РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2015Справа №910/20956/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/20956/15

за позовом концерну «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові

мережі» Комунарського району;

до приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад

«Міжрегіональна академія управління персоналом»;

про стягнення 194 000,98 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузьміна С.Ю., довіреність № 44/20-19 від 05.01.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся з позовом концерн «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові мережі» Комунарського району (надалі - позивач) до приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (надалі - відповідач) про стягнення 194 000,98 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 501426 від 16.12.2009р. у визначений строк не розрахувався за одержану теплову енергію, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 127 866,08 грн., за прострочення оплати якої нараховані пеня в сумі 31 082,04 грн., 1688,57 грн. - 3% річних та 33 364,29 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2015р. порушено провадження у справі № 910/20956/15 та призначено її розгляд на 24.09.2015р.

Присутній у судовому засіданні 24.09.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.08.2015р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 14.08.2015р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримана останнім 25.08.2015р.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2009р. між позивачем (за договором - теплопостачальна організація) та відповідачем (за договором - споживач) було укладено Договір купівлі-продажу №501426, у відповідності з п. 1.1. якого позивач зобов'язується відпускати теплову енергію в гарячій воді відповідачу, а відповідач зобов'язався приймати та оплачувати її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 5.1 договору, облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладам комерційного обліку або розрахунковим способом.

При відсутності приладів комерційного обліку або якщо вони вибули з ладу, обсяг теплової енергії визначається позивачем, як виняток, розрахунковим способом згідно з договірними тепловими навантаженнями, з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання відповідача у розрахунковому періоді.

Як встановлено судом, за період з грудня 2014 року по березень 2015 року позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 141 556,58 грн. Факт, обсяги та вартість переданої енергії підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії від 31.12.2014р., від 31.01.2015р., від 28.02.2015р. та від 31.03.2015р., копії яких залучені до матеріалів справи, а оригінали оглянуто в судовому засіданні.

Згідно з п.6.7 договору, відповідач зобов'язаний з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, отримати від позивача за адресою позивача вул. Парамонова, 15а документи за розрахунковий період.

Однак, судом встановлено, що акти приймання-передачі теплової енергії від 31.12.2014р. та від 31.03.2015р., які були вручені позивачем під розпис та надіслано поштою, що підтверджується реєстрами вручення актів виконаних робіт та фіскальними чеками поштової установи, не підписані відповідачем.

Умовами п..6.7.2 договору визначено, що уразі неотримання позивачем підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п.6.7.1 договору, акт підписується позивачем з позначенням про відмову у підписанні його відповідачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем не надано вмотивованої письмової відмови від їх підписання, у зв'язку з чим теплова енергія згідно з актами приймання-передачі теплової енергії від 31.12.2014р. та від 31.03.2015р. вважається переданою відповідачу та прийнятою останнім.

Відповідно до умов п.6.4. договору, відповідач зобов'язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на користь позивача суму заборгованості за спожиту теплову енергію.

Судом встановлено, що споживач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманої теплової енергії за період з грудня 2014 року по березень 2015 року, у зв'язку з чим в останнього, станом на день подання позову, виникла заборгованість перед позивачем за спожиту теплову енергію у розмірі 127 866,08 грн.

Отже, на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар становить 127 866,08 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не заперечений факт отримання товару за представленими актами приймання-передачі та не надано доказів повної оплати спожитої енергії на суму 127 866,08 грн. відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 127 866,08 грн. підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 31 082,04 грн., 1688,57 грн. - 3% річних та 33 364,29 грн. - інфляційні втрати, які розраховані за кожним актом приймання-передачі окремо.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту 7.2.8 договору передбачено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати відповідачем за теплову енергію в строк, з наступного дня після закінчення терміну сплати, відповідачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми, обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, встановив, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково згідно з уточненим розрахунком суду у сумі 30 094,53 грн., з урахуванням того, що період прострочення оплати відповідачем спожитих послуг починається з 21 числа відповідного місяця.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат, задовольняє дану вимоги в сумі, згідно з розрахунком, наведеним позивачем.

При цьому, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних, суд задовольняє вказану позовну вимогу частково згідно з уточненим розрахунком суду у сумі 1677,75 грн., з урахуванням того, що період прострочення оплати відповідачем спожитих послуг починається з 21 числа відповідного місяця.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (03039, м. Київ, вул. Фрометівська, 2; ) на користь концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69059, м. Запоріжжя, вул. Парамонова, 15-в; ) суму основного боргу в розмірі 127 866 грн. 08 коп., 30 094 грн. 53 коп. - пені, 1677 грн. 75 коп. - 3% річних, 33 364 грн. 29 коп. - інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 3860 грн. 05 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 29.09.2015р.

Суддя А.І. Привалов