КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р. Справа№ 910/11276/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Шевченка Е.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енмарк"

на рішення господарського суду міста Києва від 15.07.2015

у справі № 910/11276/15 (головуючий суддя: Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" Білої Ірини Володимирівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енмарк"

про стягнення 94 718,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.07.2015 у справі № 910/11276/15 позов задоволено повністю, стягнуто відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом - 82 380,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 9 532, 96 грн., пеню 2 335, 42 грн. та штраф - 470,40 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енмарк" подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 15.07.2015 року у справі №910/11276/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що позивачем не було повідомлено платіжні реквізити для оплати по кредитним договором, тому він допустив прострочення, яке спричинило відповідні наслідки, вимога позивача направлялась не на адресу відповідача, тому позивач передчасно звернувся до суду.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енмарк" по справі № 910/11276/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф., Шевченко Е.О.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. у відпустці сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/11276/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Ткаченко Б.О., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду справу № 910/11276/15. Розгляд апеляційної скарги призначений на 05.10.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/11276/15 колегію суддів у складі: головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Синиці О.Ф., Шевченка Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

05.10.2015 позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, повноважних представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, хоча був належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників сторін

Розглянувши матеріали справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів встановила наступне.

01.03.2013 між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Український бізнес банк", як банком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енмарк", як позичальником, укладений кредитний договір №100/Ю (далі - кредитний договір, договір), за умовами якого банк за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 205 860,00 грн. на придбання транспортного засобу для передачі в лізинг на строк з 01.03.2013 по 28.01.2016 зі сплатою 25 % річних. Проценти нараховуються за кожен календарний день за методом "факт/360", тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у місці, але умовно 360 днів у році.

Відповідно до п. 4.2 договору, позичальник зобов'язується, щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок №7334 суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору. У разі, якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Пунктом 4.5 договору встановлено, що, позичальник зобов'язується погасити наданий банком кредит до 28.01.2016 включно згідно з графіком погашення (додаток №1 до договору). Сплачувати суму кредиту на рахунок №7334 з призначенням платежу "погашення заборгованості за кредитним договором №100/Ю від 01.03.2013 без ПДВ". У разі, якщо дата погашення припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Згідно п. 4.6 договору, у разі не виконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього Договору, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 50 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

У пункті 4.7 договору сторони домовились, що кошти у погашення заборгованості направляються в пергу чергу для сплати процентів та комісій за користування кредитом, строк сплати яких настав, потім простроченої заборгованості за кредитом, сума, що залишається, направляється на погашення основної суми кредиту.

На виконання умов договору та згідно заявки відповідача від 07.02.2013 позивач, відповідно до Меморіального ордеру №123 від 01.03.2013, надав відповідачу кредит у розмірі 205 860,00 грн.

Відповідно до п. 5.3 договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків у разі: не погашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком впродовж двох місяців; ухилення від банківського контролю; не дотримання позичальником умов цього договору; несплати позичальником комісій, передбачених кредитним договором; виявлення фактів використання кредиту не за цільовим призначенням; якщо виданий кредит виявиться з будь-яких причин не забезпеченим; відмова позичальника застрахувати заставлене майно по закінченні строку дії договору страхування або у разі відмови застрахувати заставлене майно у страховій компанії, рекомендованій банком. Про намір достроково розірвати кредитний договір та/або вимогу достроково погасити суми кредиту, комісій, неустойок, та збитків, банк письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов'язаний впродовж 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, проценти, комісії, неустойку, передбачені даним договором.

Також, згідно з п.5.4 договору у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки вказані в п. 4.5 договору, банк має право вимагати від позичальника сплатити банку штраф у розмірі 2 % від суми заборгованості (п. 5.4 договору).

Пунктом 5.10 договору встановлено, що, у разі порушення строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п. 4.2, 4.3, 4.5) банк має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня.

Строк дії кредитного договору встановлюється з дня надання кредиту і до повного погашення позичальником усіх зобов'язань за цим договором, згідно п. 8.12 договору.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 25 грудня 2014 року N 844 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.12.2014 №164 щодо виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК" (, МФО 334969). Уповноваженою особою Фонду призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Бобчука Ігоря Петровича.

Постановою Правління Національного банку України від 23.04.2015 № 265 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "Український Бізнес Банк".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.04.2015 № 87, яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Український Бізнес Банк".

Відповідно до Довідки позивача № 14-502/2525 від 27.04.2015 станом на 27.04.2015 заборгованість відповідача за кредитним договором складає: заборгованість по кредиту - 82 380 грн., у т.ч. прострочена заборгованість 23520 грн.; заборгованість за відсотками - 9532,96 грн., у т.ч. прострочена заборгованість - 7620,66 грн., пеня згідно з підпунктом 5.10 Кредитного договору - 2335,42 грн.; штрафні санкції згідно з підпунктом 5.4 Кредитного договору - 470,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наступного.

Внаслідок укладення кредитного договору №100/Ю від 01.03.2013 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Місцевим господарським судом зроблено обґрунтований висновок про те, що оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі - ГК України) як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як роз'яснено в п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", у розгляді питання щодо дострокового повернення кредиту в зв'язку з простроченням виконання боржником свого зобов'язання за кредитним договором господарські суди мають виходити з такого. В силу ч.2 статті 1054 ЦК України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 статті 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права.

Отже, у випадку невиконання позичальником зобов'язання з повернення частини отриманого кредиту, у кредитора виникає право вимоги від боржника дострокової сплати всієї суми заборгованості, а також сплати процентів за користування кредитними коштами.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, в порушення умов кредитного договору відповідач у встановлений строк свого обов'язку з перерахування коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому він вважається таким, що прострочив, відповідно, є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Доводи відповідача про ненадання Уповноваженою особою відповіді на запит відповідача, відхиляються колегією суддів, оскільки умовами кредитного договору визначений рахунок, на який підлягає сплаті сума кредиту і відповідачем не надано доказів перерахування коштів на зазначений рахунок за кредитним договором згідно графіку та не надано доказів сплати процентів за користування такими кредитними коштами, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 23 520,00 грн. та за процентами за користування ними - 7 620,66 грн. Крім того, позивач заявив до стягнення достроково суму кредиту у розмірі 58 860,00 грн. та проценти - 1 912,30 грн., відповідно до п. 5.3 договору.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи відповідача щодо порушення позивачем порядку досудового врегулювання спору, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку, що надсилання претензії відповідно до норм статті 6 Господарського процесуального кодексу України є саме правом, а не обов"язком позивача, а отже доводи апелянта про передчасне звернення позивача із позовом до суду є необґрунтованими.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив повернення грошових коштів в розмірі 82 380,00 грн. (у т.ч. прострочена заборгованість - 23 520,00 грн.) та не сплатив проценти за користування такими кредитними коштами - 9 532, 96 грн. (у т.ч. прострочена заборгованість -7 620, 66 грн.), тобто не виконав свої зобов'язання належним чином.

Враховуючи те, що положеннями кредитного договору встановлено право банку на дострокове стягнення кредиту та відсотків у разі порушення позичальником умов цього договору і судом встановлено факт неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, колегією суддів відхиляються посилання відповідача на відсутність у банку права на дострокове стягнення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором.

Направлення позивачем вимоги №14/502/2199 від 03.04.2015 за адресою: 1103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 11, при тому, що місцезнаходженням відповідача є адреса: 01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 17/52-А, не звільняє відповідача від обов'язку виконувати умови договору та не впливає на право позивача вимагати стягнення заборгованості в судовому порядку.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 82 380,00 грн. - суми заборгованості за кредитом, 9 532,96 грн. - суми заборгованості за нарахованими процентами вірно визнані господарським судом міста Києва обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочення з 06.01.2015 по 26.04.2015 у розмірі 2 303,51 грн. за простроченим основним боргом та з 09.01.2015 по 26.04.2015 - 582,51 за прострочення сплати відсотків за користування кредитом. Крім того, позивач заявив до стягнення в порядку п. 5.4 договору, штраф у розмірі 470,40 грн. розрахований із суми заборгованості - 23 520,00 грн.

Нарахування пені та штрафу відповідає умовам кредитного договору, приписам ст. ст. 216, 218, 232 ГК України, ст. 549 ЦК України, та ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", їх розрахунок є вірним, тому суд першої інстанції, обґрунтовано прийшов до висновку, що ця частина позовних вимог також підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 15.07.2015 у справі № 910/11276/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енмарк" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 15.07.2015 у справі № 910/11276/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/11276/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Е.О. Шевченко

О.Ф. Синиця