ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Справа №921/310/15-г/4

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Мельник Г.І.

ОСОБА_1

при секретарі Гарматі О.В.

розглянувши апеляційні скарги Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", м.Львів

на рішення господарського суду Тернопільської області від 28.05.2015р. (суддя Бурда Н.М.)

у справі №921/310/15-г/4

за позовом: Прокурора Бережанського району в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, м.Київ, в особі Тернопільського Національного педагогічного університету імені ОСОБА_2, м.Тернопіль

до відповідача: Підвисоцької сільської ради, с.Підвисоке, Бережанський район, Тернопільська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця", м.Львів

про визнання права власності за набувальною давністю на будівлі лабораторії біології та екології "Голицький біостаціонар університету"

за участю представників сторін:

прокурор: Пиць Н.В. згідно посвідчення №033559 від 18.05.2015р.;

ОСОБА_4 згідно довідки №11/1-1447вих-15 від 14.09.2015р.

від позивача: ОСОБА_5 по довіреності №914-36 від 21.04.2015р.

ОСОБА_6 по довіреності №510-40/01 від 14.04.2015р.,

ОСОБА_7 по довіреності №988-40/01 від 23.07.2015р.

від відповідача: не зявився

від третьої особи (апелянта): ОСОБА_8 по довіреності №НЮ-53 від 02.01.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.05.2015р. у справі №921/310/15-г/4, позов Прокурора Бережанського району в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, м.Київ, в особі Тернопільського Національного педагогічного університету імені ОСОБА_2, м.Тернопіль до Підвисоцької сільської ради, с.Підвисоке, Бережанський район, Тернопільська область за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця", м.Львів було задоволено. Визнано за державою в особі Міністерства освіти та науки України, пр.Перемоги,10, м.Київ, Київська область, ідент. код 38621185 право власності на будівлі лабораторії біології та екології "Голицький біостаціонар університету", що знаходиться за адресою: вул.Шевченка,100, с.Гутисько, Бережанський район, Тернопільська область. Стягнуто з Тернопільського Національного педагогічного університету імені ОСОБА_2, вул.М. Кривоноса,2, м.Тернопіль, Тернопільська область, ідент. код 2125544 в дохід Державного бюджету України 5 392,00 грн. судового збору.

ОСОБА_3 територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця", м.Львів, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним, висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, які суд вважає встановленими, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо того, що відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спірне майно унеможливлює проведення державної реєстрації права власності за добросовісним набувачем і це є достатньою підставою для визнання за останнім права власності згідно ст.392 ЦК України. На думку апелянта, суд не взяв до уваги те, що при передачі спірного майна у 1997 році з балансу Тернопільської дистанції електропостачання на баланс позивача мало бути рішення центрального органу управління, погоджене з Міністерством економіки України, Міністерством фінансів України та Львівською залізнице, як юридичною особою, за якою закріплене спірне майно. Акт, за яким було передане спірне нерухоме майно було складено не у відповідності вимогам Наказу Міністерства статистики України №352 від 29.12.1995р. "Про затвердження типових форм первинного обліку", тому не відповідає дійсності висновок суду стосовно того, що позивач набув право власності на законних підставах, і вказаний акт є правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності. Також скаржник вважає, що судом в порушення норм ЦК України та ГК України, не було залучено до участі у справі Міністерство інфраструктури України, як органу управління спірним майном. Матеріали справи не містять доказів заперечення чи не визнання Підвисоцькою сільською радою права власності позивача на спірне майно, а судом вказаних доказів в процесі розгляду справи не здобуто.

Одночасно, на думку апелянта, судом було помилково застосовано до спірних правовідносин постанову Ради міністрів УРСР №285 від 28.04.1980р., оскільки остання втратила чинність згідно п.2 Постанови КМУ №678 від 26.06.1996р. "Про порядок передачі державного майна". Львівська залізниця також не погоджується зі своїм процесуальним статусом третьої особи, вважає, що в неї є самостійні вимоги у цій справі, а суд в порушення норм ГПК України не створив останній необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Зокрема, апелянт вважає, що прокурором не було направлено на його адресу заяви про зміну підстав позову, відповідних доказів матеріали справи не містять і суду не була відома процесуальна позиція третьої особи стосовно заявленого позову.

06.07.2015р. та 29.07.2015р. на адресу суду надійшли відзиви Прокурора Бережанського району №46-674вих15 від 26.06.2015р. та №46-756-вих.15 від 23.07.2015р., в яких останній заперечив твердження апелянта щодо не надсилання на його адресу заяви про зміну підстав позову, оскільки відповідна заява надсилалась цінним листом з описом вкладення, і відповідні докази є в матеріалах справи. Прокурор зазначає, що в період з 1997р. по 2015р. ДТГО "Львівська залізниця" не зверталась до прокуратури з відповідями чи запереченнями про наявність інтересу до спірного майна, так само і не було звернень протягом розгляду справи в суді, хоча третя особа була обізнана про всі судові засідання в суді першої інстанції. Скаржник не надав обгрунтованих доказів того, що спірне майно належить йому на праві власності. Прокурор вважає рішення суду законним, винесеним з урахуванням практики Вищого господарського суду України. Судом надано належну оцінку акту прийому-передачі основних засобів, і вказаний акт, на думку прокуратури, є підставою для взяття спірного майна на баланс позивача для утримання і користування ним. Тернопільська дистанція електропостачання відповідно до п.п.1.6, 3.4 Статуту Львівської залізниці мала всі права розпоряджатися своїм майном, відповідно і на законних підставах передала спірне майно Університету. Просить залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

16.09.2015р. та 30.09.2015р. на адресу суду надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу №08-202вих.15 та №08-218вих.15 від 28.09.2015р., у яких прокурор зазначає, що навчальний заклад використовує державне майно на правах повного господарського відання, а управління майном здійснює держава в особі Міністерства освіти і науки України, у зв'язку з чим внаслідок несвоєчасної реєстрації прав на нерухоме майно буде загроза інтересам держави, що може призвести до порушення прав дітей та молоді. Рішенням Виконкому Підвисоцької сільської ради №58 від 16.12.2011р. було відмовлено Університету у видачі свідоцтва на право власності на будівлі "Голицького біостаціонару університету". Крім того, рішенням Виконкому Підвисоцької сільської ради №8-1 від 17.02.2014р. Університет було попереджено про те, що у випадку несвоєчасної реєстрації прав на нерухоме майно, органом місцевого самоврядування вживатимуться заходи до реєстрації такого майна, як безхазяйного. Наведене свідчить про наявність спору між позивачами та відповідачем у справі.

06.07.2015р. на адресу суду надійшов відзив Тернопільського Національного педагогічного університету імені ОСОБА_2, м.Тернопіль, в якому останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги з огляду на таке. Львівська залізниця, у разі наявності заперечень щодо свого процесуального статусу, мала достатньо часу в суді першої інстанції для звернення з позовною заявою з власними вимогами до Університету, однак такого не зробила. Листом №607/36-10/175 від 27.01.2015р. підтвердила факт передачі спірного нерухомого майна з балансу Тернопільськоїї дистанції електропостачання на баланс Університету, зокрема у вказаному листі апелянт зазначив, що згідно з законом "для оформлення права власності на обєкти нерухомого майна не передбачається погодження чи підтвердження відсутності заперечень на таку дію від попереднього балансоутримувача майна. Тому, на думку позивача, твердження апелянта щодо порушення його прав відповідно до ст.129 Конституції України та ст.ст.4-3, 22, 27 ГПК України є безпідставними, а відтак, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

22.07.2015р. на адресу суду надійшов відзив Міністерства освіти і науки України №966-40/01, з якого вбачається, що останнє вважає рішення господарського суду прийнятим на законних підставах, обгрунтованим і таким, що не підлягає скасуванню. Твердження апелянта є такими, що не відповідають дійсності. Представник апелянта не приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції. Також зазначив, що в єдиному державному реєстрі обєктів державної власності, балансоутримувачем спірного майна вказано Тернопільський Національний педагогічний університет імені ОСОБА_2. Апелянту було відомо, що протягом 18 років Університет користується і володіє спірним майном, однак не предявляв до останнього жодних вимог, в той час, як у 2012 році уклав з Університетом договір земельного сервітуту щодо земельної ділянки, на якій розташовані спірні обєкти нерухомого майна. Відтак, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

30.09.2015р. на адресу суду надійшов лист Підвисоцької сільської ради, в якому остання з посиланнями на ст.355 ЦК України зазначає, що Рада мала наміри визнати спірне майно, як безхазяйну річ та здійснити перехід даних будівель з державної до комунальної власності. Вказує, що Раді не було відомо про те, що Університет має велику кількість документів, які підтверджують належне користування протягом тривалого часу спірним майном. Однак, Підвисоцька сільська рада зазначає, що станом на момент предявлення позову, в Університету відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які б підтверджували саме право власності на спірні будівлі, у звязку з чим відповідач не визнає право власності на вказане нерухоме майно за Університетом. Одночасно, відповідач просить суд розглядати апеляційну скаргу без його участі.

