КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р. Справа№ 910/16891/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Чопик І.М.,

від відповідача: Власюк В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015р. у справі №910/16891/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К"

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

про стягнення 20306,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом до Відповідача про стягнення 18707,22 грн. інфляційних втрат та 1599,87 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду міста Києва №910/16891/15 від 12.08.2015р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що дія ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Ця позиція узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеною в листі від 01.07.2014р. щодо аналізу практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України у цивільному судочинстві. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення індексу інфляції та 3% річних на суму 20306,13 грн. задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та з врахуванням заяви про уточнення та збільшення розміру позовних вимог задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом невірно застосовано ст.625 Цивільного кодексу України, а також судом грубо порушено ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. прийнято апеляційну скаргу у справі №910/16891/15 до провадження колегією суддів, розгляд скарги призначено на 22.09.2015р.

22.09.2015р. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

В судовому засіданні 22.09.2015р. відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 29.09.2015р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 09.04.2014р. у справі №3/759/1654/14 Христинюк Ю.В. визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.03.2014р.

09.07.2014р. Позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом про стягнення з Христинюк Ю.В. шкоди, завданої внаслідок зазначеної ДТП. 17.09.2014р. судом притягнуто до відповідальності за вказану ДТП в якості співвідповідача приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія".

02.12.2014р. рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №2/759/4447/14 за позовом Позивача до Христинюк Ю.В. та Відповідача про стягнення матеріальної шкоди позовні вимоги задоволено повністю, а саме стягнуто на користь Позивача з Христинюк Ю.В. матеріальної шкоди в сумі 78762,10 грн., франшизу в сумі 510,00 грн. та з Відповідача матеріальну шкоду в сумі 49490,00 грн. Рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.03.2015р.

На виконання зазначеного рішення 27.03.2015р. Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.

03.04.2015р. постановою відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02.12.2014р.

Як вбачається з листа відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Відповідачем рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02.12.2014 виконано частково у сумі 18022,32 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 15.06.2015 № 5261, яка міститься в матеріалах справи.

Крім того, у листі відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві від 22.05.2015 зазначено, що на виконанні в відділі знаходиться зведене виконавче провадження, до складу якого входить 86 виконавчих проваджень на загальну суму 1882065,90 грн. Всі виконавчі провадження однієї черги задоволення вимог стягувачів. Вживаються заходи щодо виконання рішень судів у повному обсязі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З аналізу наведених норм права вбачається, що ст.625 Цивільного кодексу України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 Цивільного кодексу України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 Цивільного кодексу України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 Цивільного кодексу України, оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (зазначений висновок також підтверджується листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013р. №10-74/0/4-13).

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача індексу інфляції та 3% річних.

Разом з тим, апеляційний суд не приймає до уваги доводи Позивача, що місцевим судом в порушення норм законодавства необґрунтовано відмовлено в застосуванні ст.625 Цивільного кодексу України.

Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проте, зазначена відповідальність наступає в зв'язку з порушенням умов договору страхування між страховиком і страхувальником. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання, яке виникло внаслідок невиконання умов договору.

Разом з тим, підставою для звернення Позивача з даним позовом стала відмова Відповідача у відшкодуванні матеріальної шкоди, завданої Позивачу Христинюк Ю.В. внаслідок ДТП. Тобто спірні правовідносини не є договірними зобов'язаннями.

Також не приймаються до уваги доводи Позивача, що судом порушено т.22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, в тому числі, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення. Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо: справу розглянуто господарським судом у незаконному складі колегії суддів; справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду; господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; рішення прийнято не тими суддями, які входили до складу колегії, що розглядала справу; рішення прийнято господарським судом з порушенням правил предметної або територіальної підсудності, крім випадків, передбачених у частині третій статті 17 цього Кодексу; рішення прийнято господарським судом з порушенням правил виключної підсудності.

Враховуючи, що рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015р. у справі №910/16891/15 прийняте правильно, то підстави для його скасування або зміни відсутні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015р. у справі №910/16891/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015р. у справі №910/16891/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 05.10.2015р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді С.Р. Станік

О.О. Хрипун