РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/18516/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Біоенерго»
До Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»
Простягнення 649 336,07 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Краснощоков Є.В., за довіреністю;

Від відповідача Пуляєва Ю.Д., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Об'єднана компанія Укрвуглереструктуризація» про стягнення 649 336,07 грн. за договором №19/Т-14 від 08.07.2014р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не здійснено в повному обсязі оплату товару, поставленого останньому за Договором поставки №19/Т-14 від 08.07.2014р., що зумовило виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем та звернення останнього з даним позовом до суду.

17.09.2015р. позивачем подана заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Позивач просив суд стягнути з відповідача 649 336,07 грн. - суму основного боргу, 13 601,30 грн. - 3% річних, 266 215,55 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 310 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Суд, вказану заяву про збільшення позовних вимог не прийняв до розгляду, оскільки позивачем фактично заявлені нові позовні вимоги в частині стягнення 13 601,30 грн. 3% річних, 266 215,55 грн. інфляційних втрат, які не були заявлені позивачем при поданні позовної заяви.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позовну заяву посилався на те, що за договором, отримувач-особа, яка згідно ст. 48 Гірничого закону України має право на забезпечення торфяними брикетами на побутові потреби. Однак, законом України від 28.12.2014р. були внесені зміни до ст. 48 Гірничого закону України, а саме після ліквідації або консервації гірничого підприємства надається субсидія на придбання твердого палива або на оплату житлово-комунальних послуг у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Діяльність Підприємства фінансуються за рахунок коштів державного бюджету за статтею «Реструктуризація вугільної та торфодобувної промисловості». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2011 №236 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної та торфодобувної промисловості», перелік витрат за проектами ліквідації вугледобувних, вуглепереробних і торфодобувних підприємств погоджується Міненерговугіллям з Мінекономрозвитку та Мінфіном. До зазначеного переліку на 2015 рік були включені кошти на погашення заборгованості за 2014 рік по пільговому побутовому паливу, однак відповідно до листа Міністерства Фінансів України від 30.06.2015 №31-06310-06-5/21457, не підтримується перерахування на виплату та безоплатно надане побутове вугілля для працівників вугледобувних підприємств, яка має здійснюватися у відповідності до Закону України від 06.10.1999 №1127-ХІУ «Гірничий закон України» (зі змінами від 28.12.2014 №76-УІІІ) без залучення коштів вказаної бюджетної програми.

У задоволенні заяви про забезпечення позову суд відмовив, оскільки в порушення вимог ст. 66, 67 ГПК України Позивачем суду не доведено, що невжиття таких заходів зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Біоенерго» (надалі - Постачальник) та Державним підприємством «Центрально-Західна компанія «Вуглеторфреструктуризація» (надалі - Покупець) було укладено Договір поставки №19/Т-14 (надалі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) у порядку і на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується поставляти і передавати у власність Покупця брикету паливного, одержаного з торфу, класифікаційне угруповання згідно Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-2010, «категорія» 19.20.1. (брикети, котуни й подібні види твердого палива) (далі - товар) окремими партіями, забезпечити надання супутніх послуг, пов'язаних з поставкою товару до отримувачів (отримувач - особа, яка згідно ст.48 Гірничого Закону України має право на забезпечення торф'яними брикетами на побутові потреби), а Покупець зобов'язується у порядку і на умовах, визначених цим Договором, приймати та оплачувати товар та надані послуги.

09.07.2014 року укладено Додаткову угоду до вказаного договору №1, за якою Державне підприємство «ЦЗК «Вуглеторфреструктуризація» у зв'язку з реорганізацією замінено на Державне підприємство «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на підставі наказу Міністерства енерговугілля від 15.05.2014 року №358 «Про реорганізацію державних підприємств з ліквідації вугледобувних, торфодобувних та вуглепереробних підприємств».

Згідно з п. 4.1 Договору Постачальник зобов'язується поставити товар за цим Договором у строк з червня по грудень 2014 року. Поставка товару кожному отримувачу здійснюється два рази в рік: - за кожне півріччя окремо відповідно до вимог «Інструкції про порядок забезпечення працівників підприємств та організацій Мінвуглепрому України паливом на побутові потреби (Міністерство вугільної промисловості України, 22,05.1995р.).

Згідно з п. 4.2 Договору разом з товаром Постачальник повинен у кожному окремому випадку поставки передати уповноваженій особі Покупця документи, які належать до передачі разом з товаром відповідно до чинного законодавства України. До таких документів належать: акт приймання-передачі товару у трьох примірниках; сертифікат якості; рахунок-фактура; видаткова накладна у трьох примірниках; товарно-транспортна накладна, реєстр талонів, талони; податкова накладна.

Поставка товару здійснюється Постачальником на підставі талонів на поставку пільгового побутового палива, які виписуються згідно Інструкції (далі - талони), та передаються Постачальнику Покупцем за відповідним Актом приймання-передачі талонів, який посвідчується підписами та печатками Сторін (п. 4.3 Договору).

Пунктом 4.4 Договору визначено, що факт належного виконання Постачальником своїх зобов'язань по поставці товару та його якості підтверджується підписом особи - отримувача товару на талоні, який після цього повертається Покупцю за відповідним зворотнім актом приймання-передачі талонів.

Право власності на поставлений товар переходить до Покупця в момент отримання товару від Постачальника, про що свідчить підпис уповноваженого представника Покупця на зворотньому акті приймання-передачі талонів (п. 4.6 Договору).

Пунктами 4.7, 4.8 Договору визначено, що приймання товару за кількістю і якістю здійснюється Сторонами в порядку, визначеному цим Договором та чинним законодавством України. Поставка та оплата товару здійснюється в межах поточних бюджетних призначень за відповідним напрямком.

Відповідно до п. 5.2.1 Договору Покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Відповідно до п. 3.5 Договору підставою для здійснення оплати за Договором у кожному окремому випадку є рахунок-фактура, видаткова накладна та Акт приймання-передачі товару, посвідчені підписами та печатками Сторін.

Відповідно до п. 3.8 Договору оплата за цим Договором здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту поставки.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Біоенерго» надало Покупцю рахунки-фактури на оплату поставленого товару, а саме: № 909/1 від 09.09.2014 р. на суму 241 013,78 грн., №1111/1 від 11.11.2014р. на суму 124 597,87 грн.; № 1201/1 від 01.12.2014 р. на суму 139256,45 грн.; № 1212/2 від 12.12.2014 р. на суму 137399,44 грн.; №1215/1від 15.12.2014р. на суму 248082,31 грн.

З матеріалів справи вбачається, що протягом вересня - грудня 2014 року ТОВ «Компанія Біоенерго» поставило товар - брикет торф'яний на адресу, зазначену в додатку №3 (реквізити призначення торф'яного брикету) до договору поставки № 19/Т-14 від 08.07.2014 р. на загальну суму 890 349,85 грн.:

- за видатковою накладною №909/1 від 09 вересня 2014 року на суму 241 013,78 грн. товар отримано, складено Акт прийому-передачі товару від 09.09.2014 року за реєстром талонів вивезених отримувачам побутового палива.

- за видатковою накладною №1111/1 від 11 листопада 2014 року на суму 124 597,87 грн. товар отримано, складено Акт прийому-передачі товару від 11.11.2014 року за реєстром талонів вивезених отримувачам побутового палива.

- за видатковою накладною № 1201/1 від 01 грудня 2014 року на суму 139 256,45 грн. товар отримано, складено Акт прийому-передачі товару від 01.12.2014 року за реєстром талонів вивезених отримувачам побутового палива.

- за видатковою накладною № 2 від 23 грудня 2014 року на суму 137 399,44 грн. товар отримано, складено Акт прийому-передачі товару від 23.12,2014 року за реєстром талонів вивезених отримувачам побутового палива.

- за видатковою накладною № 1 від 23 грудня 2014 року на суму 248 082,31 грн. товар отримано, складено Акт прийому-передачі товару від 23.12.2014 року за реєстром талонів вивезених отримувачам побутового палива.

Отже, суду доведено факт поставки товару Відповідачу на загальну суму 890 349,85 грн. Натомість, Покупцем перераховано оплату за товар частко на суму 241 013,78 грн.

Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором поставки становить 649 336,07 грн.

В матеріалах справи наявний акт звіряння взаємних розрахунків за 2014р., згідно з яким за Відповідачем рахується борг перед Позивачем в сумі 649 336,07 грн., вказаний акт звіряння підписаний сторонами та скріплений печатками сторін, що свідчить про визнання факту наявності боргу.

Спір у справі виник в зв'язку з неповною оплатою товару на суму 649 336,07 грн.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт наявності боргу у Відповідача перед Позивачем в сумі 649 336,07 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований.

За таких обставин, позов в частині стягнення основної суми боргу підлягає задоволенню у сумі 649 336,07 грн.

Заперечення Відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не приймаються судом до уваги, виходячи з наступного.

За умовами укладеного договору поставки саме відповідач є зобов'язальною стороною щодо приймання та оплати поставленого товару (боржником у вказаних правовідносинах), а не особа-отримувач відповідно до ст. 48 Гірничого закону. Таким чином, посилання Відповідача на умови ст. 48 Гірничого закону не звільняють відповідача від зобов'язань з оплати поставленого товару за договором.

Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати отриманого товару за договором.

Також, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446 вказується на те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи яка фінансується з державного бюджету, і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» (03680, м. Київ, провулок Приладний, буд. 2-А, ідентифікаційний код 39244468) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Біоенерго» (28000, Кіровоградська обл., м. Олександрія, вул. Радянська, 42а, ідентифікаційний код 37809862) заборгованість у розмірі 649 336 (шістсот сорок дев'ять тисяч триста тридцять шість) грн. 07 коп. основного боргу, 12 986 (дванадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 72 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.10.2015р.

Суддя І.І. Борисенко