ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р.Справа № 923/1297/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Бендерук Є.О. за участю представників сторін: від прокурора: Коваль О.В. посвідчення
від позивача:не зявився
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «ЕНЕРГІЯ», с. Генічеська Гірка
на рішення господарського суду Херсонської області
від20.08.2015 року
у справі№ 923/1297/15 (суддя: Гридасов Ю.В.),
за позовомЗаступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Міністерства соціальної політики України, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «ЕНЕРГІЯ», с. Генічеська Гірка
простягнення 569618 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Міністерства соціальної політики України, м. Київ (далі «Позивач») звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «ЕНЕРГІЯ», с. Генічеська Гірка (далі «Відповідач») 569618 грн. 00 коп. вартості невикористаних санаторно-курортних путівок.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 20.08.2015 року у справі № 923/1297/15 позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Енергія":

а) на користь Міністерства соціальної політики України 569618грн.00коп. вартості невикористаних санаторно-курортних путівок згідно з договором № 13/78-ВТ від 11.06.2013 про закупівлю за державні кошти;

б) в доход державного бюджету України 11392грн.36коп. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та правомірності заявлених позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Херсонської області скасувати частково і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у сумі 3248грн.00коп.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що на початок вересня 2013року, коли було складено акт звірки використання путівок, за відповідачем обліковувалась сума у розмірі 569618грн.00коп., однак, протягом вересня-жовтня 2013року частину путівок на суму 566370грн.00коп. було використано, що підтверджується накладною №882 від 25 грудня 2013року, у звязку з чим станом на 20.08.2015року за відповідачем обліковується отримана від Міністерства соціальної політики України сума у розмірі 3248грн.00коп. за невикористані санаторно-курортні путівки згідно договором №13/78-ВТ від 11.06.2013року.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися.

Прокурор надіслав відзив на апеляційну скаргу, у якому звернувся з проханням апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Херсонської області залишити без змін.

Позивач поважність неявки не повідомив, у судове засідання не зявився.

Відповідач поважність неявки не повідомив, у судове засідання не зявився, ухвали суду не виконав.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників позивача та відповідача.

Відповідно до статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України здійснена фіксація судового процесу технічними засобами здійснена та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду залишенню без змін на підставі нижче наведеного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2013року між Міністерством соціальної політики України (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оздоровчий комплекс "Енергія" (Виконавець) укладено договір № 13/78-ВТ про закупівлю за державні кошти (далі Договір).

Відповідно до п.п.1.1п.1договору, Виконавець зобовязується у 2013році надати санаторно-курортні путівки для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно із специфікацією, що зазначена в додатку №1 до цього договору, встановленого цим договором, та надати відповідно за путівками послуги із санаторно-курортного лікування за відповідним профілем захворювання, а Замовник зобовязується оплатити надані санаторно-курортні путівки у порядку, за цінами та у строки, встановлені цим Договором.

Ціна договору становить 1932966,00 грн., без ПДВ (п.п.3.1 п.3договору). Оплата санаторно-курортних путівок здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошової допомоги для компенсації вартості путівок санаторно-курортному закладу Виконавця (п.п.3.2 п.3договору).

Згідно п.п.4.5 п.4договору, у випадку дострокового вибуття з закладу Виконавця особи, яка прибула за санаторно-курортною путівкою, Виконавець зобовязаний врахувати невикористані ліжко-дні за санаторно-курортною путівкою при проведенні звірки використання путівок за відповідний сезон санаторно-курортного лікування.

У випадку якщо під час проведення звірки використання санаторно-курортних путівок виявиться, що залишилися невикористані путівки за відповідний сезон, заїзди за такими путівками можуть бути перенесені на наступний сезон санаторно-курортного лікування за письмовим погодженням Сторін (п.п.4.6п.4 договору).

Відповідно до п.п.4.7 п.4договору, у випадку надання додаткових путівок за кошти невикористаних ліжко-днів або перенесення невикористаних путівок на наступний сезон санаторно-курортного лікування оплата вартості санаторно-курортних путівок повторно не здійснюється. Такі путівки включаються до акту звірки використання санаторно-курортних путівок за наступний сезон. Кошти за невикористані ліжко-дні за оплаченими санаторно-курортними путівками та невикористані путівки повертаються Виконавцем на реєстраційний рахунок Замовника після проведення звірки використання путівок за останній сезон оздоровлення згідно із графіком заїздів за цим Договором.

За результатами звірки використання санаторно-курортних путівок (акт звірки за сезон «Осінь 2013року», підписаний та скріплений печатками сторін, а. с. 20) встановлено, що розмір коштів за невикористані ліжко-дні за оплаченими санаторно-курортними путівками та невикористаними путівками складає 569618,00 грн.

Накладною №882 від 25 грудня 2013року, підписаною та скріпленою печатками сторін, позивачем було повернуто відповідачу путівки загальною вартістю 566370 грн. Іншого не доведено.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензії №4230/0/14-14/07 від 30.04.2014рку та № 3191//0/14-15/07 від 11.03.2015року з вимогою про термінове перерахування на рахунок міністерства суми у розмірі 569618,00 грн., яка залишена останнім без відповіді та без виконання.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. 43, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 Цивільного кодексу України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За п.п.4.7 п.4 договору, кошти за невикористані ліжко-дні за оплаченими санаторно-курортними путівками та невикористані путівки повертаються Виконавцем на реєстраційний рахунок Замовника після проведення звірки використання путівок за останній сезон оздоровлення.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та правомірним, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Що стосується інших заперечень викладених відповідачем в апеляційній скарзі, то вони відхиляються судом апеляційної інстанції, у звязку з недоведеністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «ЕНЕРГІЯ», с. Генічеська Гірка залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 20.08.2015року у справі №923/1297/15 - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку передбаченому розділом ХІІ-1 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.10.2015р.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3