РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015Справа №910/25834/14

За позовом ГСХ ТРЕЙДМАРКС ЛІМІТЕД

до 1. Державної служби інтелектуальної власності України

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський

вино-коньячний завод"

3-тя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору,

на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська

дистрибуційна компанія"

про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Тищенко О.Ю. за дов. № 243 від 02.06.2014 р.;

від відповідача 1 Ресенчук В.М. за дов. № 1-8/8570 від 21.11.2014 р.;

від відповідача 2 Ципляк П.С. за дов. № б/н від 12.05.2015 р.;

Карпенко О.С. за дов. № б/н від 20.08.2014 р. ;

від третьої особи Кіляров А.В. за дов. № б/н від 26.06.2015 р.

СУТЬ СПОРУ:

Компанія ГСХ ТРЕЙДМАРКС ЛІМІТЕД звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" про визнання недійсним свідоцтва України № 180979 на знак для товарів і послуг.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем 1 зареєстровано свідоцтво України № 180979 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1", що належить відповідачеві 2.

Однак, позивач вважає, що свідоцтво України № 180979 на знак для товарів і послуг є таким, що не відповідає умовам надання правової охорони, а отже таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки знак за даним свідоцтвом є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаками для товарів і послуг позивача, що є підставою для відмови в наданні правової охорони на спірний знак відповідно до чинного національного законодавства України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.11.2014 р. порушено провадження у справі №910/25834/14, призначено справу до розгляду на 10.12.2014 р.

09.12.2014 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача 2 відзив на позов, відповідно до якого останній заперечує проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

У судовому засіданні 10.12.2014 р. представник відповідача 2 усно заявив клопотання про зупинення провадження у справі, в свою чергу представник позивача подав суду клопотання про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні 10.12.2014 р. оголошено перерву до 17.12.2014 р.

16.12.2014 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача 2 клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно до якого останній просить суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі № 804/9962/13-а про визнання заявки такою, що відповідає вимогам правової охорони, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії та постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду в справі № 804/20227/14 про дострокове припинення дії свідоцтв України на торговельну марку "Древньокиївська" № НОМЕР_1, № 64998 та зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України опублікувати в офіційному бюлетені "Промислова власність" інформацію про дострокове припинення дії свідоцтв України на торговельну марку "Древньокиївська" № НОМЕР_1, 64998.

У судовому засіданні 17.12.2014 р. представник позивача підтримав подану разом із позовною заявою заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована необхідністю вжиття у даній справі заходів до забезпечення позову з метою запобігання ускладненню виконання рішення суду шляхом:

- заборони Державній службі інтелектуальної власності України (03035, м. Київ, вул. Урицького, 45, ідентифікаційний номер 37552556) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, пов'язані зі зміною особи власника (власників) знака для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України № 180979 від 27.01.2014 року.

- заборони Державній службі інтелектуальної власності України (03035, м. Київ, вул. Урицького, 45, ідентифікаційний номер 37552556) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі приймати відмову від прав на свідоцтво України № 180979 від 27.01.2014 року на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1".

- заборони Державній службі інтелектуальної власності України (03035, м. Київ, вул. Урицького, 45, ідентифікаційний номер 37552556) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, пов'язані з видачею ліцензії на використання знака для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України № 180979 від 27.01.2014 року.

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино- коньячний завод" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. М.Малиновського, б. 14-А; ідентифікаційний номер 35112619) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі передавати іншим особам повністю чи частково виключні майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України № 180979 від 27.01.2014 року.

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино- коньячний завод" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. М.Малиновського, б. 14-А; ідентифікаційний номер 35112619) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі здійснювати дії (подавати заяви, клопотання тощо), пов'язані з внесенням до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг будь-яких змін, пов'язаних зі зміною особи власника (власників) знака для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України № 180979 від 27.01.2014 року.

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино- коньячний завод" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. М.Малиновського, б. 14-А; ідентифікаційний номер 35112619) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі відмовлятися від прав на свідоцтво України № 180979 від 27.01.2014 року на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1".

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино- коньячний завод" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. М.Малиновського, б. 14-А; ідентифікаційний номер 35112619) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі укладати з будь-якими особами ліцензійні договори на використання знака для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України № 180979 від 27.01.2014 року.

Розглянувши у судовому засіданні 17.12.2014 р. заяву про забезпечення позову, заслухавши доводи та заперечення учасників судового процесу, суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню, у зв'язку з чим ухвалою суду від 17.12.2014 р. у даній справі вжито заходи до забезпечення позову на підставі ст. 67 ГПК України.

Крім того, розглянувши у судовому засіданні 17.12.2014 р. клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у даній справі, суд вирішив за необхідне зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду України у справі № 804/9962/13-а, з підстав того, що правова підстава чинності оспорюваного свідоцтва є предметом оскарження та судового розгляду справи за апеляційною скаргою іншим судом, а отже у випадку її задоволення підстави звернення до суду з даним позовом перестануть існувати. За таких обставин, клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі підлягає задоволенню з наведених підстав.

За таких обставин, ухвалою суду 17.12.2014р. зупинено провадження у справі №910/25834/14 до набрання законної сили постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду України у справі № 804/9962/13-а за апеляційною скаргою компанії ГСХ ТРЕЙДМАРКС ЛІМІТЕД на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2013 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" до Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа Державне підприємство "Український інститут промислової власності" про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії. Також, зобов'язано сторін поінформувати суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження.

02.02.2015р. відділом діловодства суду від відповідача 2 одержано клопотання про відновлення провадження у справі №910/25834/14.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що обставини, що зумовили зупинення провадження у справі усунуті, зокрема, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015р. по справі №804/9962/13-а апеляційна скарга Компанії "ГСХ ТРЕЙДМАРКС ЛІМІТЕД" була залишена без задоволення, а Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2013р. залишена без змін. На підтвердження зазначеного, позивачем надано копію ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015р. по справі №804/9962/13-а.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

За таких обставин, ухвалою суду від 14.02.2015 р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 04.03.2015 р.

04.03.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача 2 пояснення по суті спору із викладеними запереченнями проти заявлених позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання 04.03.2015 р. не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Натомість 04.03.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача клопотання про перенесення розгляду справи ц зв'язку з неможливістю єдиного представника прибути у судове засідання. Дане клопотання судом задоволено.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника позивача, невиконанням вимог ухвали суду, суд відповідно до ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 16.03.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

16.03.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача пояснення по суті спору, у яких позивач наполягає на задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши у судовому засіданні 16.03.2015 р. клопотання позивача про призначення судової експертизи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про необхідність його задоволення та призначення судової експертизи у справі № 910/25834/14.

Ухвалою суду від 16.03.2015 р. призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено атестованому судовому експертові ОСОБА_7.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

За таких обставин, провадження у справі № 910/25834/14 підлягає зупиненню на час проведення судової експертизи.

Ухвалою суду від 16.03.2015 р. зупинено провадження у справі № 910/25834/14 до надання висновків судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено атестованому судовому експерту ОСОБА_7.

09.09.2015 р. відділом діловодства суду одержано від експерта ОСОБА_7 супровідний лист від 09.09.2015р., в додатках до якого міститься Висновок експерта № 4/2015 за результатами проведення експертизи об'єктів інтелектуальної власності по справі № 910/25834/14.

Також, даним супровідним листом експертом повернуто матеріали господарської справи № 910/25834/14.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України, після усунення обставин, що зумовили зупинення справи, господарський суд поновив провадження у справі про що виніс відповідну ухвалу від 14.09.2015 р. та призначив розгляд справи на 21.09.2015 р.

21.09.2015 р. у судовому засіданні представник позивача надав суду клопотання про залучення 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія", оскільки 27.07.2015 р. відбулася реєстрація переходу права власності на знаки для товарів і послуг України за свідоцтвами № НОМЕР_1 та 64998, у зв'язку з чим, новими власниками яких є спільно ГСХ ТРЕЙДМАРКС ЛІМІТЕД та Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія".

У судовому засіданні представник ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" також подав суду клопотання про залучення останнього, як 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Розглянувши у судовому засіданні 21.09.2015 р. клопотання позивача та ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, суд дійшов висновку про необхідність їх задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача та представника ТОВ "Українська дистрибуційна компанія", викладені у клопотаннях про залучення третьої особи, а отже з метою з'ясування в повному обсязі всіх обставин справи, суд вважає за необхідне залучити Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Також, у судовому засіданні 21.09.2015 р. представником позивача надано суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У зв'язку з залученням до участі у справі 3-тьої особи, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 28.09.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 28.09.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2012 року ТОВ «Сімферопольський вино-коньячний завод» було подано до Державної служби інтелектуальної власності України заявку № m 2012 11372 про реєстрацію позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» в якості знака для товарів і послуг відносно товарів 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг «алкогольні напої (крім пива)» .

12.04.2013р. відповідач 1 направив відповідачу 2 повідомлення № 17077 про можливу відмову у реєстрації знаку за заявкою № m 2012 11372 відносно усього переліку товарів і/або послуг. Відповідно до відомостей, що містилися у вказаному повідомленні, позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» не може бути зареєстровано в якості знака для товарів і послуг з таких підстав:

- для частини товарів 33 класу, а саме: «водка», зазначених у наведеному у матеріалах заявки переліку, заявлене позначення є схожим настільки, що його можна сплутати з комбінованим знаком «ІНФОРМАЦІЯ_1» (текстовий символ виконаний авторським шрифтом літерами кирилиці), раніше зареєстрованим в Україні на ім'я ОСОБА_8 (заявка 148578 від 20.12.1991р., свідоцтво № НОМЕР_1 від 30.06.1994р.) щодо споріднених товарів.

- для частини товарів 33 класу, а саме: «Алкогольні напої, крім пива та горілки» зазначених у наведеному у матеріалах заявки переліку, заявлене позначення є схожим настільки, що його можна сплутати зі словесним знаком «ДРЕВНЬОКИЇВСЬКА», раніше зареєстрованим в Україні на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ІНТЕРНАЦІОНАЛЬНА КОРПОРАЦІЯ» (заявка № 200500183 від 14.01.2005р., свідоцтво № 64998 від 15.08.2006р.) щодо споріднених товарів.

05.06.2013 року Державною службою інтелектуальної власності України було прийнято висновок про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи заявки № m 2012 11372. Висновок, затверджений Державною службою інтелектуальної власності України, набув статусу рішення про відмову в реєстрації знака, про що зазначалось в самому висновку.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа без самостійних вимог - Державне підприємство "Український інститут промислової власності", в якому просило суд:

- визнати заявку № m 2012 11372 від 05.07.2012 року про реєстрацію знака для товарів та послуг такою, що відповідає вимогам правової охорони;

- визнати протиправним рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову в реєстрації знака для товарів та послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року;

- скасувати рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову в реєстрації знака для товарів та послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року;

- зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України видати рішення про реєстрацію знаку для товарів і послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року;

- зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України здійснити державну реєстрацію знаку для товарів і послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2013 р. у справі № 804/9962/13-а, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 р., адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" до Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа без самостійних вимог - Державне підприємство "Український інститут промислової власності" про визнання заявки такою, що відповідає вимогам правової охорони, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі: визнано заявку № m 2012 11372 від 05.07.2012 року про реєстрацію знака для товарів та послуг такою, що відповідає вимогам правової охорони; визнано протиправним рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову в реєстрації знака для товарів та послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року; скасовано рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову в реєстрації знака для товарів та послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року; зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України видати рішення про реєстрацію знаку для товарів і послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року; зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України здійснити державну реєстрацію знаку для товарів і послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року.

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2013 р. у справі № 804/9962/13-а, яка набрала законної сили, Державною службою інтелектуальної власності України було здійснено реєстрацію знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» та видано свідоцтво України № 180979 від 27.01.2014 р. (публікація про видачу свідоцтва була здійснена 27.01.2014 р. в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 2) для товарів 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг «алкогольні напої (крім пива)».

Позивач в свою чергу станом на час розгляду спору спільно з Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» (третя особа) є власником знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 30.06.1994 р., виданого відносно товарів 33 класу МКТП «водка», а також знаку для товарів і послуг «ДРЕВНЬОКИЇВСЬКА» за свідоцтвом України № 64998 від 15.08.2006 р., зареєстрованого відносно товарів в тому числі 33 класу МКТП «алкогольні напої, крім пива та горілки», що підтверджується випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг станом на 23.09.2015 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 від 27.01.2014 р. є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаками для товарів і послуг за свідоцтвами № НОМЕР_1 від 30.06.1994 р. та № 64998 від 15.08.2006 р., співвласником яких є позивач, що не відповідає умовам надання правової охорони згідно Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг". За таких обставин, позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво України № 180979 від 27.01.2014 р. та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відповідні зміни до реєстру та опублікувати про це відомості в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Відповідач 1 зазначав, що реєстрацію спірного знаку здійснено на підставі рішення суду, а саме постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2013 р. у справі № 804/9962/13-а, яка набула чинності, натомість 05.06.2013 року відповідачем 1 було прийнято висновок про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи заявки № m 2012 11372.

Відповідач 2 у поданому відзиві на позов заперечив проти позову з підстав того, що питання відповідності позначення за свідоцтвом України № 180979 від 27.01.2014 р. умовам надання правової охорони вже було предметом дослідження Дніпропетровським окружним адміністративним судом. Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2013 р. у справі № 804/9962/13-а зокрема скасовано рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову в реєстрації знака для товарів та послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року, зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України видати рішення про реєстрацію знаку для товарів і послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року, зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України здійснити державну реєстрацію знаку для товарів і послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року.

Окрім того, відповідач 2 вказує на добросовісне використання ним свого знаку зокрема шляхом розроблення рецептур та технологічних інструкцій товару - горілки особливої «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Таким чином, відповідач 2 вважає, що метою позивача є цілеспрямований намір використовувати вже комерціалізований об'єкт інтелектуальної власності відповідача 2.

За наведених обставин, відповідач 2 просить суд відмовити в задоволенні позову.

3-тя особа позов підтримала з підстав зазначених позивачем.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення учасників судового процесу, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України, позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про наявність у позивача прав та підстав для звернення до суду з даним позовом.

До відносин, пов'язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч. 2 ст. 154 ГК України).

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 ГК України та ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Відповідно до ст. 492 ЦК України, торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Право інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом у випадках і порядку, передбачених законом (ч. 1 ст. 157 ГК України, ч. 1 ст. 494 ЦК України).

Згідно з п. 3 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» від 23.12.1993 р. відповідність знаків умовам їх реєстрації визначається згідно з законодавством, що діяло на дату подання заявки.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтва № 180979, заявка № m2012 11372 на реєстрацію знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» була подана відповідачем 2 до відповідача 1 05.07.2012 р.

Таким чином, на дату подання заявки № m2012 11372 на реєстрацію знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» (05.07.2012 р.) чинною була редакція Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 10.04.2008 р.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15.12.1993 р. № 3689-ХІІ в редакції від 10.04.2008 р., чинній на дату подання вищезазначеної заявки (05.07.2012 р.), правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 6 «Підстави для відмови в наданні правової охорони» Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Позивач вважає, що знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими на ім'я іншої особи для таких самих та споріднених з ними товарів і послуг, а саме зі знаками «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 30.06.1994 р. та «ДРЕВНЬОКИЇВСЬКА» за свідоцтвом України № 64998 від 15.08.2006 р., що належать станом на час розгляду спору позивачу та третій особі спільно.

При цьому, суд звертає увагу на те, що 05.06.2013 року Державною службою інтелектуальної власності України було прийнято висновок про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи заявки № m2012 11372 на реєстрацію спірного знаку для товарів і послуг.

Відповідачем 2 було оскаржено вказане рішення Державної служби інтелектуальної власності України до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

За результатами розгляду справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" до Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа без самостійних вимог - Державне підприємство "Український інститут промислової власності" про визнання заявки такою, що відповідає вимогам правової охорони, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги судом задоволено в повному обсязі: визнано заявку № m 2012 11372 від 05.07.2012 року про реєстрацію знака для товарів та послуг такою, що відповідає вимогам правової охорони; визнано протиправним рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову в реєстрації знака для товарів та послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року; скасовано рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову в реєстрації знака для товарів та послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року; зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України видати рішення про реєстрацію знаку для товарів і послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року; зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України здійснити державну реєстрацію знаку для товарів і послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року.

Вказана постанова залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 р., а отже є такою, що набрала законної сили. Доказів зворотного суду не надано.

У зазначеній постанові суд зазначив наступне.

Порівняльний аналіз позначення по заявці № m 2012 11372 «ІНФОРМАЦІЯ_1» і знаку, що протиставлений за свідоцтвом № НОМЕР_1, показує, що візуально графічні елементи мають абсолютно різне зорове сприйняття і візуально не є схожими до ступеня змішування.

Словесна частина заявленого на реєстрацію позначення по заявці № m 2012 11372 «ІНФОРМАЦІЯ_1» складається з двох лексичних одиниць, які виконані стандартним шрифтом літерами кирилиці (українською мовою). Словесна ж частина знаку за свідоцтвом №6386 від 30.06.1994р. складається з двох лексичних одиниць, які виконані авторським шрифтом літерами кирилиці (українською мовою), що дозволяє зробити висновок про те, що знаки не є схожими до ступеня змішення один з одним.

Семантичний аналіз слова «ІНФОРМАЦІЯ_1» конкретно не вказує на можливе місце виготовлення товару і дозволяє зробити висновок про те, що це слово певним чином носить описовий характер.

Щодо свідоцтва №64998 від 15.08.2006р., то знак являє собою словесне позначення, словесна частина якого є одним словом «ДРЕВНЬОКИЇВСЬКА». Порівняльний аналіз позначення за заявкою № m 2012 11372 «ІНФОРМАЦІЯ_1» і знаку для товарів і послуг «ДРЕВНЬОКИЇВСЬКА» за свідоцтвом № 64998 від 15.08.2006р., що протиставлений, показує, що візуально графічні елементи мають абсолютно різне зорове сприйняття і візуально не є схожими до ступеня змішення.

Словесна частина заявленого на реєстрацію позначення по заявці № m 2012 11372 «ІНФОРМАЦІЯ_1» складається з двох лексичних одиниць, які виконані стандартним шрифтом літерами кирилиці. Словесна ж частина знаку за свідоцтвом за свідоцтвом № 64998 від 15.08.2006р. складається з однієї лексичної одиниці, що дозволяє зробити висновок про те, що знаки мають різне фонетичне звучання і не є схожими до ступеня змішення один з одним.

З огляду на вищенаведене, Дніпропетровський окружний адміністративний суд вказав на те, що позначення, що реєструється за заявкою № m 2012 11372 в якості знаку для товарів та послуг не є таким, що схоже настільки, що його можна сплутати з іншими знаками. Тому позначення повинно бути зареєстровано в якості знаку для товарів та послуг, оскільки витримані всі умови для надання правової охорони даному позначенню, що передбачено ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», та воно не підпадає під норми ст. 6 цього Закону щодо невідповідності надання правової охорони.

Окрім того, Дніпропетровський окружний адміністративний суд звернув увагу, що свідоцтво №6386 від 30.06.1994р. було видано за результатами розгляду заявки 148578 (пріоритет від 20.12.1991р.), а свідоцтво № 64998 від 15.08.2006р. - за результатами розгляду заявки № m 2005 00183 (пріоритет від 14.01.2005р.), тобто на час подання заявником заявки № m 2005 00183 в Україні вже було видано свідоцтво №6386 від 30.06.1994р.

Під час розгляду заявки № m 2005 00183 та видачі свідоцтва № 64998 від 15.08.2006р. Установа не протиставила Товариству з обмеженою відповідальністю «НОВА ІНТЕРНАЦІОНАЛЬНА КОРПОРАЦІЯ» (заявник за заявкою № m 2005 00183 від 14.01.2005р.) свідоцтво № НОМЕР_1 від 30.06.1994р. та врахувала, що обидва свідоцтва видані на товари одного класу - 33 класу МКТП. Це підтверджує той факт, що під час видачі свідоцтва № 64998 від 15.08.2006р. Установа не вбачала з боку заявника за заявкою № m 2005 00183 від 14.01.2005р. порушень ст. ст. 5 та 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Отже, враховуючи в тому числі наявність в Україні двох вищевказаних свідоцтв на знаки для товарів і послуг, Дніпропетровський окружний адміністративний суд дійшов висновку про наявність підстав вважати рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову в реєстрації знаку для товарів та послуг за заявкою № m 2012 11372 від 05.07.2012 року необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

За змістом ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, Дніпропетровським окружним адміністративним судом та Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом при розгляді справи № 804/9962/13-а встановлено відповідність позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою № m 2012 11372 умовам надання правової охорони, з урахуванням обмежень, передбачених в тому числі п. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», якими позивач у даній справі обґрунтовує свої позовні вимоги.

Отже, такі обставини є звільненими від доказування в межах розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави вважати, що знак за свідоцтвом України № 180979 не відповідає умовам надання правової охорони, немає.

При цьому, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом.

Ухвалою суду від 16.03.2015 р. призначено у справі № 910/25834/14 судову експертизу об'єктів права інтелектуальної власності, проведення якої доручено атестованому судовому експертові ОСОБА_7. На вирішення атестованого судового експерта поставлено наступні питання:

1. Чи є знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 від 27.01.2014 р. тотожним або схожим зі знаком для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 30.06.1994 р. настільки, що їх можна сплутати?

2. Чи є знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 від 27.01.2014 р. тотожним або схожим зі знаком для товарів і послуг «ДРЕВНЬОКИЇВСЬКА» за свідоцтвом України № 64998 від 15.08.2006 р. настільки, що їх можна сплутати?

За результатами проведення судової експертизи у господарській справі № 910/25834/14 судом одержано Висновок експерта № 4/2015 за результатами проведення експертизи об'єктів права інтелектуальної власності від 09.09.2015 р. (надалі - Висновок судової експертизи), згідно з яким експерт прийшов до таких висновків:

1. Знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 не є тотожним із знаком для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1; знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 та знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є схожими настільки, що їх можна сплутати відносно товарів «Алкогольні напої (крім пива)», наведених у свідоцтві України № 180979.

2. Знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 не є тотожним із знаком для товарів і послуг «ДРЕВНЬОКИЇВСЬКА» за свідоцтвом України № 64998; знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 та знак для товарів і послуг «ДРЕВНЬОКИЇВСЬКА» за свідоцтвом України № 64998 є схожими настільки, що їх можна сплутати відносно товарів «Алкогольні напої (крім пива)», наведених у свідоцтві України № 180979.

Відповідно до ст. 42 висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно з п. 3 ст. 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Підпункт 4.3.2.4 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України від 28 липня 1995 р. № 116 (в редакції наказу Держпатенту від 20 серпня 1997 р. № 72) (далі -Правила) визначає, що позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах. При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно: провести пошук тотожних або схожих позначень; визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень; визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, в порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку. 25 червня 2003 р. (дата набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової охорони інтелектуальної власності» від 22 травня 2003 р. № 850-IV) термін «однорідні» був замінений на термін «споріднені». У Правилах відповідна заміна термінів не здійснена і до сьогоднішнього дня залишається діючим термін «однорідні».

Відповідно до абз. 4 п. 4.3.2.5 Правил при встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги.

Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що одними із кваліфікуючих ознак та необхідною умовою для висновку про невідповідність знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 умовам правової охорони на підставі п. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" є можливість його сплутування із знаками для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_1 та № 64998 та принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність товарів під зазначеними знаками одній особі.

Натомість вказані обставини не були предметом дослідження в межах судової експертизи, за результатами якої складено Висновок експерта № 4/2015 за результатами проведення експертизи об'єктів права інтелектуальної власності від 09.09.2015 р.

Тому, Висновок експерта № 4/2015 за результатами проведення експертизи об'єктів права інтелектуальної власності від 09.09.2015 р. в частині встановлення схожості до ступеню сплутування знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 із знаками для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_1 та № 64998 суд оцінює як такий, що не враховує усіх фактичних обставин справи, які були з'ясовані судом у ході судового розгляду, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати його повним та об'єктивним.

Так, у Висновку експерта № 4/2015 за результатами проведення експертизи об'єктів права інтелектуальної власності від 09.09.2015 р. в частині встановлення схожості до ступеню сплутування знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 із знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 зазначено, що відмінність у характері написання літер та несхожість шрифтів не мають суттєвого значення. Також у Висновку експерта № 4/2015 за результатами проведення експертизи об'єктів права інтелектуальної власності від 09.09.2015 р. при дослідженні схожості до ступеню сплутування знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 180979 із знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № 64998 зазначено, що відмінність у кількості словесних елементів у складі порівнюваних знаків та характері їх графічного розташування не має суттєвого значення. Суд не може погодитись із такими висновками, оскільки порівнювані знаки внаслідок різного графічного виконання, виконання різними шрифтами, відмінністю у кількості елементів та характері їх графічного розташування створюють різне загальне зорове враження.

До того ж, у Висновку експерта № 4/2015 за результатами проведення експертизи об'єктів права інтелектуальної власності від 09.09.2015 р. експертом зроблено посилання на п. 4.3.2.6. Правил і зазначено, що знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є комбінованим, в той час як знак є словесним, виконаним однак оригінальним (старослов'янським) шрифтом.

За таких обставин, вказаний Висновок судової експертизи не відповідає всім обставинам справи, що виключає можливість його прийняття в якості належного та допустимого доказу у справі.

Позивачем до позову додано також висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження у сфері інтелектуальної власності № 14581/14-53 від 31.10.2014 р.

Слід зазначити, що у вказаному висновку також зазначено, що знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є комбінованим зі штучним поділенням на два словесних елемента без графічного виконання у кольорі. У зв'язку з цим суд зазначає, що комбінованим є знак, який складається з графічних та словесних елементів, тому суд оцінює висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження у сфері інтелектуальної власності № 14581/14-53 від 31.10.2014 р. як суперечливий і такий, що не враховує усіх фактичних обставин справи, які були з'ясовані судом у ході судового розгляду.

Судом враховано, що відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи та не приймається судом в якості належного доказу у справі.

З огляду на зазначене, наявний в матеріалах справи висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження у сфері інтелектуальної власності № 14581/14-53 від 31.10.2014 р., складений експертом Н.Б. Климовою, наданий до суду позивачем та складений в результаті експертного дослідження, проведеного за його замовленням, судом не вважається актом судової експертизи.

За таких обставин, зазначений висновок не може прийматись судом до уваги, оскільки вказаний спеціаліст судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку не попереджався, власне висновок спеціаліста було здійснено на замовлення та кошти позивача, а тому відсутні підстави вважати його неупередженим та об'єктивним.

За змістом приписів п.п. а), в) ч.1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони або видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

За таких обставин, на основі сукупного аналізу матеріалів справи, суд приходить до висновку, що за відсутності підстав вважати спірний знак таким, що не відповідає умовам надання правової охорони, передбаченими п. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», відсутні і підстави для визнання свідоцтва № 180979 недійсним, у зв'язку з чим в задоволенні зазначеної вимоги судом відмовлено.

Позовна вимога про зобов'язання відповідача 1 внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно спірного свідоцтва та здійснити про це публікацію є похідною від вимоги про визнання його недійсним, у зв'язку з чим також не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи № 910/25834/14, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 05.10.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева