ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа № 922/3775/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Медуниця О.Є., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 - директор

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 4668 Х/1-32) на рішення господарського суду Харківської області від 08 вересня 2015 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Геронтісса і К", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульсар-92", м. Харків

про стягнення 489750,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 08 вересня 2015 року (суддя Бринцев О.В.) позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Пульсар-92" на користь ТОВ "Геронтісса і К" загальну суму 489750,00 грн., що сплачено за недійсним договором укладений між ТОВ "Геронтісса і К" та ТОВ "Пульсар-92" від 07.10.2014 р. Стягнуто з ТОВ "Пульсар-92" на користь ТОВ "Геронтісса і К" 9795,00 грн. судового збору. Стягнуто з ТОВ "Геронтісса і К" на користь державного бюджету України 1827,00 грн. судового збору за подання до суду заяви про вжиття заходів забезпечення позову (а.с.142-148).

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 08 вересня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Вказує на те, що відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, у звязку з чим на момент оформлення рахунку-фактури № 0000090 право власності на приміщення у відповідача ще не виникло, а суми платежів згідно рахунку № 0000090 від 17.09.2014 року не можуть бути передплатою по Договору купівлі-продажу 07.10.2014 року. Також зазначає, що Акт звірки взаєморозрахунків не містить даних бухгалтерського обліку відповідача, а містить лише підпис директора та печатку Товариства. Крім того, відповідач вважає, що податкові накладні № 9 від 13.10.2014 року та № 10 від 14.10.2014 року не доводять факт сплати за приміщення (а.с.152-154).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному зясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства, просить рішення господарського суду Харківської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення (а.с.160-163).

Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином про що в матеріалах справи є зворотнє повідомлення про вручення ухвали суду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч.1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати апеляційну скаргу у справі відповідно до ст.75 ГПК України без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Геронтісса і К" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульсар-92" про стягнення з відповідача загальної суми 489750,00 грн., що сплачені за Договором укладеним між ТОВ "Геронтісса і К" та ТОВ "Пульсар-92" від 07.10.2014 р. (а.с.160-169).

В обґрунтування позову вказує на те, що позивач сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 489750,00 грн. за Договором купівлі-продажу від 07.10.2014 року, укладеним між ТОВ "Геронтісса і К" та ТОВ "Пульсар-92", який рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/5747/14 від 10.04.2015 року визнано недійсним на підставі ч.1 ст. 216 ЦК України.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 07.10.2014 року між ТОВ "Пульсар-92" (продавець) та ТОВ "Геронтісса і К" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_2 та зареєстрований у реєстрі за № 1108 (а.с. 9-10).

Відповідно до п.1.1. Договору продавець передав, а покупець прийняв у приватну власність нежитлові приміщення 1-го поверху № 26а-:-26с в літ. В-1, загальною площею 852,3 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 168.

Згідно з п. 2 Договору продаж нежитлових приміщень вчиняється за 489750,00 грн. сторонам розяснено, постанову Правління НБУ від 06.06.2013 року за № 210 та сторони підтверджують факт проведення Покупцем повного розрахунку в безготівковій формі на рахунок Продавця всіх грошових коштів за цим Договором в сумі 489750,00 грн. ще до підписання Договору, отримання продацем усієї суми від Покупця та відсутність будь-яких матеріальних та фінансових претензій Продавця до Покупця.

З рахунку-фактури № СФ-0000090 від 17.09.2014 року, платіжних доручень № 6 від 14.10.2014 року на суму 20750,00 грн., № 2 від 13.10.2014 року на суму 89000,00 грн., № 1 від 19.09.2014 року на суму 380000,00 грн., податкових накладних № 10 від 14.10.2014 року на суму 20750,00 грн., № 9 від 13.10.2014 року на суму 89000,00 грн., № 11 від 19.09.2014 року на суму 380000,00 грн. вбачається, що позивачем на розрахунковий рахунок відповідача сплачено вартість відчужуваного майна у сумі 489750,00 грн. ( а.с. 72, 23, 24, 25, 20, 21, 22).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у платіжних дорученнях вказано, що передплата за приміщення здійснюється згідно рахунку-фактури № СФ-0000090 від 17.09.2014 р. ( а.с. 23-25).

До тверджень відповідача у апеляційній скарзі про те, що суми платежів згідно рахунку № 0000090 від 17.09.2014 року не можуть бути передплатою по Договору купівлі-продажу від 07.10.2014 року колегія суддів ставиться критично, оскільки з рахунку вбачається, що він виставлений відповідачем позивачеві для оплати саме за нежитлові приміщення 1-го поверху № 26а-:-26с в літ. В-1, загальною площею 852,3 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 168, які були предметом купівлі-продажу за Договором від 07.10.2014 року.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт одержання відповідачем відповідних коштів підтверджується виданими ним податковими накладними (а.с.20-22).

Згідно статті 201.4. Податкового кодексу України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

У відповідності до статті 187.1. Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Зі співставлення дат і сум платіжних доручень позивача про перерахування коштів відповідачеві (а.с. 23-25) із датами та сумами податкових накладних виданих відповідачем позивачеві (а.с. 20-22) вбачається, що вони збігаються.

Таким чином, вказані податкові накладні в порядку п."а" ст.187.1 Податкового кодексу України підтверджують зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплати товарів/послуг, що підлягають постачанню одержання відповідачем коштів від позивача у розмірі 489.750,00 грн., що дорівнює вартості відчуженого за Договором купівлі-продажу від 07.10.2014 року майна (а.с. 9-10).

Також в обґрунтування позовних вимог надано суду Акт звірки взаємних розрахунків, з якого вбачається, що за Договором № 26 від 07.10.2014 року відповідачем отримано від позивача 489750,00 грн. (а.с. 19).

До тверджень відповідача про те, що в Акті вказаний інший Договір, колегія суддів ставиться критично, оскільки відповідачем у відповідності до ст..33 ГПК України не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів укладення з позивачем іншого Договору .

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивачем до матеріалів справи надано Довідку від 28.04.2015 року № 1535/20-38-22-01-39231024, складену за результатами проведеної позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ Геронтісса І К, Основянською ОДПІ м. Харкова ТУ Міндоходів у Харківській області, начальником відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту ОСОБА_3 на виконання постанови слідчого СВ ЛВ на ст. Харків - Пасажирський Управління МВС України на Південній залізниці з питань додержання службовими особами ТОВ Геронтісса І К вимог чинного податкового та валютного законодавства при укладанні та виконанні умов договору купівлі - продажу зареєстрованого за № 1108 від 07.10.2014 року, укладеного між ТОВ Геронтісса І К та ТОВ Пульсар -92, з якої також вбачається факт перерахування позивачем коштів на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2014 року. При цьому з довідки також вбачається, що за результатами проведеної перевірки порушень не встановлено (а. с. 73-80).

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем на виконання умов Договору купівлі-продажу від 07.10.2014 року перераховано відповідачу 489750,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Харківської області від 10.04.2015 року у справі № 922/5747/14, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 року, позов ТОВ "Пульсар-92" задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №26а-:-26с в літ. "В'-1", загальною площею 852,3 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 168, укладений 07 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пульсар-92" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Геронтісса і К", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим №1108. Визнано за ТОВ "Пульсар-92" право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №26а-:-26с в літ. "В'-1", загальною площею 852,3 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 168. В решті заявлених позовних вимог провадження у справі припинено. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульсар-92" від 10 вересня 2014 року, оформлене протоколом №12/2014 від 10 вересня 2014 року. В решті позову відмовлено (а.с. 11-16, 32-39).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, реституція, як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Згідно з ч.2 ст.208 ГК України у разі визнання недійсним зобов'язання кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом

В ч.1 ст. 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за; рахунок; іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Системний аналіз положень ч.1, п. 1 ч.2 ст. 11, ч.1 ст. 177, ч.1 ст. 202, ч.1 та 2 ст. 205, ч.1 ст. 207, ч.1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13.

Колегія суддів вважає, що позивачем у відповідності до ст. 33 ГПК України доведено перерахування відповідачу за рахуноком-фактурою № СФ-0000090 від 17.09.2014 року платіжними дорученнями № 6 від 14.10.2014 року, № 2 від 13.10.2014 року, № 1 від 19.09.2014 року на виконання умов Договору купівлі-продажу вартості відчужуваного майна у розмірі 489750,00 грн.

З повідомлення-вимоги № Г-16/15 від 16.06.2015 року вбачається, що у звязку з визнанням недійсним Договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2014 року позивач звертався до відповідача з вимогою у десятиденний термін з дня її отримання повернути на його рахунок загальну суму 489750,00 грн. (а.с.17).

Проте, відповідач залишив вказану вимогу без задоволення та без відповіді.

Приймаючи до уваги, що відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів повернення грошових коштів за недійсним Договором, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з останнього вартості відчужуваного майна у сумі 489750,00 грн. є обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та обєктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи відповідача про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах не вбачається.

За таких обставин, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Харківської області від 08 вересня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08 вересня 2015 року у справі № 922/3775/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 09.10.2015 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Черленяк М.І.