РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015Справа №910/17353/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Агрофірма "Теплиці України";

до Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" в особі відокремленого підрозділу - Служби експлуатації жилого будинку-гуртожитку;

про стягнення 345 171,48 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Кондратенко М. О., представник, довіреність № б/н від 01.07.2015 р.;

Від відповідача: Завалішина Г. С., представник, довіреність № 20 від 25.02.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 193 839,96 грн. заборгованості, 133 433,56 грн. інфляційної складової боргу, 9 660,99 грн. трьох відсотків річних, 8 236,97 грн. пені, а також 6 903,43 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року порушено провадження у справі № 910/17353/15, розгляд справи призначено на 03.09.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 року відкладено розгляд справи до 15.09.2015 р.

У судовому засіданні 15.09.2015 р. у справі було оголошено перерву до 22.09.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 22.09.2015 року позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву. Також представником відповідача було заявлено про застосування строків позовної давності.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Відкритим акціонерним товариством «Агрофірма «Теплиці України», яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Агрофірма «Теплиці України» та Київським комунальним об'єднанням зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» в особі відокремленого підрозділу - Служби експлуатації жилого будинку-гуртожитку 01 квітня 2002 року було укладено договір надання послуг електропостачання № 03/36-2 (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач бере на себе зобов'язання забезпечити відповідача постачанням електричної енергії, а відповідач зобов'язується приймати вищевказані послуги і бере на себе контроль та врегулювання своєчасної сплати за отримані послуги.

Згідно із п.п. 2.2.1. договору відповідач приймає послуги електропостачання та несе повну відповідальність за врегулювання та контроль сплати субабонентами коштів за отримані послуги.

У відповідності до п. 3.1. договору кількість спожитої електричної енергії визначається за показниками вузлів обліку. При їх відсутності або несправності визначається представником позивача по встановленим нормам потужності витрат, згідно правил.

Згідно із п. 3.2. договору вартість 1 кВт год. визначається за тарифами, затвердженими НКРЕ України для міського населення.

Відповідно до п. 3.3. договору розрахунок за спожиту електроенергію проводиться на основі рахунків, які відповідач одержує у позивача кожного 1го числа наступного за звітним місяцем та сплачує їх через ГІОЦ, приймаючи всі необхідні заходи для своєчасного надходження коштів від споживачів.

Згідно із п.3.4. договору ціна за електроенергію може змінюватись у зв'язку зі зміною тарифів, які встановлюються Національною комісією регулювання електроенергетики (НКРЕ).

Відповідно до п. 6.3. договору, договір вважається щорічно поновленим, якщо за місяць до закінчення його дії від однієї з сторін не надійде заява про розірвання цього договору, чи про його перегляд.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач стверджує що сума заборгованості за компенсацію вартості електропостачання за період лютий 2012 року - грудень 2014 року становить 193 839,96 грн.

