номер провадження справи 10/108/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015 Справа № 908/4650/15

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (71154, Запорізька обл., Бердянський р-н., село Луначарське, вул. 1 Бердянської Ради, 109)

до відповідача: Державного підприємства Придніпровська залізниця, (49600, м. Дніпропетровськ, вул. Карла Маркса, 108)

третя особа на стороні позивача: Комиш-Зорянська селищна рада Куйбишевського р-ну Запорізької області, (71030, Запорізька обл., Куйбишевський р-н, смт. Комиш-Зоря, вул. Вокзальна, 49)

про вилучення земельної ділянки з постійного користування і припинення права постійного користування земельною ділянкою

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2, на підставі довіреності № 1022 від 17.09.2015 р.;

від відповідача ОСОБА_3, на підставі довіреності № 784 від 14.07.2015 р.

Від третьої особи ОСОБА_4, на підставі довіреності № 02-02-17/583 від 03.09.2015 р.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного підприємства Придніпровська залізниця, за участю третьої особи на стороні позивача: Комиш-Зорянська селищна рада Куйбишевського р-ну Запорізької області про вилучення земельної ділянки з постійного користування і припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., протоколом автоматичного розподілу справи між суддями від 19.08.2015 р., справу 908/4650/15 передано на розгляд судді Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 20.08.2015 р. порушено провадження у справі № 908/4650/15. Справі присвоєно номер провадження № 10/108/15, її розгляд призначено на 07.09.2015 р.

У судовому засіданні 07.09.2015 р. представник позивача підтримав свої вимоги викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання 07.09.2015 р. не зявився, письмовій відзив не направив.

Представник третьої особи в судове засідання надав письмові пояснення щодо суті спору та підтримав позовні вимоги.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що незявлення в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, є підставою для відкладення розгляду справи в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

У звязку із неявкою в судове засідання представника відповідача, ненаданням відзиву на позовну заяву та для отримання всіх необхідних документів по справі, судом було відкладено розгляд справи на 21.09.2015 р. о 10 год. 40 хв.

Представник позивача у судовому засіданні 21.09.2015 р. підтримав свої вимоги викладені в позові. Відповідач у судове засідання 21.09.2015 р. надав письмові заперечення на позов та відзив.

У судовому засіданні 21.09.2015 р., розгляд справи був закінчений, судом оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши докази надані сторонами по справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить комплекс будівель та споруд Куйбишевського оптово-роздрібного паливного складу, що розташований по провулку Нафтобазівському 10 в смт.Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна 08.04.2011 року ВРІ№703837.

Відповідно до даного договору, вищезазначене нерухоме майно перебуває на земельній ділянці, площею 1,1598га, яка перебувала в оренді у продавця, що підтверджується Договором оренди укладеним між Комиш-Зорянською селищною радою та ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» від 12.11.2004 року та зареєстрований 31.03.2005 року.

16.02.2012 року Рішенням сесії Комиш-Зорянської селищної ради № 24 позивачу було надано дозвіл на розробку технічної документації на вищезазначену земельну ділянку.

Позивачем були укладені відповідні договори з землевпорядними організаціями для розроблення документації.

Разом з тим, під час розроблення документації, виявилось, що вищезазначена земельна ділянка була помилково включена до земель, які були передані в постійне користування Державному підприємству Придніпровська залізниця відповідно до Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

Враховуючи часові проміжки, між якими відбувались правочини щодо вищезазначеної земельної ділянки, включення земельної ділянки, площею 1,1598га до масиву земель, переданих у постійне користування Державному підприємству Придніпровська залізниця на думку позивача було помилковим, адже договір оренди не був припинений.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України (редакції 09.04.2011 року) - якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статті 149 ЗКУ - земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

11.08.2012 року позивач звернувся до Комиш-Зорянської селищної ради із заявою про вилучення земельної ділянки з постійного користування.

Листом від 22.11.2012 року № НГ-9/2478 відповідач повідомив Комиш-Зорянську селищну раду про те, що питання про вилучення земель з постійного користування відповідача розглядатися не може з посиланням на окреме доручення Прем'єр-міністра України.

Рішенням № 14 від 14.12.2012 року Комиш-Зорянська селищною рада вирішила відмовити позивачу у вилученні земельної ділянки площею 1,1598га розташований по провулку Нафтобазівському 10 в смт.Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області.

Позивач повторно звернувся до третьої особи із заявою про вилучення земельної ділянки з постійного користування.

Листом від 10.04.2014 року №НГ-9/555 відповідач повідомив Комиш-Зорянську селищну раду про те, що питання про вилучення земель з постійного користування відповідача розглядатися не може з посиланням на окреме доручення Прем'єр-міністра України.

Рішенням № 6 від 23.04.2014 року Комиш-Зорянська селищна рада вирішила відмовити позивачу у вилученні земельної ділянки площею 1,1598га розташований по провулку Нафтобазівському 10 в смт.Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області.

