ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. Справа № 922/4408/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О. В.

при секретарі Курченко В.А.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №257 від 23.03.15),

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №628/22 від 09.09.15)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №4386 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 10.08.15 у справі № 922/4408/15

за позовом ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект", м.Дніпропетровськ,

до ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго", с.Комсомольське Зміївського району Харківської області.

про стягнення коштів у розмірі 45251,46 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.08.15 (суддя Калініченко Н.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції ПАТ "Центренерго" на користь ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплекс" 27303,96 грн. основної заборгованості, 15060,94 грн. інфляційних втрат, 914,67 грн. 3% річних, 1971,89 грн. пені та 1827,00 грн. судового збору.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині нарахування пені в розмірі 1971,89 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 1971,89 грн.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність доводів апелянта, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Присутні в судовому засіданні 01.10.15 представники сторін підтримали висловлену ними письмово правову позицію.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

18.04.14 між ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" (постачальник) та ПАТ "Центренерго" в особі директора відокремленого підрозділу ПАТ "Центренерго" - Зміївської ТЕС (покупець) було укладено договір № 12/229 про закупівлю (поставку) товарів.

Відповідно до п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.5, 1.7 договору, постачальник зобов'язується поставити покупцю товари (продукцію) згідно умов договору. Покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору.

Датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції. В разі якщо фактична передача продукції і дата підписання акту приймання передачі продукції не співпадають - до підписання акту приймання передачі продукції (в т.ч. в період приймання продукції за кількістю та якістю), продукція вважається переданою покупцю на відповідальне зберігання. Право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця в момент передбачений в п. 5.3 договору (п. п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.5 договору).

Відповідно до п. 2, 3, 4, 5, 9 додатку № 1 до договору, загальна вартість продукції становить 32853,96 грн. Сторонами встановлено, що розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: протягом 45 календарних днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі за кожну партію продукції.

Згідно з п. 9.6 договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Згідно з наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі продукції за договором № 12/229 від 18.04.14 позивачем передано, а Зміївською ТЕС ПАТ "Центренерго" отримано 21.05.14 продукцію на загальну суму 32853,96 грн. (а.с.30).

Як встановлено місцевим господарським судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами в апеляційному провадженні, в порушення умов договору відповідач не сплатив вартість отриманого товару своєчасно та в повному обсязі, а лише частково розрахувався в розмірі 5550,00 грн., у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 27303,96 грн.

У липні 2015 року ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ПАТ "Центренерго", від імені та в інтересах якого діє відокремлений підрозділ Зміївська ТЕС ПАТ "Центренерго", 27303,96 грн. основної заборгованості, 15060,94 грн. інфляційних втрат, 914,67 грн. 3% річних, 1971,89 грн. пені.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.15 ГПК України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача. Якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частин першої - третьої цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

Тому, на думку колегії суддів, ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" правомірно подано позов за місцезнаходженням відокремленого підрозділу ПАТ "Центренерго" - Зміївської ТЕС і при розгляді даної справи місцевим господарським судом обгрунтовано, у відповідності до вищенаведених приписів ст.15 ГПК України визначено в якості відповідача ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго".

Вказаний висновок підтверджується матеріалами справи (зокрема, довіреністю №526/22 від 31.12.14, а.с.143, відповідно до якої директору теплової електростанції відокремленого підрозділу "Зміївська ТЕС" ПАТ "Центренерго" надано право на представництво інтересів ПАТ "Центренерго" в судах усіх інстанцій та юрисдикцій з питань, повязаних з діяльністю даного відокремленого підрозділу) та не заперечується сторонами в ході апеляційного провадження. В судовому засіданні 01.10.15 представником відповідача - начальником юридичного відділу відокремленого підрозділу "Зміївська ТЕС" ПАТ "Центренерго", який брав участь у судовому розгляді справи згідно довіреністю, виданою в.о. генерального директора ПАТ "Центренерго" зазначено, що ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" є належним відповідачем у даній справі.

Оскільки, як уже зазначалося, наявність основного боргу відповідача перед позивачем у розмірі 27303,96 грн. підтверджується матеріалами справи, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом обґрунтовано, із посиланням на ст.ст. 509, 525, 628, 655, 712 ЦК України, ст.ст. 173, 193 ГК України зроблено висновок, що вищевказана сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно нарахованих на суму основного боргу відсотків річних та інфляційних, то, перевіривши наданий позивачем суду першої інстанції розрахунок (а.с. 15, 16), колегія суддів дійшла висновку, що він є арифметично та методологічно вірним, а тому місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні правомірно, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, зазначив, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 15060,94 грн. грн. інфляційних втрат та 914,67 грн. 3% річних.

Колегія суддів також враховує, що відповідач визнає суму боргу та правильність нарахування позивачем сум інфляційних та річних і не оскаржує рішення суду у вищевказаній частині.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 1971,89 грн. пені колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вказану суму нараховано позивачем на підставі пункту 9.6 договору, яким дійсно передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Однак, задовольняючи позовні вимоги у зазначеній частині, місцевий господарський суд неповно зясував обставини справи, що повязані із перебуванням ПАТ "Центренерго" у процедурі банкрутства.

Так, згідно з ухвалою господарського суду м.Києва від 09.02.04 (а.с.101) було порушено провадження у справі №15/76-б про банкрутство ПАТ "Центренерго".

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника відповідача в судовому засіданні, а також із даних Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/48263870) розгляд вищевказаної справи про банкрутство триває, і станом на момент прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення та на теперішній час здійснюється процедура розпорядження майном на стадії попереднього судового засідання та складення реєстру вимог кредиторів.

Отже, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій (пені) мають бути враховані обмеження, встановлені спеціальним нормативним актом - Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон про банкрутство).

В силу п. 1-1 прикінцевих положень Закону про банкрутство в редакції від 22.12.11 №4212-VІ, який набрав чинності 19.01.13, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Таким чином, враховуючи, що справу про банкрутство ПАТ "Центренерго" було порушено 02.09.04, тобто до набрання чинності Законом про банкрутство в редакції від 22.12.11 №4212-VІ, колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин мають бути застосовані норми закону в попередній редакції.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону про банкрутство у редакції до 19.01.13, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобовязань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України (Судова палата у господарських справах) від 01.10.13 у справі №3-27гс13, від 12.03.13 у справі №3-71гс12, від 18.12.12 у справі №3-67гс12 тощо.

В ході апеляційного провадження позивач посилався на протилежну правову позицію, викладену, зокрема, у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 09.07.13 у справі №21-178а13.

Стосовно вказаного аргументу колегія суддів зазначає, що в даному випадку, виходячи з господарського характеру правовідносин між сторонами та з приписів ст.111-28 ГПК України, перевагу має бути надано висновку щодо застосування норм права, викладеному у постановах Верховного Суду України саме у господарських справах, з яких вбачається, що протягом дії мораторію неустойка за невиконання грошових зобовязань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. А відтак, відповідна заборона поширюється і на зобовязання перед кредиторами, в яких вимоги до боржника виникли після порушення справи про банкрутство.

Тому, на думку колегії суддів, пеня у розмірі 1971,89 грн. не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки на неї поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1971,89 грн. пені має бути скасоване як таке, що прийняте при неповному зясуванні обставин справи (зокрема, щодо перебування відповідача у процедурі банкрутства), відповідно у позові в цій частині слід відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач також посилався на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме, зазначав, що Зміївську ТЕС не було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання 10.08.15.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевим господарським судом було дійсно розглянуто позов у стислі строки ухвалою від 03.08.15 розгляд справи призначено на 10.08.15, і в судовому засіданні 10.08.15 прийнято рішення. Разом з тим, про час та місце судового засідання сторони (в тому числі, і відповідач) були повідомлені телефонограмами (а.с. 52, 53). Обізнаність відповідача із вказаними обставинами підтверджується також його заявою від 06.08.15 про відкладення розгляду справи (а.с.54), в якій директор Зміївської ТЕС, діючи від імені ПАТ "Центренерго" на підставі довіреності №526/22 від 31.12.14, просить суд відкласти на інший строк розгляд справи, що призначено на 10.08.15 о 15:30.

За таких обставин колегія суддів вважає, що сторони були повідомлені належним чином про час та місце засідання суду першої інстанції, в якому прийнято оскаржуване рішення, а тому безумовні процесуальні підстави для скасування даного рішення, на які посилається апелянт і які передбачені п.2 ч.3 ст.104 ГПК України, у даному випадку відсутні.

Відповідно до ст.49 ГПК України, сума судових витрат, стягнутих оскаржуваним рішенням з відповідача на користь позивача, підлягає пропорційному зменшенню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 1 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.08.15 у справі №922/4408/15 скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1971,89 грн. пені та 79,61 грн. судового збору. Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1971,89 грн. пені та 79,61 грн. судового збору.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача 27303,96 грн. основної заборгованості, 15060,94 грн. інфляційних втрат, 914,67 грн. 3% річних та 1747,39 грн. судового збору рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" (49055, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, 31-А, п/р № 1874 в ПАТ КБ "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ, МФО 305299, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03151, місто Київ, вулиця Народного Ополчення, будинок 1) в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції ПАТ "Центренерго" (63460, Харківська область, Зміївський район, смт. Комсомольське, ) 913,50 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 06.10.15

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.