ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2015 р. Справа № 911/3667/15

За позовом Державного підприємства «КИЇВПАССЕРВІС»

до Приватного підприємства «Васильківтрансавто»

про зобовязання укласти договір

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача не зявилися;

від відповідача ОСОБА_1 (директор).

Обставини справи:

Державне підприємство «КИЇВПАССЕРВІС» (далі позивач) звернулося з позовом до Приватного підприємства «Васильківтрансавто» (далі - відповідач) про зобовязання відповідача укласти договір про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику та додаткову угоду до нього в редакції Державного підприємства «КИЇВПАССЕРВІС».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після закінчення строку дії договору про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику № 65-12 від 15.06.2012, укладеного між позивачем та відповідачем позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір № 65-12 від 31.12.2014 про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику. Враховуючи, що відповідач ухилився від укладення договору з позивачем, останній просив суд задовольнити позовні вимоги на підставі ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 5.3. Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України № 700 від 27.09.2010.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.08.2015 порушено провадження у справі № 911/3667/15, розгляд справи призначено на 11.09.2015.

09.09.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 21030/15 від 09.09.2015), згідно якого останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, який прийнято судом. Крім того, відповідач у вказаному відзиві просив суд визнати, що договір № 65-14 «Про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику від 31.12.2014, є укладеним між Приватним підприємством «Васильківтрансавто» та Державним підприємством «КИЇВПАССЕРВІС» з урахуванням протоколу розбіжностей до нього у редакції Приватного підприємства «Васильківтрансавто», зобовязати Дрежавне підприємство «КИЇВПАССЕРВІС» в стислий термін повернути Автомобільному перевізнику Приватному підприємству «Васильківтрансавто» один примірник підписаного і скріпленого печаткою договору № 65-14 від 31.12.2014 «Про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику» разом з протоколом розбіжностей до нього в редакції Приватного підприємства «Васильківтрансавто». Враховуючи те, що зазначені вимоги відповідача мали бути оформлені у вигляді позовної заяви, а не у вигляді клопотання, суд дійшов висновку про залишення без розгляду вказаних вимог відповідача.

10.09.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу, до початку розгляду спору по суті надійшла заява про зміну предмету позову від 10.09.2015 (вх. № 21112/15 від 10.09.2015), згідно якої останній змінив предмет позову та просив суд зобовязати відповідача укласти договір про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику в редакції Державного підприємства «КИЇВПАССЕРВІС». Вказана заява прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні 11.09.2015 оголошено перерву до 02.10.2015.

У судовому засідання 02.10.2015 представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Позивач в судове засідання 02.10.2015 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами за відсутності представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

15.06.2012 між Державним підприємством «КИЇВПАССЕРВІС» (Підприємство) та Приватним підприємством «Васильківтрансавто» (Автомобільний перевізник) укладено договір про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику № 65-12, предметом якого є надання послуг Підприємством Автомобільному перевізнику, повязаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Відповідно до п. 8.1. договору договір набуває чинності з дня його підписання і діє на протязі одного року.

Додатковою угодою до договору № 65-12 від 15.06.2012 від 13.06.2014 сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2014.

Позивач звернувся до відповідача з листами від 11.09.2014 та 11.11.2014 (а.с. 41-42), згідно яких пропонував укласти новий договір № 65-14 «Про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику» та надіслав відповідачу два примірники вказаного договору.

Листом № 17 від 30.01.2015 (а.с. 43) відповідач повідомив позивача про розгляд ним проекту договору № 65-12 та про підписання вказаного договору з протоколом розбіжностей до нього, а також просив підписати даний договір та протокол розбіжностей до нього і скріпити їх печаткою.

Позивачем було розглянуто вищезазначений лист та направлено відповідачу листом № 3/01-22/157 від 18.02.2015 (а.с. 50) протокол узгодження розбіжностей до договору № 65-14 «Про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику від 31.12.2014 (а.с. 51-54), що підтверджується фіскальним чеком № 8057 від 19.02.2015 (а.с. 55) та описом вкладення у цінний лист від 19.02.2015 (а.с. 56).

Листом № 44 від 20.02.2015 (а.с. 83) відповідач повідомив позивача про відсутність у підприємства перевізника державного контракту на перевезення пільгових категорій населення.

Предметом позову, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 10.09.2015 (а.с. 89), є вимога про зобовязання відповідача укласти договір про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику в редакції Державного підприємства «КИЇВПАССЕРВІС».

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору (ч. 1 ст. 187 ГК України).

Відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором. Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов'язаних з відправленням і прибуттям пасажирів. Власники автостанцій зобов'язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію. Відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських та міжнародних автобусних маршрутів загального користування здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху (ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Згідно п. 5.1. Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України № 700 від 27.09.2010 (далі Порядок) відносини власника та перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, які проходять через автостанцію, згідно з пунктом 114 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, визначаються договором про надання послуг автостанціями, примірна форма якого визначається Мінінфраструктури України.

Пунктом 5.3. Порядку передбачено, що власник зобов'язаний укласти з перевізником договір про надання послуг автостанції за наявності у перевізника договору про організацію перевезень на автомобільних маршрутах загального користування з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною чи районною державною адміністрацією або дозволу Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті на перевезення пасажирів на маршруті загального користування, розкладом руху якого передбачено заїзд на автостанцію власника.

Приймаючи до уваги положення ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 5.3. Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України № 700 від 27.09.2010 суд встановив, що обовязок по укладенню договору про надання послуг автостанціями автомобільному перевізнику покладено законом на власника автостанції, а не на автомобільного перевізника, яким є відповідач у справі.

Враховуючи те, що у відповідача відсутній обовязок на підставі закону по укладенню з власником автостанції договору про надання послуг автостанціями, суд дійшов висновку про безпідставність позовної вимоги про зобовязання відповідача укласти договір про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику в редакції Державного підприємства «КИЇВПАССЕРВІС» на підставі ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 5.3. Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України № 700 від 27.09.2010.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 07.10.2015

Суддя П.В.Горбасенко