Враховуючи вищевикладені приписи, позивач вважає, що до нього переходить право користування земельною ділянкою на якій розміщені будівлі і споруди, які він набув у власність, а права осіб на цю земельну ділянку припиняється.

Належними та допустимими доказами використання вищезазначеної земельної ділянки за цільовим призначенням, разом із складами, на думку позивача є накладні щодо навантаження та відвантаження вугілля(тощо) на залізничний транспорт, які підтверджені, в тому числі й відповідачем та товарно-транспортні накладні щодо відвантаження та відвантаження вугілля(тощо) на автомобільний транспорт саме із його складів розташованих по провулку Нафтобазівському 10 в смт.Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області.

Тобто, позивач стверджує, що відповідач обізнаний з тим, що ним постійно використовується його власність та земля під власністю за цільовим призначенням.

Позивач звертає увагу суду на той факт, що він не має змоги надати суду належні та допустимі докази - інформаційні довідки або витяги щодо земельної ділянки розташованої по провулку Нафтобазівському 10 в смт.Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області площею 1,1598га, яка перебувала в оренді у ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн», що підтверджується Договором оренди укладеним між Комиш-Зорянською селищною радою та ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» від 12.11.2004 року та зареєстрований 31.03.2005 року по тій причині, що він не є уповноваженою на отримання такої інформації особою.

На звернення позивача щодо прав на земельну ділянку по провулку Нафтобазівському 10 в смт.Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області позивачу було надано відповідь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області від 25.02.2014 року №31-8-0.2-270/2-14 в якій зазначено, що на сьогоднішній день спірна земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача та ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн».

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовні вимоги повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 326 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об'єктів права власності Українського народу, у тому числі на землю зазначених у ч. 1, ч, 3 ст. 148 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 Земельного кодексу України землі транспорту можугь перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про залізничний транспорт» майно, закріплене за залізницями, підприємствами, установами та організаціями залізничного транспорту загального користування є загальнодержавною власністю.

Відповідно до ст. 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Відповідно до ст.14.1.78№ Податкового кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Позивач у своїй позовній заяві просить визнати недійсним державний акт серія ЯЯ № 121527 виданий 10.11.2006 р. на право постійного користування земельною ділянкою, що належить ДП «Придніпровська залізниця» в частині його накладення на домоволодіння, але це не прийнятно для залізниці.

Відповідно до державного акту, державному підприємству „Придніпровська залізниця" надана в постійне користування земельна ділянка площею 27,3916 га в межах селища Комиш-Зоря, Куйбишевський район, Запорізька область, земельну ділянку було надано в постійне користування для розміщення об'єктів залізничного транспорту, що необхідно для безпечного та сталого функціонування залізниці.

Крім цього відповідно до п.4 розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 р. № 318-р суб'єктам управління об'єктами державної власності не допускається прийняття рішень, відповідно до яких може проводитися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих в постійне користування державним підприємствам, установам та організаціям.

Ст. 149 ЗК України встановлено порядок вилучення земельних ділянок згідно якого, вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної та комунальної власності, провадяться для суспільних та інших потреб. Вилучення здійснюється за згодою землекористувача на підставі рішень Кабінету Міністрів України. Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно положення статті 3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» об'єктами управління державної власності є: майно, яке передане державним комерційним підприємствам (даті - державні підприємства), установам та організаціям.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону суб'єктами управління об'єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України: Фонд державного майна України; міністерства та інші органи виконавчої влади (далі - уповноважені органи управління).

Зокрема, п. 28 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» згідно якого, орган управління державним майном зобов'язаний «забезпечувати оформлення прав на земельні ділянки (у разі відсутності необхідних документів) та уточнення меж земельних ділянок державних і казенних підприємств». Тому відчуження земельної ділянки, яка знаходиться в оперативному управлінні та користуванні державного підприємства повинно проводитись тільки за погодженням з органом управляючим майном.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об'єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту. Також ДП «Придніпровська залізниця" регулярно та своєчасно сплачує податок за всю територію смути відведення відповідно до державного акту. Відповідно до ст. 14.1.72. Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Тобто це підтверджує, що користувачем земельної ділянки є саме залізниця.

Позивач просить вилучити земельну ділянку та припинити право постійного користування земельною ділянкою площею 1,1598 га, але дані вимоги є необґрунтованими.

Згідно до ч. 1 ст. 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбачених цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу

Відповідно до ст. 173 Господарського Кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

На підставі п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі позивачем не були підтверджені належними доказами.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані докази, суд відмовляє в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного підприємства Придніпровська залізниця, за участю третьої особи на стороні позивача: Комиш-Зорянська селищна рада Куйбишевського р-ну Запорізької області про вилучення земельної ділянки з постійного користування і припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається повністю на позивача, внаслідок неправильних дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного підприємства Придніпровська залізниця, за участю третьої особи на стороні позивача: Комиш-Зорянська селищна рада Куйбишевського р-ну Запорізької області про вилучення земельної ділянки з постійного користування і припинення права постійного користування земельною ділянкою відмовити.

Суддя Т.Г. Алейникова

Рішення підписане 24.09.2015 р.