень та скріплений печатками підприємств, а також податковою накладною.

В той час як відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за Договором (про надання послуг) №39/12 від 25.06.2012, оплату поставленого товару не здійснив, у зв'язку з чим, на думку позивача, за ТОВ "ЛЕДШОУ" виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 75600,00 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач наполягає на тому, що договір між ним та позивачем не укладався, не підписувався уповноваженими на те представниками та не скріплювався печатками підприємств.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

В пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до принципу змагальності сторони, якщо вони бажають досягти бажаного для себе або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом процесуальні дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Принцип змагальності означає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, а також звільнення суду від обов'язку збирання доказів. Крім того, даний принцип вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Докази подаються сторонами за правилами розділу V Господарського процесуального кодексу України.

Так, у відповідності до статті 36 ГПК України: письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, під доказуванням в судочинстві слід розуміти діяльність осіб, які беруть участь у справі, і суду, що здійснюється у передбаченій процесуальним законодавством формі, по встановленню юридично значущих фактів.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

У п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено: письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

Так, з метою встановлення обставин щодо достовірності спірних договору та акту, судом ухвалою від 16.03.2015 було призначено судову експертизу з наступними запитаннями: чи виконано підпис на Договорі (про надання послуг) №39/12 від 25.06.2012 року та акті наданих послуг від 04.07.2012 від імені директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДШОУ" Якусевичем Ігорем Геннадійовичем?; що було нанесено раніше на договір про надання послуг № 39/12 від 25.06.2012 року та акт наданих послуг від 04.07.2012 року відтиск печатки ТОВ «Ледшоу» чи текст? Оплату судової експертизи покладено на відповідача.

Пунктом 1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/5 передбачено, що основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Основними завданнями експертизи друкарських форм є: Установлення способу нанесення відтисків печаток, штампів, факсиміле; ідентифікація печаток, штампів, факсиміле тощо за їх відтисками; відповідність часу нанесення відтисків печаток, штампів даті виготовлення документа. Для дослідження документів щодо ідентифікації печаток, штампів (у тому числі факсиміле) та встановлення відповідності часу нанесення відтисків печаток, штампів даті виготовлення документа надаються оригінали документів (п. 3.3.5. Рекомендацій).

З урахуванням вищезазначених норм законодавства, судом задоволено клопотання судового експерта Сукманової Т.О. та ухвалою від 18.05.2015 зобов'язано сторони надати оригінали досліджуваних Договору (про надання послуг) №39/2 від 25.06.2012 та акту наданих послуг від 04.07.2012.

Втім, як убачається з повідомлення КНДІСЕ від 11.08.2015 №6835/15-32/6836/15-33, клопотання експерта не виконане - оригінали досліджуваних документів надані так і не були, у зв'язку з чим експерти керуючись п.п. 1.1., 3.3.5. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, на підставі ч. 5 ст. 31 ГПК України, повідомили про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи та судового-технічної експертизи документів.

З огляду на дані обставини, судом ухвалами від 13.08.2015 та 07.09.2015 повторно зобов'язано сторони надати: оригінал Договору (про надання послуг) №39/12 від 25.06.2012; оригінал Додатку №1 до договору № 39/12 від 25.06.2012 «Специфікація та вартість наданих послуг»; оригінал Акту наданих послуг згідно з договором № 39/12 від 25.06.2012 - для огляду у судовому засіданні.

При цьому суд неодноразово попереджав сторін про наслідки передбачені п. 5 ст. 83 ГПК України, про можливість розгляду справи відповідно до положень ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, а також позивача - про зміст норм п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Однак, оригінали витребуваних судом документів сторонами не представлені: позивачем - з посиланням на можливість вирішення спору на підставі наявних доказів, а відповідачем - з огляду на відсутність договору та акту як таких.

Як роз'яснено в п.п. 2.3., 2.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 ГПК.

Отже, дослідивши матеріали справи та враховуючи ненадання позивачем оригіналів спірних правочинів, суд дійшов висновку, що Приватним підприємством "Мірт" не доведено факту укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕДШОУ" Договору (про надання послуг) №39/12 від 25.06.2012, а також прийняття відповідачем відповідних послуг за актом від 04.07.2012.

Доводи позивача з приводу того, що факт виконання сторонами умов договору, як і факт виникнення спірних правовідносин підтверджується відображенням спірних господарських операцій в податковому обліку сторін, суд вважає безпідставними, оскільки підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства є безпосередньо первинні документи, а не навпаки.

При цьому слід зазначити, що подання відповідачем податкової звітності та сплата відповідних податків і зборів є його обов'язком як платника податку перед державою, що не може вважатися вчиненням ним відповідних дій з виконання своїх господарських зобов'язань та визнання боргу, який виник у зв'язку з простроченням їх виконання.

Окрім цього, відповідачем було подано до податкового органу уточнений розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний (податковий) період липень 2012 року та здійснено відповідне коригування з виключенням вказаної господарської операції з податкового обліку, що не суперечить приписам статті 50 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 20.05.2013 у справі №5013/1032/12.

Посилання ж Приватного підприємства "Мірт" на ту обставину, що відповідачем не надано доказу визнання спірного договору недійсним, а позову зустрічного чи самостійного ним подано не було, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Необхідно недійсний правочин відрізняти від неукладеного, оскільки недійсним може бути лише укладений правочин. Недійсний - це такий правочин, який здійснився, але в силу наявних у нього недоліків не має правової сили, а породжує наслідки його недійсності. На відміну від недійсного, неукладений правочин ніколи не існував та існувати не міг, тому правової сили не має.

Крім того, як зазначено в п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). При цьому позовна вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, і тому в задоволенні відповідної вимоги має бути відмовлено; в такому разі можуть заявлятися вимоги, передбачені главою 83 ЦК України.

Відтак, у суду відсутні підстави покладати на відповідача тягар доказування недійсності спірного правочину, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕДШОУ" заперечується сам факт його укладення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 05.10.15

Суддя О.А. Грєхова