ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року Справа № 915/1331/15

За позовом: Державного підприємства Племрепродуктор Степове

57107, Миколаївська область,

Миколаївський район, с. Степове

Відповідач: Департамент агропромислового розвитку

Миколаївської обласної державної адміністрації

54030, м. Миколаїв, вул. Спаська, 1

За участю прокурора Миколаївської області.

Про: визнання недійсним договору

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю;

Від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю;

Від прокуратури: ОСОБА_3

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 23.07.2015 р. звернувся до господарського суду з позовом визнати недійсним договір № 9 про передачу зернозбиральних комбайнів «Дойц-Фар» марки «Топлайнер» моделі 4065 НТS на умовах фінансової допомоги на зворотній основі.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі рішення Миколаївської обласної ради № 4 від 24.12.1998 р., розпорядження облдержадміністрації № 261-р від 11.05.1999 р.; договору № 9 укладеного в травні 1999 р.; заяв позивача (вих. № 49 від 09.04.15 р.) до Державної інспекції сільського господарства у Миколаївської області та відповіді № 573/7-09 від 16.04.15 р.; вимоги до відповідача № 62 від 07.05.2015 р. та відповіді № 417/08-2015 від 12.05.15 р.; норм ст. ст. 655, 656, 662, 316, 317, 16, 202, 215, 203 (ч.1), 216 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та мотивовані тим, що оскільки відповідач не передав позивачу, а ні приналежності та документи (технічний паспорт, свідоцтва та ін.), як того вимагають приписи ст. 662 ЦК України, а ні документів первинного бухгалтерського обліку (видаткова накладна), то відсутня процедура передачі товару за договором купівлі-продажу. Основною ж метою договору купівлі-продажу ст. 655 ЦК України є передача майна у власність покупця.

Відповідач у відзиві вважає вимоги позивача необґрунтованими, та такими що задоволенню не підлягають мотивуючи тим, що на підставі довіреності радгоспу «Степовий» (наразі ДП «Племрепродуктор «Степове») від 07.06.1999 р. ОСОБА_4 була передана техніка разом з технічною документацією. В подальшому, у звязку із змінами терміну повернення фінансової підтримки до обласного бюджету (внесеними розпорядженням облдержадміністрації від 02.07.2001 № 399-р) з позивачем було укладено договір б/н від 21.08.2001 р. про передачу зернозбиральних комбайнів.

Також, відповідач інформує суд, що протягом 1999-2014 років позивач був задоволений технікою, використовував її у своїй виробничій діяльності і не виставляв вимог щодо відсутності технічної документації або недоукомплектованої техніки. Пропозиції щодо перегляду умов договору та внесення будь-яких змін до договору також не надходили.

Відповідач зазначив, що головним управлінням сільського господарства та продовольства облдержадміністрації з ДП «Племрепродуктор «Степове» складались акти звірки взаємних розрахунків за надану фінансову підтримку на зворотній основі у 2004, 2007 та 2008 роках де підприємство в цілому визнає борг лише обласним бюджетом. Лише після винесення господарським судом Миколаївської області рішення від 17 червня 2015 року по справі № 915/533/15 про стягнення з ДП «Племрепродуктор «Степове» боргових зобовязань перед обласним бюджетом за зернозбиральні комбайни 686000,00 грн. (за період з 2008-2014 роки, договір до 2018 року) у позивача виникло бажання визнати недійсним договір.

Суд також вислухав думку прокурора, який брав участь у даній справі та який повністю підтримує позицію відповідача.

05.10.2015 року за результатами розгляду справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши учасників судового процесу, суд

встановив:

1. 24 грудня 1998 року Миколаївська обласна рада приймає рішення № 4 яким, зокрема, управлінню сільського господарства та продовольства облдержадміністрації збільшено обсяги видатків бюджету для надання фінансової підтримки на зворотній основі на придбання сільськогосподарської техніки для господарств області на суму 18600,00 грн.

На виконання вищевказаного рішення обласної ради від 24.12.1998 р. № 4, головою облдержадміністрації було затверджено розпорядження від 11.05.1999 р. № 261-р про передачу зернозбиральних комбайнів сільськогосподарським товаровиробником області строком на 20 років через управління агропромислового комплексу облдержадміністрації.

2. 11.05.1999 року Миколаївська обласна державна адміністрація приймає розпорядження № 261-р «про передачу зернозбиральних комбайнів сільськогосподарським виробником області строком на 20 років».

До розпорядження був затверджений перелік господарств і машинно-технологічних станцій, яким передаються зернозбиральні комбайни «Топлайнер» 4065 НТS строком на 20 років, з яких вбачається і Радгосп «Степовий» Миколаївського району, та затверджений механізм розрахунків за одержані сільгоспвиробниками області зернозбиральні комбайни «Дойц-Фар» марки «Топлайнер» моделі 4065 НТS на умовах фінансової допомоги на зворотній основі, згідно з п. 2 якого сільгосптоваровиробники протягом 20 років повертають до обласного бюджету кожного року кошти в розмірі 49000,00 грн. до 01.08-40%; до 01.10-30%; до 01.11-30% цієї суми.

3. В травні 1999 року між Управлінням агропромислового комплексу облдержадміністрації, як «власником», в особі начальника управління та С/з «Степовий» (відповідно до п. 1.1 та 1.2 Статуту Державного підприємства «Племрепродуктор «Степове», підприємство утворене наказом Державного агропромислового комітету Української РСР від 22 серпня 1990 року № 179 «Про перейменування радгоспу ім. ХХVI зїзду КПРС Миколаївської області «як радгосп «Степовий» перейменований наказом Міністерства аграрної політики України від 15 травня 2003 року № 135 «Про перейменування радгоспу «Степовий» Миколаївського району, Миколаївської області» і є його правонаступником), в подальшому - одержувач, в особі голови правління ОСОБА_5 було укладено договір № 9 «про передачу зернозбиральних комбайнів «Дойц-Фар» марки «Топлайнер» моделі 4065 НТS на умовах фінансової допомоги на зворотній основі» згідно з предметом якого «власник» передає два зернозбиральних комбайна «Дойц-Фар» марки «Топлайнер» моделі 4065 НТS на умовах повернення вартості до обласного бюджету, а одержувач приймає цих два комбайни на загальну суму 1,958 тис. грн. строком на 20 років.

Пунктом 2.2 договору сторони обумовили строки та порядок повернення коштів до обласного бюджету протягом 20 років.

Пунктом 4.1 сторони встановили, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 01.01.2020 року.

В подальшому, у звязку із змінами терміну повернення фінансової підтримки до обласного бюджету (розпорядження облдержадміністрації від 02.07.2001 № 399-р) сторони уклали договір б/н від 21.08.2001 р. «про передачу зернозбиральних комбайнів», зі строком його дії до 2018 року.

На підставі наведеного, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично було укладено два договори про передачу двох зернозбиральних комбайнів Дойц-Фар марки Топлайнер моделі 4065 HTS. Однак, згідно з твердженням представників відповідача, другий договір був укладений з метою приведення умов щодо оплати вартості переданих комбайнів із порядом та строками, зазначеними у розпорядженні Миколаївської ОДА від 02.07.2001р. № 399-р Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації від 11.05.99 № 261-р, а фактично відповідачу було передано лише два зернозбиральних комбайна. Будь-яких інших комбайнів Дойц-Фар марки Топлайнер моделі 4065 HTS, окрім первісно переданих, відповідачу починаючи з 1999 року не передавалось.

Ці обставини не були спростовані позивачем в судовому засіданні.

З наданих суду відповідачем доказів також досліджено та встановлено, що відповідно до: п. 1 розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації № 35-р від 26.01.99 р.; п. 6 розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації № 355-р від 09.11.07 р.; підпункту 6 п. 5 розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації № 50-р від 25.02.2013 р. здійснено перейменування Головного управління агропромислового розвитку Миколаївської облдержадміністрації в департамент агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації.

Предметом спору в даній справі виступає немайнова вимога позивача про визнання недійсним вищенаведеного договору № 9 від травня 1999 року.

Дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши обставини справи з нормами, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених вимог, виходячи з наступного:

Договір, що оспорюється позивачем, за своєю правовою природою фактично має ознаки договору лізингу.

Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ч. 1 ст. 807 ЦК України).

Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (ч. 1 ст. 798 ЦК України).

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (ч. 2 ст. 656 ЦК України). Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (ст. 662 ЦК України). Якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ст. 666 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб (ст. 712 ЦК України).

Судом також взяті до уваги норми законодавства, які діяли станом на травень 1999 року дата укладання оспорюваного договору.

Так, відповідно до ст. ст. 224, 228; 245 (азбз. 1); 256 Цивільного кодексу Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами. За договором поставки організація-поставщик зобов'язується передати у певні строки або строк організації-покупцеві (замовникові) у власність (в оперативне управління) певну продукцію згідно з обов'язковим для обох організацій плановим актом розподілу продукції; організація-покупець зобов'язується прийняти продукцію і оплатити її за встановленими цінами. За договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

Отже, з огляду на наведені норми законодавства істотними умовами даного виду договорів є предмет, строк поставки (користування), кількість (поставленого товару) і ціна.

При дослідженні цих обставин, судом встановлено, що оспорюваний договір має вищезазначені умови.

Механізмом розрахунків за одержані сільгоспвиробниками області зернозбиральні комбайни «Дойц-Фар» марки «Топлайнер» моделі 4065 НТ8 на умовах фінансової підтримки з обласного бюджету на зворотній основі (затвердженого вищевказаним розпорядженням) зазначено, що зернозбиральні комбайни передаються управлінням агропромислового комплексу облдержадміністрації сільгосптоваровиробникам області згідно з додатком за договором на 20 років.

Отже на підставі умов договору № 9, та Механізму розрахунків, затвердженого розпорядження № 261-р, Управлінням було передано радгоспу два зернозбиральні комбайни, жатки, підбирачі до них та технічну документацію для подальшого проведення процедури реєстрації та поставки на облік зернозбиральних комбайнів.

Крім цього, згідно п.2.1 оспорюваного договору, радгосп «Степовий» прийняв два зернозбиральних комбайни без будь-яких зауважень щодо відсутності документації, що засвідчено підписом керівника підприємства.

Сам договір не передбачає будь-яких додатків.

Матеріали справи свідчать, що техніка знаходиться на території підприємства та відповідно до листа ДП «Племрепродуктор «Степове» від 17.02.2015 № 24, комбайни у кількості 2 од. перебувають на балансі підприємства і мають інвентарні номери 00024901 та 00024902 (лист долучений до справи).

Також, до матеріалів справи відповідачем надані докази, які свідчать про проведення оплат позивачем за техніку по договору 1999 року (акти звірки).

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновків, що договірні зобов'язання щодо передачі майна в користування позивачу відповідачем були виконані.

Слід зазначити, що протягом 1999 - 2014 років (16 років) підприємство фактично використовувало техніку у своїй виробничій діяльності та жодного разу не порушувало питання щодо відсутності технічної документації або недокомплектації техніки.

За твердженням відповідача, яке до речі не спростовано позивачем, за період з 1999 року по 2007 рік до обласного бюджету підприємством повернено 883,5 тис.грн. (45%) вартості комбайнів згідно умов договору, що підтверджується виписками головного управління державної казначейської служби України у Миколаївській області з 2003 по 2007 роки.

Також факт проведення розрахунків ДП «Племрепродуктор «Степове» за зернозбиральні комбайни підтверджується матеріалами позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності департаменту агропромислового розвитку облдержадміністрації за період з 01.01.1999 по 01.03.2015 державною фінансовою інспекцією у Миколаївської області.

Згідно з ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому безпідставним є посилання позивачем на порушення при укладенні спірного договору вимог ст. 662 ЦК України.

Так, ч 2 ст. 662 ЦК України передбачено, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Між тим, укладеним між сторонами договором про передачу зернозбиральних комбайнів на умовах фінансової допомоги на зворотній основі сторони не передбачено обов'язку Управління агропромислового комплексу облдержадміністрації передати позивачу документи, що стосуються предмету договору.

Необґрунтованим є також посилання позивача у позові на Порядок відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо - будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, оскільки цей Порядок взагалі не діяв на час укладення спірного договору. Крім того, вказаним Порядком передбачено безпосередньо процедуру реєстрації механізмів, а ніяк ні обов'язок передачі разом з товаром документації щодо нього.

Відповідно до норм ст. ст. 629, 525, 526 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач в обґрунтування заявленої вимоги щодо визнання недійсним оспорюваного договору не надав жодних належних доказів, які б виступали підставою для задоволення позову.

Таким чином, на підставі вищенаведених норм та обставин, суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 12 жовтня 2015 року.

Суддя О.Г.Смородінова