КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа№ 910/16673/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 21.09.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБУДІНВЕСТ» на рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2014 року

у справі № 910/16673/14 (головуючий суддя Літвінова М.Є., судді Босий В.П.,

Полякова К.В.)

за позовом Національного банку України в особі Головного управління

Національного банку України по м. Києву і Київській області

до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБУДІНВЕСТ»

третя особа публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»

про звернення стягнення на предмет іпотеки у розмірі 82 252 140,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.11.2014 року по справі № 910/16673/14 позовні вимоги Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБУДІНВЕСТ», третя особа публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки у розмірі 82 252 140,12 грн. - задоволено повністю. Також, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБУДІНВЕСТ» в дохід Державного бюджету України 73 080,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 03.11.2014 року ТОВ «ІНБУДІНВЕСТ» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2014 року по справі № 910/16673/14 скасувати та прийняти нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБУДІНВЕСТ» на рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2014 року прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції за клопотанням ТОВ «ІНБУДІНВЕСТ» ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 року у даній справі № 910/16673/14 для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи було призначено будівельно-технічну експертизу проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження по справі.

В зв'язку проведенням призначеної судом експертизи та наданням Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз висновку експерта № 8/15-42/8127/15-42 від 10.07.2015 року, ухвалою апеляційного господарського суду провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду.

З вказаного висновку судового експерта вбачається, що станом на час проведення вказаної експертизи, дійсна ринкова вартість об'єкту нерухомого майна, а саме - нежилих приміщень (в літ. К), загальною площею 476,80 кв.м., які складаються з групи нежилих приміщень №№ 1, 1а, 1б (в літ. К), що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хорива, 55; та нежилі приміщення (в літ. К), загальною площею 519,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хорива, 55, в цінах на 22 червня 2015 року становить 46 147 912,70 грн.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представники ТОВ «ІНБУДІНВЕСТ» надали суду свої пояснення по справі в яких, підтримали подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просили суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представники Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області також надали суду свої пояснення по справі в яких заперечили проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною та просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 03.11.2014 року. При цьому, у судовому засіданні 21.09.2015 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про призначення у даній справі повторної судової оціночно-будівельної експертизи проведення якої доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. Представник позивача, обґрунтовуючи заявлене клопотання послався на те, що висновок зроблений судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз не відображає реальну вартість нерухомого майна.

Представник публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» також надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, та таким, що винесене без порушення норм матеріального та процесуального права. Щодо заявлено позивачем клопотання про призначення повторної судової експертизи, представник третьої особи просив вирішити на розсуд суду. При цьому зазначив, що судовою практикою не забороняється зазначати у резолютивній частині судового рішення при звернення стягнення на предмет іпотеки саме спосіб реалізації нерухомого майна без визначення конкретної суми вартості майна. Тобто, при здійсненні реалізації майна під час виконання рішення суду державним виконавцем проводиться оцінка майна, крім того, через шість місяців робиться переоцінка майна, та може бути здійснено рецензування як зробленої оцінки при виконанні рішення так і рецензування оцінки майна що була визначена за результатами проведеної у даній справи судової експертизи. Представник скаржника не заперечив проти проведення повторної судової експертизи.

Так, заслухавши пояснення представників сторін щодо заявленого клопотання про призначення у даній справі повторної судової експертизи, судова колегія апеляційного господарського суду відмовляє в її задоволенні, оскільки, визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, запропоноване позивачем у позовній заяві, не порушує прав сторін іпотечного договору. Таке визначення початкової ціни не суперечить вимогам закону та не поодиноко застосовується у судовій практиці (пункт 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»; постанова Вищого господарського суду України від 25.02.2014 у справі № 5017/2309/2012), оскільки враховує інтереси й іпотекодавця, і іпотекодержателя, а також уникає затягуванню справи.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, та у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України строк розгляду справи за клопотанням сторін вже продовжувався.

Крім того, судом апеляційної інстанції вже призначалася судова експертиза та судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз був наданий висновок про ринкову вартість спірного об'єкту нерухомого майна. Даний висновок є дійсним на протязі шести місяців та у разі потреби, може бути здійснено його рецензування. Звертаючись з клопотання про призначення у даній справі повторної експертизи, позивач не обґрунтував та не навів суду підстав для її проведення та не зазначив в чому саме полягає неповнота та неточність висновку експерта № 8/15-42/8127/15-42 від 10.07.2015 року, що був складений за результатами проведеної експертизи призначеної ухвалою апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2014 року по справі № 910/16673/14 слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 04.06.2009 року між Національним банком (кредитор) та ПАТ «Брокбізнесбанк» (позичальник) було укладено кредитний договір №20/09/5, відповідно до якого позивач надав ПАТ «Брокбізнесбанк» кредит у межах відкритої невідновлювальної кредитної лінії у сумі 700 000 000 грн., на строк з 04.06.2009 року по 11.02.2015 року, під 16,5% річних на період з 04.06.2009 року по 20.02.2010 року, та з 21.02.2010 року по 06.04.2010 року - 11,56 % річних, з 07.04.2010 року по 08.06.2010 року - 12,25 % річних, з 09.06.2010 року по 08.07.2010 року - 11,5 % річних, з 09.07.2010 року по 10.08.2010 року - 10,5 % річних, з 11.08.2010 року по 22.03.2012 року - 9,75 % річних, з 23.03.2012 року по дату погашення кредиту встановлюється на рівні 9,5 % річних, з урахуванням додаткових договорів, які в подальшому були укладені між сторонами кредитного договору та які наявні в матеріалах справи.

Відповідно до додаткових договорів сторони, зокрема, змінювали розмір кредитної лінії, продовжували строк повернення кредиту, змінювали процентну ставку, встановлювали графік повернення кредиту та додаткові забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань.

Так, додатковою угодою № 8 від 30.04.2013 року до кредитного договору передбачено, що позивач надає ПАТ «Брокбізнесбанк» кредит на суму 429340000 грн. на строк з 04.06.2009 року по 11.02.2015 року (кінцева дата повернення кредиту), з графіком погашення кредиту (починаючи з 09.08.2013 року), встановленим у пункті 1.1 цієї додаткової угоди № 8, та з процентними ставками від 9,5% до 16,5% (у визначені в угоді періоди).

Таким чином, судова колегія вважає, що факт видачі Національним банком кредитних коштів ПАТ «Брокбізнесбанк» у межах встановленого ліміту підтверджується виписками з позичкових рахунків позичальника, оборотно-сальдовою відомістю, а також не заперечується представниками сторін. Тобто, позивач, як кредитор, виконав свої зобов'язання перед ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою (штрафом, пенею), а також заставою.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, порушення зобов'язання є підставою для застосування до правопорушника правових наслідків, встановлених договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, в порушення умов пунктів 2.3.1 та 2.3.3 кредитного договору ПАТ «Брокбізнесбанк» не повернуто Національному банку прострочену заборгованість за кредитом, прострочено повернення процентів за користування, не сплачено пеню за простроченими процентами.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Правління Національного банку України від 28.02.2014 року № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 року № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 11.06.2014 року № 45 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, за позивачем станом на 07.07.2014 року обліковувалось 77 904 218,17 грн. непогашеного кредиту. Крім того, за період з 01.02.2014 року до 10.06.2014 року позивачем на підставі та з дотриманням умов кредитного договору були нараховані ПАТ «Брокбізнесбанк» проценти за користування кредитними коштами в загальній сумі 4 366 608,78 грн., з яких 10.02.2014 року було сплачено лише 20 958,90 грн. Таким чином, станом на 07.07.2014 року непогашена сума процентів склала 4 345 649, 88 грн.

Також, як вірно зазначив місцевий господарський суд, позивачем за період з 28.02.2014 року по 02.03.2014 року (за 3 дні, тобто до дати запровадження (03.03.2014 року) тимчасової адміністрації в ПАТ «Брокбізнесбанк») на суму прострочених процентів (2 126 429,91 грн.) на підставі пункту 2.2.4 кредитного договору була нарахована пеня на загальну суму 2 272,07 грн.

Так, здійснивши перевірку розрахунку процентів за користування кредитом, судова колегія апеляційного господарського суду вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, наданий позивачем розрахунок відповідає порядку нарахування процентів передбаченому кредитним договором, зроблений за процентними ставками, які були передбачені сторонами в кредитному договорі (з урахуванням внесених додатковими угодами змін), а також відображає сплату процентів здійснену відповідачем у зазначений період). При цьому, судом враховано, що нарахування процентів здійснено до дати призначення уповноваженої особи Фонду з ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк».

Крім того, перевіривши розрахунок пені, судова колегія апеляційного господарського суду також вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає нормам чинного законодавства (зокрема вимогам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», частини 6 статті 232 та частини 2 статті 343 ГК України, пункту 3 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), матеріалам справи та умовам кредитного договору. При цьому, як відповідачем так і ПАТ «Брокбізнесбанк» розрахунок не оспорений.

Таким чином, за ПАТ «Брокбізнесбанк» обліковується заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 82 252 140,12 грн., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 77 904 218,17 грн., заборгованості за процентами у сумі 4 345 649,88 грн. та пені за простроченими процентами у сумі 2 272,07 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що з метою забезпечення виконання ПАТ «Брокбізнесбанк» своїх зобов'язань за кредитним договором (основного зобов'язання) між Національним банком (іпотекодержатель) та ТОВ «Інбудінвест» (іпотекодавець; майновий поручитель) було укладено іпотечний договір від 18.03.2010 року, предметом іпотеки за яким є нежилі приміщення (в літ. К), загальною площею 476,80 кв.м., які складаються з групи нежилих приміщень №№1, 1а, 1б (в літ. К), нежилі приміщення (в літ. К), загальною площею 519,2 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Хорива, буд. 55.

До договору іпотеки сторони уклали договір №2 від 22.04.2010, договір №2 від 09.02.2011 року, про внесення змін та доповнень до іпотечного договору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 статті 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що Національним банком відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» було надіслано товариству письмову вимогу від 12.03.2014 року № 06-104/4019 про усунення порушення умов кредитних договорів. Проте, як на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, відповідач свої зобов'язання, забезпечені іпотечним договором, не виконав, грошових коштів на користь Національного банку не перерахував.

Враховуючи, що за наслідком відкликання банківської ліцензії термін виконання всіх грошових зобов'язань ПАТ «Брокбізнесбанк» вважається таким, що настав, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», пункту 15.8 Іпотечного договору Національний банк отримав право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач надав суду звіт Всеукраїнської громадської організації «Асоціація фахівців оцінки» (сертифікат №13183/12 від 04.04.2012, свідоцтво №1963 від 17.12.2004, кваліфікаційний сертифікат №00108-х від 09.06.2001, посвідчення МФ№730-ПК від 01.03.2013 року) про незалежну оцінку вартості нерухомого майна - нежитлових приміщень (літера К) загальною площею 996 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Хорива, 55, що належить ТОВ «Інбудінвест», відповідно до якого станом на 01.01.2014 року ринкова вартість об'єкта оцінки складає 59 147 000,00 грн.

Крім того, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції за клопотанням ТОВ «ІНБУДІНВЕСТ» ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 року у даній справі № 910/16673/14 для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи було призначено будівельно-технічну експертизу проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження по справі.

На вирішення судовим експертам було поставлене питання щодо вартості спірного майна. Так, висновку судового експерта № 8/15-42/8127/15-42 від 10.07.2015 року вбачається, що станом на час проведення вказаної експертизи, дійсна ринкова вартість об'єкту нерухомого майна, а саме - нежилих приміщень (в літ. К), загальною площею 476,80 кв.м., які складаються з групи нежилих приміщень №№ 1, 1а, 1б (в літ. К), що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хорива, 55; та нежилі приміщення (в літ. К), загальною площею 519,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хорива, 55, в цінах на 22 червня 2015 року становить 46 147 912,70 грн.

Таким чином, досліджуючи, як звіт Всеукраїнської громадської організації «Асоціація фахівців оцінки» про незалежну оцінку вартості нерухомого майна наданий позивачем, так і висновок судового експерта № 8/15-42/8127/15-42 від 10.07.2015 року, судова колегія апеляційного господарського суду враховує, що визначена вартість предмета іпотеки вже не може вважатись реальною (ринковою) вартістю станом на момент вирішення спору. Судова колегія зазначає, що в теперішній час в Україні нестабільна економічна ситуація та курсові коливання, а тому визначення вартості майна може порушити права іпотекодержателя при здійсненні реалізації майна під час виконання рішення суду. Судова колегія вважає за доцільне здійснювати оцінку майна при фактичній реалізації майна державним виконавцем на час проведення виконавчих дій. Такий спосіб оцінки та реалізації майна, беручи до уваги вказані обставини, буде законним, об'єктивним та таким, що враховує інтереси й іпотекодавця, і іпотекодержателя. Крім того, в разі потреби, на звіт про оцінку майна може бути здійснено рецензування.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку по справі та задовольнив позов, способом визначеним позивачем, а саме, що продаж предмета іпотеки повинен відбуватися шляхом проведення прилюдних торгів, із початковою ціною реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та направлення коштів отриманих від цієї реалізації на погашення заборгованості за кредитним договором, що є предметом розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2014 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБУДІНВЕСТ» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні клопотання Національного банку України про призначення у даній справі № 910/16673/14 повторної судової оціночно-будівельної експертизи - відмовити.

2. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБУДІНВЕСТ» на рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2014 року у справі № 910/16673/14 залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2014 року у справі № 910/16673/14 залишити без змін.

4. Матеріали справи № 910/16673/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 28.09.2015 року