ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 923/203/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,
Самусенко С.С. - доповідача,
Татькова В.І.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Макеша"
на рішення та постанову господарського суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року Одеського апеляційного господарського суду від 24 червня 2015 року
у справі№ 923/203/15
господарського судуХерсонської області
за позовомПрокурора Бериславського району Херсонської області в інтересах держави в особі Кіровської сільської ради Бериславського району Херсонської області
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Макеша"
про визнання недійсним договору оренди та зобов'язання повернути майно
за участю представників:
від прокуратури: Збарих С.М., від відповідача: Попов А.С.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року прокурор Бериславського району Херсонської області звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Кіровської сільської ради із позовом до ТОВ "Макеша" з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог про визнання недійсними укладеного між Кіровською сільською радою та ТОВ "Макеша" договору оренди внутрішньогосподарської зрошувальної системи №1 від 03.03.2014 та додаткової угоди від 05.03.2014; зобов`язання ТОВ "Макеша" повернути Кіровській сільській раді комунальне майно - внутрішньогосподарську меліоративну систему від насосної станції довжиною 7,611 км, вартістю 702 462,90 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що спірний договір оренди суперечить чинному законодавству в частині орендної плати та не відповідає законодавчо встановленій формі Типового договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна. Позовна заява містить посилання на ст.ст. 203, 215, 632 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 180, 184, 207 Господарського кодексу України, ст.ст. 10, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995.

Кіровська сільська рада позов прокурора не підтримала.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 23.04.2015 (суддя Гридасов Ю.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 (судді: Поліщук Л.В. - головуючий, Таран С.В., Туренко В.Б.), позовні вимоги задоволено.

Судові рішення мотивовано тим, що сторонами у спірному договорі застосовано Методику розрахунку орендної плати за майно комунальної власності та пропорції її розподілу, затверджену рішенням 30 сесії 6 скликання Кіровської сільської ради №279 від 31.05.2013, у якій використано інші методологічні засади, ніж встановлені у Методиці розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, а саме встановлено занижені мінімальні розміри орендних ставок за використання комунального майна.

Встановивши у договорі розмір орендної плати, виходячи із ставки 1% від грошової оцінки майна, сторони припустились порушення діючого законодавства в частині визначення орендної плати для об`єктів, що перебувають у комунальній власності.

Суди послались на ч.1 п.7 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, за якою розмір річної орендної плати у разі оренди іншого, крім нерухомого, окремого індивідуально визначеного майна, встановлюється за згодою сторін, але не менш як 10 % вартості орендованого майна за результатами незалежної оцінки, а у разі, коли орендарем є суб`єкт малого підприємництва, - не менш як 7 відсотків вартості орендованого майна за результатами такої оцінки.

Не погоджуючись із судовими рішеннями ТОВ "Макеша" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить їх скасувати, прийняти нове рішення про відмову у позові.

У скарзі зазначено, що застосування до спірних правовідносин положень Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, є безпідставним.

В силу вимог ч.2 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" органам місцевого самоврядування надано повноваження щодо визначення розміру орендних ставок.

Також скаржник стверджує, що рішення Кіровської сільської ради про затвердження методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності та пропорції її розподілу та про укладення договору оренди не скасовано.

Скаржник зазначає, що сторонами договору узгоджено всі істотні умови договору оренди, визначені статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Невірне на думку прокурора визначення ставки орендної плати не може бути самостійною та достатньою підставою для визнання недійсним договору, оскільки чинним законодавством передбачено відповідні процедури для внесення відповідних змін до договору.

За доводами касаційної скарги в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що Бериславська районна рада Херсонської області є власником спірного майна.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.09.2015 касаційну скаргу у справі №923/203/15 прийнято до провадження.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.09.2015 розгляд касаційної скарги відкладено.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача та прокуратури, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.09.2011 Бериславською районною радою прийнято рішення №108, згідно якого прийнято безоплатно у спільну власність територіальних громад району із комунальної власності Кіровської сільської територіальної громади внутрішньогосподарську зрошувальну систему та передано останню у безоплатне користування на баланс Кіровській сільській раді.

Рішенням Кіровської сільської ради від 03.11.2011 №119 прийнято в безоплатне користування на баланс внутрішньогосподарську зрошувальну систему, згідно з додатком № 1 до рішення, залишковою вартістю 358330 грн.

29.11.2011 між Бериславською районною радою як позичкодавцем та Кіровською сільською радою як користувачем укладено договір позички внутрішньогосподарської зрошувальної системи, відповідно до пункту 1.1 якого позичкодавцем передано користувачу у безоплатне користування на невизначений строк внутрішньогосподарську зрошувальну систему, складено акт прийому-передачі.

Пунктом 2.2.1 вказаного договору позички Кіровській сільській раді надано право самостійно відповідно до вимог чинного законодавства передавати в оренду об`єкт позички, а пунктом 2.2.2 цього договору сторонами визначено, що 100% орендної плати перераховується користувачу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 03.03.2014 між Кіровською сільською радою як орендодавцем та ТОВ "Макеша" як орендарем укладено договір оренди внутрішньогосподарської зрошувальної системи №1.

Відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору оренди сільською радою передано в строкове платне користування ТОВ "Макеша" частину внутрішньогосподарської меліоративної системи, від насосної станції довжиною 7,611 км для зрошування земельних ділянок.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (зі змінами) та за результатами конкурсу на право оренди майна, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 585,39 грн., та становить 1% від грошової оцінки.

05.03.2014 сторонами укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди, якою пункт 3.1 викладено в наступній редакції: "3.1. Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати комунального майна Кіровської сільської ради, затвердженої рішенням 30 сесії шостого скликання Кіровської сільської ради від 31 травня 2013 року № 279 "Про затвердження методики розрахунку орендної плати комунального майна Кіровської сільської ради" та становить 1 % від грошової оцінки, а за результатами конкурсу на право оренди становить без ПДВ за перший місяць 585,39 грн.".

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки попередніх судових інстанцій про наявність підстав для визнання недійсними спірного договору оренди та додаткової угоди до нього помилковими та передчасними.

Розглядаючи спір, суди повинні були дослідити наявність підстав недійсності правочину, якими відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" наділено органи місцевого самоврядування повноваженнями визначати методику розрахунку орендної плати для об`єктів, що перебувають у комунальній власності на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995.

Як вбачається із встановленого судами, рішенням 30 сесії шостого скликання Кіровської сільської ради від 31.05.2013 №279 затверджено Методику розрахунку орендної плати комунального майна Кіровської сільської ради.

Згідно ч.1 ст.47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За приписами процесуального законодавства рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного законодавства, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права.

Вказаним положенням судові рішення попередніх інстанцій не відповідають.

При оцінці затвердженої рішенням Кіровської сільської ради від 31.05.2013 №279 Методики розрахунку орендної плати комунального майна Кіровської сільської ради господарськими судами попередніх інстанцій не враховано чинність вказаного рішення ради.

Крім того, місцевий господарський суд послався на відсутність підстав для застосування вказаної Методики, затвердженої рішенням Кіровської сільської ради від 31.05.2013 №279, оскільки у ній йдеться лише про нерухоме майно комунальної власності Кіровської сільської ради.

Втім, судам необхідно належним чином дослідити умови Методики розрахунку орендної плати комунального майна Кіровської сільської ради, зокрема, додаток 1 до методики щодо орендних ставок, в якій згадується таке майно, як зрошувальна система.

Суди не дослідили належним чином всі докази у справі, що стосуються встановлення обставин, зокрема, поза увагою суду залишилися рішення 48 сесії 6 скликання Кіровської сільради від 20.03.2015.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

Згідно ч.1 п.3 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги скасовує рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції і направляє справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене, уважно дослідити, чи розповсюджуються положення затвердженої органом місцевого самоврядування у відповідності до ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" методики на відносини щодо оренди спірного майна, встановити наявність/відсутність підстав для визнання спірного договору та додаткової угоди до нього недійсними.

На підставі встановленого та з урахуванням норм права, які підлягають застосуванню у цих правовідносинах, суду першої інстанції слід прийняти справедливе і законне рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Макеша" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 23.04.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 у справі №923/203/15 скасувати.

Справу №923/203/15 передати до господарського суду Херсонської області на новий розгляд.

Головуючий суддя І. Плюшко

Судді: С. Самусенко

В. Татьков