Вказана сума заборгованості складається з заборгованості за лютий 2012р. - 563,35 грн. (рахунок на оплату № 120 від 29.02.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 65 від 29.02.2012р.), березень 2012р. - 1697,93 грн. (рахунок на оплату № 178 від 30.03.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 113 від 30.03.2012р.), травень 2012р. - 3925,63 грн. (рахунок на оплату № 295 від 31.05.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 209 від 31.05.2012р.), червень 2012р. - 838,18 грн. (рахунок на оплату № 352 від 30.06.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 258 від 30.06.2012р.), липень 2012р. - 6675,84 грн. (рахунок на оплату № 416 від 31.07.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) №313 від 31.07.2012р.), серпень 2012р. - 6664,90 грн. (рахунок на оплату № 474 від 31.08.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 359 від 31.08.2012р.), вересень 2012р. - 7354,37 грн. (рахунок на оплату № 534 від 30.09.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 408 від 30.09.2012р.), жовтень 2012р. - 6346,53 грн. (рахунок на оплату № 593 від 31.10.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 456 від 31.10.2012р.), листопад 2012р. -(-16027,47) грн. (рахунок на оплату № 650 від 30.11.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 503 від 30.11.2012р.), грудень 2012р. - 6716,39 грн. (рахунок на оплату № 688 від 31.12.2012р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 542 від 31.12.2012р.), січень 2013р. - 5926,23 грн. (рахунок на оплату № 40 від 31.01.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 39 від 31.01.2013р.), лютий 2013р. - 6212,03 грн. (рахунок на оплату № 94 від 28.02.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 64 від 28.02.2013р.), березень 2013р. - 5514,34 грн. (рахунок на оплату № 155 від 31.03.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 106 від 31.03.2013р.), квітень 2013р. - 5430,28 грн. (рахунок на оплату № 212 від 30.04.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 155 від 30.04.2013р.), травень 2013р. - 4547,65 грн. (рахунок на оплату № 274 від 31.05.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 208 від 31.05.2013р.), червень 2013р. - 5766,52 грн. (рахунок на оплату № 338 від 30.06.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 260 від 30.06.2013р.), липень 2013р. - 6144,79 грн. (рахунок на оплату № 400 від 31.07.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 308 від 31.07.2013р.), серпень 2013р. - 5287,37 грн. (рахунок на оплату № 434 від 31,08.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 340 від 31.08.2013р.), вересень 2013р. - 7716,71 грн. (рахунок на оплату № 500 від 30.09.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 398 від 30.09.2013р.), жовтень 2013р. - 7817,58 грн. (рахунок на оплату № 538 від 31.10.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 467 від 31.10.2013р.), листопад 2013р. - 6892,92 грн. (рахунок на оплату № 638 від 30.11.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 557 від 30.11.2013р.), грудень 2013р. - 6926,54 грн. (рахунок на оплату № 658 від 31.12.2013р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 596 від 31.12.2013р.), січень 2014р. - 8506,87 грн. (рахунок на оплату № 25 від 31.01.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 19 від 31.01.2014р.), лютий 2014р. - 8607,74 грн. (рахунок на оплату № 100 від 28.02.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 86 від 28.02.2014р.), березень 2014р. - 6254,06 грн. (рахунок на оплату № 142 від 31.03.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 125 від 31.03.2014р.), квітень 2014р. - 7414,09 грн. (рахунок на оплату № 196 від 30.04.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 180 від 30.04.2014р.), травень 2014р. - 6228,85 грн. (рахунок на оплату № 262 від 31,05.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 235 від 31.05.2014р.), червень 2014р. - 7022,27 грн. (рахунок на оплату № 290 від 30.06.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 275 від 30.06.2014р.), липень 2014р. - 5958,29 грн. (рахунок на оплату № 360 від 31.07.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 330 від 31.07.2014р.), серпень 2014р. - 6772,46 грн. (рахунок на оплату № 403 від 31.08.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 376 від 31.08.2014р.), вересень 2014р. - 7928,96 грн. (рахунок на оплату № 426 від 30.09.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 404 від 30.09.2014р.), жовтень 2014р. - 10084,68 грн. (рахунок на оплату № 508 від 31.10.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 473 від 31.10.2014р.), листопад 2014р. - 10130,94 грн. (рахунок на оплату № 542 від 30.11.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 509 від 30.11.2014р.), грудень 2014р. - 9992,16 грн. (рахунок на оплату № 601 від 31.12.2014р.; акт виконання робіт (надання послуг) № 544 від 31.12.2014р.).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що станом на день розгляду спору надані позивачем послуги за договором відповідачем у повному обсязі не оплачені.

Жодних доказів, які б спростовували факт надання позивачем обумовлених договором послуг відповідач не надав.

Щодо заперечень відповідача, які ґрунтуються на невстановленні у договорі № 03/36-2 від 01.04.2002 строків оплати послуг та не визначення порядку їх оплати, суд відначає наступне.

Відповідно до п. 3.3. договору розрахунки за спожиту електроенергію проводяться на основі рахунків, які відповідач одержує від позивача, кожного наступного місяця 1 числа та сплачує їх через ГІОЦ, приймаючи всі необхідні заходи, для своєчасного надходження коштів від споживачів.

Керуючись п. 3.3. договору відповідач зобов'язується кожного наступного місяця 1 числа одержувати від позивача рахунки та сплатити їх, тобто цим пунктом договору чітко встановлений строк оплати послуг, а саме кожного наступного місяця 1 числа.

Факт визнання відповідачем цього строку оплати послуг, підтверджується численними платежами та актами виконаних робіт (наданих послуг), які підписані відповідачем (копії банківських виписок та актів виконаних робіт (наданих послуг) наявні у матеріалах справи).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не було надано позивачу жодної вмотивованої письмової відмови від підписання актів наданих послуг або будь-яких скарг та зауважень щодо якості наданих послуг.

