РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2015Справа №910/18176/15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції"

про стягнення 268 776,58 грн.

Представники сторін:

від позивача: Аверкова М.М. - представник за довіреністю № б/н від 31.12.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" до товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" про стягнення 268 776,58 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 серпня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір поставки № 290 (далі - договір), відповідно до умов якого ТОВ «Ергопак» (постачальник) зобов'язується поставляти та передавати у власність ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ПРОДУКТОВІ ТРАДИЦІЇ» (покупця) товар (продовольчу та (або) непродовольчу продукцію), а покупець, у свою чергу, - зобов'язаний приймати товар у власність і оплачувати його на умовах, визначених договором (п.1.1).

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 204 353 (двісті чотири тисячі триста п'ятдесят три) грн. 83 коп.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 204 353 (двісті чотири тисячі триста п'ятдесят три) грн. 83 коп., 3% річних у розмірі 2 337 (дві тисячі триста тридцять сім) грн.. 91 коп., та суми інфляційного збільшення заборгованості за період прострочення у розмірі 62 084 (шістдесят дві тисячі вісімдесят чотири) грн.. 84 коп., що загалом складає 268 776 (двісті шістдесят вісім тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 58 коп.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.07.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.08.2015 року.

04.08.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду від 17.07.2015 року.

В судове засідання 04.08.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 17.07.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №011.

Враховуючи те, що неявка представника відповідача перешкоджає розгляду справи по суті, ухвалою господарського суду м. Києва від 04.08.2015 року судом зобов'язано відповідача виконати вимоги ухвали суду від 17.07.2015 року та відкладено розгляд справи на 14.09.2015 року.

10.09.2015 рок до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав письмові пояснення по справі та заяву про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду від 17.07.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №016.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, у якій зазначив, що після розгляду справи в суді 04.08.2015 року, відповідачем було здійснено часткове повернення товару на загальну суму 10 214 (десять тисяч двісті чотирнадцять) грн.. 56 коп. згідно накладних на повернення №ФОО:ВзН-00560 від 27.08.2015 року та №ФОО:ВзН-00566 від 27.08.2015 року, а тому просить суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 194 139 (сто дев'яносто чотири тисячі сто тридцять дев'ять) грн.. 27 коп., 3% річних у розмірі 2337 (дві тисячі триста тридцять сім) грн. 91 коп., суму інфляційного збільшення заборгованості за період прострочення у розмірі 62 084 (шістдесят дві тисячі вісімдесят чотири) грн. 84 коп.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вищезазначена заява приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

19 серпня 2013 року між ТОВ «Ергопак» (постачальник) та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ПРОДУКТОВІ ТРАДИЦІЇ» (покупець), було укладено договір поставки № 290 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця товар (продовольчу та (або) непродовольчу продукцію), а покупець, у свою чергу, - зобов'язаний приймати товар у власність і оплачувати його на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.1.2. договору, найменування товару, його асортимент та ціна визначається специфікацією, що є його невід'ємною частиною. Сторонами визначено у п.1.6., що право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання покупцем. Поставка товару покупцю здійснюється окремими партіями силами та за рахунок постачальника на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року) та на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору уповноваженими особами сторін були підписані та скріплені печатками видаткові накладні на загальну суму 204 353 (двісті чотири тисячі триста п'ятдесят три) грн. 83 коп., зокрема №ФОО:РН-027186 від 01.10.14 року на суму 485, 66 грн., №ФОО:РН-027191 від 01.10.14 року на суму 1842,20 грн. та інші, включно із останньою накладною №ФОО:РН-005014 від 27.03.15 року на суму 63, 25грн.

Будь-яких доказів не поставки товару по вищезазначеним накладним відповідачем не надано.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За доставлений товар покупець, згідно п.5.8. протоколу розбіжностей до Договору поставки №290 від 19 серпня 2013 року зобов'язаний сплатити кошти протягом 80 (вісімдесяти) календарних днів з дати отримання товару покупцем вказаної у видатковій накладній. На підставі дослідження видаткових накладних, сума заборгованості складає 204 353 (двісті чотири тисячі триста п'ятдесят три) грн. 83 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було здійснено оплату на суму основного боргу.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу Укрїни, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1. ст. 527 ЦКУ, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно п. 8.1. договору, якщо одна із сторін порушила умови договору, то винна сторона відшкодовує прямі збитки спричинені цим порушенням, у порядку передбаченим чинним законодавством України. Порушенням договору є його невиконання, та (або) неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом договору.

Згідно із п.9.1 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріпленням печатками сторін та діє до 31.12.2013 року. Пунктом 9.2 встановлено, що якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не попередить письмово про свій намір розірвати або припинити дію договору, він вважається пролонгованим на один календарний рік на тих самих умовах.

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.9.3).

Згідно із ч.1 ст.530 ЦКУ, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За доставлений товар Покупець, згідно п.5.8. протоколу розбіжностей до Договору поставки №290 від 19 серпня 2013 року зобов'язаний сплатити кошти протягом 80 (вісімдесяти) календарних днів з дати отримання товару покупцем вказаної у видатковій накладній. На підставі дослідження видаткових накладних, сума заборгованості складає 204 353 (двісті чотири тисячі триста п'ятдесят три) грн. 83 коп.

На підтвердження того, що відповідач визнав суму боргу по договору від 19.08.2013 року, позивачем надано додаткові письмові пояснення, зокрема підписані акти звіряння розрахунків за період з 01.12.2014 по 31.05.2014 року, відповідно до якого відповідач визнав свою заборгованість станом на 31.05.2015 року по договору у сумі за поставлений товар у сумі 245 568 (двісті сорок п'ять п'ятсот шістдесят вісім) грн.. 60 коп; за період з 01.06.2015 року по 31.08.2015 року, відповідно до якого відповідач визнав свою заборгованість станом на 31.08.2015 року за поставлений товар по договору у сумі 194 139 (сто дев'яносто чотири тисячі сто тридцять дев'ять) грн.. 27 коп.

Після підписання між сторонами акту звірки взаєморозрахунків від 31.05.2015 року, а саме в період з 01.06.2015 року до 30.06.2015 року (до моменту подачі позовної заяви), відповідачем було здійснено часткове повернення товару на загальну суму 16 829 (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять дев'ять) грн. 18 коп. (на підтвердження надано копії накладних на повернення), а також між позивачем та відповідачем 11.06.2015 року було проведено взаємозалік заборгованості на суму 24 385 (двадцять чотири тисячі триста вісімдесят п'ять) грн.. 77 коп. (згідно із п.п. 1.1., 2 угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.06.15 року. У зв'язку із вищесказаним, сума основного боргу відповідача, з яким він погодився в акті звіряння розрахунків, а саме 245 568 (двісті сорок п'ять тисяч п'ятсот шістдесят вісім) грн.. 80 коп., на момент подачі позовної заяви до суду, була зменшена на суму поверненого товару і проведеного між сторонами взаємозаліку заборгованості на період з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року, а саме на суму 41 214 (сорок одна тисяча двісті чотирнадцять) грн.. 77 коп., і тому на момент подачі позовної заяви до суду, а саме на 15.07.2015 року, сума заборгованості за поставлений товар за договором складала 204 353 (двісті чотири тисячі триста п'ятдесят три) грн.. 83 коп.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором № 290 від 19 серпня 2013 року у відповідача перед позивачем в сумі 204 353 (двісті чотири тисячі триста п'ятдесят три) грн. 83 коп. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Однак, під час розгляду справи в судовому засіданні від 04.08.2015 року, відповідачем було здійснено часткове повернення товару на загальну суму 10 214 (десять тисяч двісті чотирнадцять) грн.. 56 коп. згідно накладних на повернення, у зв'язку з чим позивачем було зменшено суму основного боргу відповідача до 194 139 (сто дев'яносто чотири тисячі сто тридцять дев'ять) грн.. 27 коп., з якою також погоджується відповідач у підписаному акті звіряння розрахунків за період з 01.06.2015 року по 31.08.2015 року.

Відповідно до статті 22 ГПК України, позивач має право до прийняття рішення по справі, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

У зв'язку із частковим поверненням товару на загальну суму 10 214, 56 (десять тисяч двісті чотирнадцять) грн.. 56 коп., позивач заявляє про зменшення позовних вимог на суму поверненого товару, просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 194 139 (сто дев'яносто чотири тисячі сто тридцять дев'ять) грн..27 коп., 3% річних у розмірі 2337 (дві тисячі триста тридцять сім) грн. 91 коп., суму інфляційного збільшення заборгованості за період прострочення у розмірі 62 084 (шістдесят дві тисячі вісімдесят чотири) грн. 84 коп.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості по договору поставки № 290 від 19 серпня 2013 року у товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ПРОДУКТОВІ ТРАДИЦІЇ» перед позивачем в сумі 194 139 (сто дев'яносто чотири тисячі сто тридцять дев'ять) грн.. 27 коп. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" щодо стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу в розмірі 194 139 (сто дев'яносто чотири тисячі сто тридцять дев'ять) грн.. 27 коп., визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з простроченням оплати позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 337 (дві тисячі триста тридцять сім) грн.. 91 коп., та суму інфляційного збільшення заборгованості за період прострочення у розмірі 62 084 (шістдесят дві тисячі вісімдесят чотири) грн.. 84 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в розмірі 62 084 (шістдесят дві тисячі вісімдесят чотири) грн.. 84 коп. та 3% річних у розмірі 2 337 (дві тисячі триста тридцять сім) грн.. 91 коп., наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судом враховано, що частина товару на загальну суму 10214, 56 грн. відповідачем була повернута в процесі розгляду справи, таким чином витрати по оплату судового збору підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" (01103, м.Київ, вул..Кіквідзе/Бастіонна, буд. 1/2, ідентифікаційний код 38451148) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" (008150, Київська обл., м. Боярка, вул. 40 Років Жовтня, буд. 36, ) суму основного боргу у розмірі 194 139 (сто дев'яносто чотири тисячі сто тридцять дев'ять) грн..27 коп., 3% річних у розмірі 2337 (дві тисячі триста тридцять сім) грн. 91 коп., суму інфляційного збільшення заборгованості за період прострочення у розмірі 62 084 (шістдесят дві тисячі вісімдесят чотири) грн. 84 коп. та судовий збір в розмірі 5 375 (п'ять тисяч триста сімдесят п'ять ) грн. 55 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 02.10.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий