КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. Справа№ 910/15296/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.,

представників:

позивача не з'явився,

відповідача Власюк В.В. дов. від 26.06.2015 №42,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 (підписане 27.07.2015) у справі №910/15296/15 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»

до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»

про відшкодування шкоди в сумі 12 006,52 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - відповідач) про відшкодування шкоди в сумі 12 006,52 грн задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 12 006,52 грн страхового відшкодування та 1 827,50 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що право на отримання страхового відшкодування реалізується шляхом подання позивачем заяви про виплату страхового відшкодування. Проте, суд першої інстанції при розгляді справи по суті встановивши, що позивачем не було подано відповідної заяви, повинен відмовити у задоволенні позову, так як на час звернення до суду права позивача не були порушені.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддям справу №910/15296/15 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Рябуха В.І., судді Ропій Л. М., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.08.2014 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 07.10.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 25.08.2015) позивачу - 31.08.2015 та відповідачу - 27.08.2015, долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 07.10.2015 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги відповідача, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без участі позивача, з метою дотримання вимог ст. 102 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ст.990 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2011 між позивачем (страховик) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (страхувальник) укладено договір №КЗНОАХ добровільного страхування наземного транспортну (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом CHERY Tiggo ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 (п.4.1. договору).

Як зазначено у довідці Відділу ДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_3 є учасником ДТП, що сталась 27.04.2014 о 15 год. 00 хв., та за наслідками якої автомобіль CHERY Tiggo ЗНГ отримав механічні пошкодження.

Згідно довідки №937921 про дорожньо-транспортну пригоду 27.04.2014 сталась ДТП - зіткнення легкового автомобіля NISSAN Tiida номерний знак НОМЕР_2 (власником та водієм якого є ОСОБА_4) з легковим автомобілем CHERY Tiggo ЗНГ номерний знак НОМЕР_1 (належить ПАТ КБ «ПриватБанк», водій ОСОБА_3, у зв'язку з недотриманням останнім безпечної дистанції.

Відповідно до звіту від 06.05.2014 №13/05/14 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу автомобіля CHERY Tiggo ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, на момент проведення оцінки становить 13 558,22 грн.

Вартість відновлювального ремонту в сумі 13 558,22 грн підтверджена калькуляцією від 06.05.2014 №13/05/14.

На підставі заяви страхувальника від 16.05.2014 №15025257сз на страхування наземного транспорту позивач склав страховий акт від 22.05.2015 №И-1377, відповідно до якого підлягає виплаті 13 006,62 грн страхового відшкодування.

Позивач перерахував ОСОБА_3 13 006,62 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 26.05.2014 №1.

28.05.2014 постановою Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/11781/14-п винним у скоєні ДТП визнано ОСОБА_4, водія легкового автомобіля NISSAN Tiida, номерний знак НОМЕР_2.

Отже, дії водія ОСОБА_4, що керував автомобілем NISSAN Tiida номерний знак НОМЕР_2, знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку зі скоєнням ДТП, за якої було заподіяно шкоду легковому автомобілю CHERY Tiggo ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС7371441 цивільна відповідальність власника транспортного засобу (ОСОБА_4.) автомобіля NISSAN Tiida застрахована у відповідача - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», то відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу покладається на відповідача.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в порядку регресу 12 006,62 грн.

Судом першої інстанції позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з чим колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (з даною статтею Кодексу кореспондується ст.27 Закону України "Про страхування").

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Беручи до уваги зазначені вище обставини, умови полісу №АС/7371441 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1191 ЦК України, відповідач повинен був відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50 000 грн), у межах суми, що перейшла до позивача (13 006,62 грн), з урахуванням того, що позивачем відраховано франшизу за полісом №АС/7371441 в сумі 1 000 грн., тобто відповідач повинен відшкодувати позивачу 12 006,62 грн.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції при розгляді справи встановивши, що позивачем не було подано відповідної заяви на виплату страхового відшкодування, повинен відмовити у задоволенні позову, так як на час звернення до суду права позивача не були порушені, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п'ята статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

28.08.2012 Верховний Суд України за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України у справі №23/279 від 06.12.2011 зазначив, що страховик отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування.

Розглядаючи спір по суті, суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідачем не наведено в апеляційній скарзі ґрунтовних та вагомих обставин, які б звільняли його від відшкодування шкоди в порядку регресу.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 у справі №910/15296/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/15296/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай