РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015Справа №910/21885/15
За позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

про стягнення 8645,66 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Дубовий О.С. (представник за довіреністю);

від відповідача - Гайдамащук О.В. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - Відповідач) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 8645,66 грн., оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП (відмовив у виплаті).

Відповідач проти позову заперечував, оскільки вже виконав свій обов'язок перед потерпілою у ДТП особою, і також заявив клопотання про застосування позовної давності.

Представник Позивача натомість при наданні суду усних пояснень у засіданні 16.09.2015 наводив доводи, з яких він вважає пропуск строку позовної давності з поважних причин, у зв'язку з чим Позивач просив захистити його права та задовольнити позов.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

12.06.2011 на автодорозі Якимівка-Смоліно по вул. Графська, була скоєна ДТП.

Причинами ДТП стало те, що водій Сердюченко М.М., керуючи автомобілем «ВАЗ21013», д.р.н. З8849ЧК, повертаючи ліворуч виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «РЕНО», д.р.н. ВА6701АН, чим порушив ПДР України. Дані обставини підтверджуються довідками ДАІ про обставини ДТП (копії у справі).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «РЕНО», д.р.н. ВА6701АН (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить Ткаченко С.В. на праві власності, був під його керуванням на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є ВАТ «ДОБУ».

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, враховуючи Звіт оцінювача від 16.06.2011 № 148-11 (вартість відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, дорівнює розміру завданого збитку - 12060,69 грн., коефіцієнт зносу 0,35), Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування у розмірі 9162,49 грн. на користь

страхувальника за згодою вигодонабувача за Договором добровільного страхування.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм Сердюченко М.М. автомобіля «ВАЗ21013», д.р.н. З8849ЧК, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою районного суду, з урахуванням виправлення описок.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність Сердюченко М.М., як особи, яка експлуатує автомобіль «ВАЗ21013», д.р.н. З8849ЧК, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № ВЕ/2203770 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000 грн., франшиза - 500 грн.) Отже, Відповідач є особою на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «ВАЗ21013», д.р.н. З8849ЧК. При цьому судом враховано наявність описки у постанові суду, оскільки у полісі вказано правильний номер автомобіля З8849ЧК, та у довідці ДАІ, але перший знак «З» було опущено у постанові суду.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідач не визнає заявлений Позивачем розмір страхового відшкодування, та натомість вважає обґрунтованою розраховану ним у системі AUDATEX суму відшкодування, за мінусом встановленої полісом франшизи, а отже в розмірі 8645,66 грн.

Однак суд з доводами Відповідача щодо обґрунтованості саме його калькуляції у системі AUDATEX та необґрунтованості звіту Позивача не погоджується, оскільки Відповідачем не обґрунтовано, яким чином надана ним калькуляція у системі AUDATEX спростовує звіт Позивача та є обгрунтованішою за вказаний звіт, зокрема за умови, що до звіту Позивачем також було додану складену спеціалістом у системі AUDATEX калькуляцію, а клопотання про призначення незалежної судової експертизи в порядку ст. 41 ГПК України Відповідачем не заявлялось.

При цьому, у даному випадку виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування Позивач набув права зворотної вимоги до Відповідача, як до страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи (постанова Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15 містить аналогічну правову позицію).

Отже, до Позивача у зв'язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаним ДТП перейшло право вимоги на суму відшкодування в розмірі 9162,49 грн.

Щодо заперечень Відповідача проти позову в частині відсутності у нього обов'язку здійснювати заявлену виплату Позивачу, оскільки ним вже було здійснено виплату постраждалому напряму, суд зазначає наступне.

Позивачем було здійснено страхову виплату своєму страхувальнику, як постраждалій у ДТП особі, 21.07.2011, що підтверджено копією залученого до справи платіжного доручення та не спростовано Відповідачем.

При цьому, Позивач не був зобов'язаний повідомляти Відповідача про здійснену ним страхову виплату 21.07.2011 одразу як здійснив її, і Відповідачем також не доведено протилежного. Натомість неповідомлення потерпілою особою Відповідача про отримання нею страхового відшкодування вже від Позивача, та в зв'язку з цим повторним отриманням від Відповідача, є питаннями правовідносин саме між Відповідачем та потерпілою особою щодо наявності в останньої підстав отримувати повторну виплату, та на право зворотної вимоги Позивача (який належним чином, першим, та у встановлений Договором строк здійснив страхову виплату потерпілій особі) до Відповідача не впливає.

Наявності у Відповідача підстав для відмови Позивачу у виплаті страхового відшкодування, передбачених ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Відповідачем доведено не було.

У чинній ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.05.2014 у справі за позовом ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до її страхувальника, Ткаченка С.В., та за участю ПАТ «Провідна», щодо стягнення страхового відшкодування на спірним ДТП суд також, проаналізувавши обставини ДТП та правовідносини сторін, дійшов висновку, що Відповідач неправомірно відмовив Позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № ВЕ/2203770 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду виходячи з фактичної вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, але не більше суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (9162,49 грн.), у межах ліміту відповідальності Відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (50000 грн.), і при цьому за мінусом франшизи (500 грн.), та отже в сумі 8662,49 грн.

Подана Відповідачем заява про застосування строків позовної давності судом відхиляється, оскільки судом визнано обґрунтованими наведені представником Позивача у судовому засіданні 16.09.2015 причини пропуску позовної давності, а саме, оскільки спір між Позивачем, його страхувальником, Ткаченко С.В., та за участю ПАТ «Провідна», щодо стягнення спірного в межах даної справи страхового відшкодування було остаточно вирішено лише 21.05.2014 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Тобто до 21.05.2014 Позивач не знав чи будуть його права захищені в тому судовому процесі, чи є необхідність звершення з даним позовом, оскільки мали місце два протилежні рішення першої інстанції та апеляції, тому Позивач обгрунтвоано очікував рішення суду касаційної інстанції, та лише після того почав готувати та подав позов до відповідача.

Отже, відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, оскільки судом визнані поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту і позовні вимоги про стягнення 8645,66 грн. страхового відшкодування визнаються судом обґрунтованими та задовольняються.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 25; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (м. Київ, вул. Глибочицька, 44; ідентифікаційний код 24175269) 8645 (вісім тисяч шістсот сорок п'ять) грн. 66 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Сташків Р.Б.