ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 911/3172/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Шаргала В.І,

суддів Мачульського Г.М., Прокопанич Г.К.,

за участю представників сторін:

позивача Варданяна А.А. дов. №21 від 14.09.15

відповідача Сергієнка О.П. дов. №23/09-1 від23.09.15

3-тіх осіб 1. не з'явився

2. Тищенка А.В. дов. №91-22/664 від 02.06.15

прокурора Клюге Л.М. - прокурора відділу Генпрокуратури України

розглянувши касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" та Першого заступника прокурора Київської області

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015

у справі №911/3172/14 Господарського суду Київської області

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

до Приватного акціонерного товариства "Пласт"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

2) Кабінет Міністрів України

за участю Прокурора Київської області

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Пласт" (відповідач) про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 05.03.2014р. №272-14.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що спірний договір укладений з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, ст. 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності від 21.09.2006 р. №185-V та Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296), оскільки його укладення не було погоджено з Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.08.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2014, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач не є державним підприємством в розумінні змісту ст. 73 Господарського кодексу України, тому наведені позивачем обґрунтування позовних вимог не дають підстав для визнання спірного договору недійсним.

Разом з тим, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2914 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

У розгляді справи апеляційним господарським судом брав участь прокурор Київської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 вищезазначені судові рішення скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, залучено Кабінет Міністрів України.

Прийнятим за результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Київської області від 05.03.2015 (суддя Антонова В.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015 (судді: Синиця О.Ф., Зеленін В.О., Ткаченко Б.О.), в позові відмовлено з тих же підстав, що і при попередньому розгляді справи.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" та Перший заступник прокурора Київської області звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просять їх скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати спірний договір недійсним.

У відзиві на касаційні скарги відповідач Приватне акціонерне товариство "Пласт" просить касаційні скарги залишити без задоволення, а постановлені у справі рішення та постанову - без змін, як законні та обґрунтовані.

Розглянувши касаційні скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено:

05.03.2014 між Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (позивач) та Приватним акціонерним товариством "ПЛАСТ" (відповідач) було укладено договір про спільну діяльність №272-14.

Відповідно до умов п.1.1. укладеного договору сторони зобов'язалися спільно діяти без створення юридичної особи шляхом об'єднання своїх вкладів та зусиль в сфері видобутку постачання і транспортування нафти, газу і газового конденсату для досягнення наступних спільних господарських цілей: кооперації і координації спільних зусиль в здійсненні заходів щодо геологічного вивчення нафтогазоносних надр, дослідно-промислової та промислової розробки родовищ нафти і газу, видобутку та переробки нафти, газу і газового конденсату, реалізації газу, газового конденсату, а також з метою об'єднання матеріальних, фінансових, інтелектуальних та інших ресурсів сторін, направлених на використання передових технологічних засобів, для інтенсифікації видобутку і експлуатації родовищ, забезпечення виконання вимог безпеки праці, охорони надр і навколишнього середовища; одержання прибутку.

Пунктом 2.2. договору №272-14 передбачено, що спільна діяльність сторін буде здійснюватися відповідно до програми спільної діяльності та бюджету спільної діяльності, в яких сторони визначатимуть детальний зміст, порядок, строки та інші умови спільної діяльності.

Згідно з п. 4.1. договору №272-14 сторони договору погодили, що для досягнення цілей, що є предметом цього договору спільної діяльності, учасники роблять внески в спільну діяльність в формі грошей, майна, прав користування майном, професійних і інших знань, навичок і умінь, а також ділової репутації та ділових зв'язків.

Пунктом 4.2. договору №272-14 встановлено, що відповідач (сторона-1 за договором) вносить у спільну діяльність грошовий внесок; вартість внеску відповідача в період дії даного договору на цілі спільної діяльності складає 71 640 000,00 грн.

Пунктом 4.3. договору №272-14 визначено, що позивач (сторона-2 за договором) вносить у спільну діяльність право користування об'єктами Архангельського газового родовища - виробничий комплекс "Блок-кондуктор-1", виробничий комплекс "Центральна технологічна платформа-7", а також право користування об'єктами Стрілкового газового родовища; вартість внеску позивача в період дії даного договору на цілі спільної діяльності складає 47 760 000,00 грн., з урахуванням вартості свердловин.

Пунктами 4.4., 4.5. договору №272-14 передбачено, що частка відповідача складає 60% та частка позивача складає 40%.

Згідно з актом №1 від 05.03.2014 р. про внески в спільну діяльність до договору про спільну діяльність від 05.03.2014 р. №272-14, сторони внесли до спільної діяльності наступні внески: відповідач вніс до спільної діяльності грошові внески в розмірі 71 640 000,00 грн., позивач вніс до спільної діяльності право користування об'єктами Архангельського газового родовища: виробничий комплекс "Блок-кондуктор-1", виробничий комплекс "Центральна технологічна платформа-7" та об'єкти Стрілкового газового родовища вартістю 47 760 000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що спірний договір укладено всупереч вимогам Закону України "Про управління об'єктами державної власності" та положень Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статному капіталі яких частка держави перевищує 50%, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296, без погодження з Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України "Про управління об'єктами державної власності" об'єктами управління державної власності є, зокрема, корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 утворено Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України", а згідно з додатком 1 до названої постанови "Перелік державних підприємств, на базі яких утворюються державні акціонерні товариства, 100 відсотків акцій яких передаються до статутного фонду Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", 100 відсотків акцій позивача передані до статутного капіталу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Колегія вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій з урахуванням встановлених обставин справи, мотивовано, з посиланнями на норми Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про управління об'єктами державної власності", "Про акціонерні товариства", "Про цінні папери та фондовий ринок", положення Статутів позивача та Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" прийшли до вірного висновку про необґрунтованість заявлених позивачем підстав визнання договору недійсним і постановили рішення про відмову у позові.

Посилання у касаційних скаргах на інші обставини не дають підстав для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки ці обставини не заявлялися позивачем як підстави визнання договору недійсним, не розглядалися судом першої інстанції, і позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовними вимогами з цих підстав.

З урахуванням викладеного, колегія не знаходить підстав для задоволення касаційних скарг і скасування постановлених у справі судових рішень.

Керуючись ст.ст. 85, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" та Першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015 у справі №911/3172/14 - без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва; 38004897 - код отримувача; ГУ ДКСУ у м.Києві - банк отримувача; 820019 - код банку отримувача; 0007 - рахунок отримувача) відстрочений судовий збір у розмірі 852 (вісімсот п'ятдесят дві) грн. 60 коп. за подання до суду касаційної інстанції касаційної скарги.

Доручити Господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Шаргало В.І.
Судді Мачульський Г.М.
Прокопанич Г.К.