ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.09.15р. Справа № 904/5077/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОВІМІ", с. Жорниська, Яворівський район, Львівська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Курилівка, Петриківський район, Дніпропетровська область

про стягнення 62 384,46 грн.

Головуючий колегії Бєлік В.Г.

Суддя Воронько В.Д.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: Кравчук А.І представник за довіреністю № 48 від 23.02.2015р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ПРОВІМІ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 62 384,46 грн., що складається з сум: 43 897,00 грн. - основний борг, 3 391,57 грн. - пеня, 8 779,60 грн. - штраф, 169,58 грн. - проценти за користування коштами, 6 145,72 грн. - інфляційні збитки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного між сторонами Дистриб'юторського договору № 045К від 02.01.2015 р., позивачем поставлено відповідачу товар, за який відповідач розрахувався частково, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 43 897,00 грн., що і стало причиною звернення позивача до суду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2015 р. порушено провадження по справі та призначено до розгляду на 09.07.2015 р.

09.07.2015 р. розгляд справи відкладено на 28.07.2015 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2015 р. призначено колегіальний розгляд справи.

28.07.2015 р. розпорядженням керівника апарату господарського суду Дніпропетровської області призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 28.07.2015р. визначено наступний склад колегії: головуючий колегії - Бєлік В.Г., судді - Воронько В.Д., Ніколенко М.О.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2015 р. прийнято справу до провадження в наступному складі колегії: головуючий колегії - Бєлік В.Г., судді - Воронько В.Д., Ніколенко М.О., та призначено її розгляд на 02.09.2015 р.

02.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 24.09.2015 р.

Представник відповідача у судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України за адресою, зазначеною у позові.

Направлена господарським судом на адресу відповідача кореспонденція повернулася з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 22-23, 49-50).

Відповідно до підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відзиву на позов відповідач суду не надав. За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

24.09.2015р. у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ч.2 ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю „ПРОВІМІ" (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Дистриб'ютор) укладений дистриб'юторський договір № 045К від 02.01.2015р.

Згідно п. 1.1. договору, постачальник зобов'язується передати у власність дистриб'ютора, а дистриб'ютор зобов'язується прийняти і оплатити товари, в т.ч., але не виключно комбікорми, кормові додатки, префікси, білкові та вітамінно-мінеральні добавки (далі по тексту товар) на умовах, зазначених у даному договорі. Список товарів, що є предметом даного договору визначається в „Прайс-листі".

Асортимент, кількість та ціна товару визначається у рахунках-фактурах та/або у видаткових накладних (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору товар поставляється на умовах FCA (в редакції Інкотермс 2010) або CPT (в редакції Інкотермс 2010) за адресою дистриб'ютора, що зазначається у товарно-транспортній накладній та/або видатковій накладній (далі-Пункт поставки).

Товар вважається переданим постачальником і прийнятим дистриб'ютором за кількістю та асортиментом в дату поставки згідно п.2.3. договору. З цього часу право власності на товар, а також ризик випадкової втрати, знищення та/чи пошкодження товару переходить до дистриб'ютора (п.2.2. договору).

Згідно з п.2.3. договору датою поставки товару є дата, зазначена на товарно-транспортній накладній: для поставок на умовах FCA - це дата товарно-транспортної накладної; для поставок на умовах СРТ - це дата доставки, зазначена в товарно-транспортній накладній та/або у видатковій накладній.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи копії видаткової накладної № 689 від 19.03.2015р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 59 089,51 грн. (а.с. 13).

Товар був прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень в повному обсязі, без претензій, що підтверджено підписом та печаткою відповідача у даній видатковій накладній.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.3.3. договору ціна договору визначається як сума вартості всього товару, поставленого постачальником дистриб'юторові в рамках цього договору.

Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника, що зазначений у рахунках-фактурах та/або видаткових накладних (п. 3.4. договору).

Згідно з п.3.5. договору оплата за товар дистриб'ютором здійснюється з відстрочкою платежу 30 (тридцять) календарних днів з дати рахунку-фактури та/або видаткової накладної постачальника; при цьому загальна сума відтермінування платежів не повинна перевищувати 120 000,00 грн. Платежі, здійснені дистриб'ютором, в першу чергу зараховуватись як оплата за раніше отриманий та неоплачений товар.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У встановлений договором строк відповідач договірні зобов'язання належним чином не виконав. За придбаний товар згідно видаткової накладної № 689 від 19.03.2015р. на суму 59 089,51 грн. розрахувався частково, в розмірі 15 191,52 грн.

Таким чином, на момент розгляду справи основна заборгованість відповідача перед позивачем складає 43 897,99 грн.

Крім того, позивач направив відповідачеві вимогу про сплату суми боргу, відповіді на яку відповідач не надав, борг не сплатив (а.с. 14-16).

Враховуючи встановлені обставини справи і відповідно до умов договору строк оплати є таким, що настав, а вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за поставлений товар є такими, що підлягають задоволенню повністю у розмірі 43 897,99грн.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За визначенням ч.2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання.

Розмір відповідальності за порушення грошових зобов'язань визначений спеціальним законом - Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" у вигляді пені, розмір якої не може перевищувати розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який нараховується пеня.

Відповідно до п.11.3. договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов'язань дистриб'ютор сплачує суму боргу з врахуванням індексу інфляції, штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У зв'язку з порушенням відповідачем строків оплати поставленого товару, позивач просить стягнути з нього за період прострочення з 19.04.2015р. по 04.06.2015р. пеню у розмірі 3 391,57 грн., та штраф 20% в розмірі 8 779,60 грн.

Перевіривши правильність розрахунків суми пені та штрафу, суд знайшов його вірним, у зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити ці вимоги позивача, приймаючи до уваги наступне.

Відповідач здійснював оплату за поставлений товар несвоєчасно, чим порушив умови укладеного договору.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить на підставі ст. 625 ЦК України та п. 11.3. договору стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 169,58 грн. за період з 19.04.2015 р. по 04.06.2015 р.

Суд, перевіривши розмір нарахованих позивачем сум 3% річних, а також період за який їх було нараховано, визнав розрахунок позивача вірним.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні на загальну суму 6 145,72 грн. за квітень 2015 р.

Що стосується інфляційних втрат, то в силу Рекомендацій ВСУ від 03.04.97р. № 62-97р. відносно порядку застосування індексів інфляції „при розгляді судових справ при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; отже умовно слід рахувати, що сума, яка підлягає стягненню з 1 по15 числа місяця, індексується за цей період, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Із змісту листа Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 року "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" випливає, що розраховані Міністерством статистики України індекси інфляції застосовуються помісячно, при чому, якщо за період в індексованому місяці набирається не менше п'ятнадцяти днів.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що інфляційні втрати з урахуванням індексу інфляції за період прострочення квітень 2015р. позивачем нараховані не вірно, оскільки Позивач рахує інфляцію і за ті періоди, коли прострочення відповідачем оплати становило менше 15 днів.

Однак, як зазначив Верховний Суд України, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Так, враховуючи, що кількість днів прострочення за зобов'язаннями квітня 2015р., складає 12 днів, отже інфляційні втрати за цими зобов'язаннями за даний період не нараховуються.

З врахуванням викладеного, в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 6 145,72 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не здійснив в повному обсязі оплату вартості поставленого позивачем товару до цього часу, доказів в підтвердження своїх заперечень, які б звільняли би його від обов'язку сплати заборгованості за придбаний товар, не надав, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача у загальній сумі 56 238,74 грн., яка складається з сум: 43 897,00 грн. - основний борг, 3 391,57 грн. - пеня, 8 779,60 грн. - штраф, 169,58 грн. - 3% річних.

В частині стягнення інфляційних - відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати пов'язані з розглядом справи при частковому задоволенні позову покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.47, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Провімі" (81083, Львівська область, Яворівський район, с. Жорниська, комплекс „Ямельня-1, ) 43 897,00 грн. (сорок три вісімсот дев'яносто сім грн. 00 коп.) - основного боргу, 3 391,57 грн. (три тисячі триста дев'яносто одна грн. 57 коп.) - пені, 8 779,60 грн. (вісім тисяч сімсот сімдесят дев'ять грн. 60 коп.) - штрафу, 169,58 грн. (сто шістдесят дев'ять грн. 58 коп.) - 3% річних, 1 647,02 грн. (одна тисяча шістсот сорок сім грн. 02 коп.) - судового збору.

Видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено

25.09.2015р.

Головуючий колегії Суддя Суддя В.Г. Бєлік В.Д. Воронько М.О. Ніколенко