Враховуючи п.3.3. договору обов'язок відповідача щодо оплати наданих послуг є безумовним, у зв'язку із чим, несвоєчасне отримання відповідачем рахунків-фактур не звільняє його від обов'язку сплачувати плату за надані послуги у розмірах і у строки, обумовлені цим договором.

Сторонами договору про надання послуг є замовник і виконавець. Замовником є особа, що зацікавлена в одержанні послуги відповідного роду, замовляє її надання на умовах, визначених договором, контролює надання послуги і оплачує її.

З огляду на вищевикладене, твердження відповідача про те, що "предметом та розділом 2 (Права та обов'язки сторін) договору відсутнє зобов'язання відповідача оплачувати надані послуги" спростовується, як умовами договору так і нормам матеріального права, а саме ч. 5 ст. 626, ч. 1 ст. 692, ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України та звичаями ділового обороту.

Відповідно до ч. 5 ст. 626 Цивільного кодексу України договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Також відповідач зазначає про пропуск позивачем строків позовної давності в частині стягнення заборгованості за лютий-червень 2012 р., про що відповідачем заявлено у поданій до суду заяві про застосування строків позовної давності.

Всебічно та повно дослідивши наявні у матеріалах докази, суд вважає хибними та безпідставними такі твердження відповідача з огляду на нижченаведене.

Положеннями статті 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки.

У даному випадку звернення позивача з позовом відбулося 07.07.2015 року, тоді як період заборгованості визначений ним з лютого 2012 року по грудень 2014 року.

За приписами ч.1. ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як вбачається з довідки про надходження грошових коштів від відповідача за договором, доданої до матеріалів справи, відповідач протягом спірного періоду лютий-червень 2012 року здійснював часткову оплату за надані йому послуги електропостачання, що є обґрунтованою підставою стверджувати, про переривання строків позовної давності.

Матеріалами справи належним чином підтверджується надання позивачем у спірний період послуг з електропостачання та існування заборгованості відповідача за надані позивачем за період лютий 2012 р. - грудень 2014 р. послуги у загальному розмірі 193 839,96 грн.

Щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Агрофірма "Теплиці України" про стягнення пені в розмірі 8 236,97 грн. господарський суд зазначає наступне.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.546 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пеня, за визначенням ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

З ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З п.2.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вбачається, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Тобто, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

Наразі, умовами договору № 03/36-2 від 01.04.2002р. не передбачено відповідальності замовника за порушення строків оплати послуг.

Суд також зазначає, що інших доказів забезпечення виконання зобов'язань з оплати послуг за вказаним договором пенею у формі, що передбачена чинним цивільним законодавством, сторонами до матеріалів справи не представлено.

Таким чином, оскільки сторонами не було визначено відповідальність відповідача у формі пені у разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання (порядок її сплати та розмір), господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені в розмірі 8 236,97 грн. Аналогічні висновки наведено у постановах від 16.06.2014р. та від 01.07.2014р. Вищого господарського суду України по справах №904/10238/13 та №905/9180/13.

У зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті вартості спожитої електроенергії, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 133 433,56 грн. інфляційних втрат та 9 660,99 грн. трьох процентів річних.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 617 ЦК України, норми якої кореспондуються з положеннями ст. 218 ГК України, визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Враховуючи вищевикладене, суд вказує на помилковість тверджень відповідача, щодо незаконності нарахувань штрафних санкцій.

З урахуванням вимог ст. 266 ЦК України розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат підлягає здійсненню за весь період прострочення лютий 2012 року - грудень 2014 року та становить 3% річних у розмірі 9 660,990 грн. та інфляційних втрат у розмірі 133 433,56 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені судом факти, керуючись вимогами вищезазначених законодавчих норм господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" в особі відокремленого підрозділу - Служби експлуатації жилого будинку-гуртожитку (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Агрофірма "Теплиці України" (04128, м. Київ, вул. Берковецька, 6, ) 193 839 (сто дев'яносто три тисячі вісімсот тридцять дев'ять) грн. 96 коп. основного боргу, 133 433 (сто тридцять три тисячі чотириста тридцять три) грн. 56 коп. інфляційних втрат, 9 660 (дев'ять тисяч шістсот шістдесят) грн. 99 коп. 3 % річних та 6 738 (шість тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 69 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 28.09.2015 р.