У судових засіданнях 16.09.2015р. та 30.09.2015р. представник апелянта підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити та рішення господарського суду Тернопільської області скасувати.

Прокурори проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу та доповненнях до відзивів, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Представники позивачів проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечували з підстав, викладених у відзивах. Вважають рішення господарського суду законним, обґрунтованим, прийнятим з урахуванням всіх обставин справи та просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно ст.99 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.102 ГПК України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Дослідивши докази матеріалів справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з Постановою КМУ №555 від 09.06.1997р. на базі Тернопільського державного педагогічного інституту створено Тернопільський національний педагогічний університет імені ОСОБА_2 (далі по тексту - Університет). Заснований на державній формі власності і підпорядкований Міністерству освіти і науки України. Статут Університету затверджений заступником міністра Міністерства освіти 17.09.2004р. та зареєстрований державним реєстратором 01.04.2008р. за №1004497. Відповідно до п.1.6 статуту Університет є юридичною особою і неприбутковим вищим навчальним закладом державної форми власності, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і мати обов'язки, бути позивачем і відповідачем у суді.

Відповідно до ст.53 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України", охоронним зобов'язанням №5 від 01.06.1994 року, Держуправління Мінприроди України по Тернопільській області передало під охорону землекористувачу - Тернопільському державному педагогічному інституту Голицький ботаніко-ентомологічний заказник загальнодержавного значення площею 60 га згідно рішення №8 ХІІ сесії Підвисоцької сільської Ради народних депутатів для проведення науково-дослідницьких робіт по збереженню оригінальної флори і фауни Західного Поділля.

Наказом ректора Університету ОСОБА_9 №113 від 23.08.1996 року "Про Голицький ботаніко-ентимологічний заказник" визначено відповідальну особу за організацію науково-дослідної роботи, дотримання природоохоронного законодавства в межах заповідної території Голицького ботаніко-ентомологічного заказника, з якою укладено типовий договір повної індивідуальної матеріальної відповідальності №408 від 21.04.1997р.

У 1997 році з балансу Тернопільської дистанції електропостачання на баланс Тернопільського національного педагогічного університету були передані об'єкти нерухомого майна у с.Гутисько Бережанського району Тернопільської області, що підтверджується листом ДТГО «Львівська залізниця» від 27.01.2015 року в.о.НЗЕ10/175. На підтвердження факту передачі спірних будівель позивачу було складено акт прийому-передачі основних засобів №2 від 19.03.1997р., у якому зазначено про передачу Тернопільському державному педагогічному інституту житлового будинку 1896р. забудови з господарськими приміщеннями, що потребує капітального ремонту, вартістю 11 993 грн., інвентарний номер 111044.

Судом першої інстанції встановлено, що з урахуванням передачі Держуправлінням Мінприроди України по Тернопільській області під охорону та землекористування Тернопільському державному педагогічному інституту Голицький ботаніко-ентомологічного заказника загальнодержавного значення, а Тернопільською дистанцією електропостачання - житлового будинку з господарськими приміщеннями, Міністерством освіти України 13.04.1998р. видано наказ №136 "Про створення Голицького біостаціонару Тернопільського державного педагогічного університету імені ОСОБА_2". На підставі якого прийнято рішення про його створення як структурного підрозділу цього навчального закладу та зобов'язано ректора ТПУ (ОСОБА_9П.) внести зміни до статуту Університету, забезпечити організацію наукової та навчальної роботи.

На виконання вказаного наказу, Університет видав наказ №46 від 30.04.1998р. про створення Голицького біостаціонару, як структурного підрозділу університету.

Наказом Університету №10 від 25.01.2010р. "Про створення в університеті лабораторії біології та екології «Голицький біостаціонар університету" на базі Голицького біостаціонару університету створено лабораторію біології та екології "Голицький біостаціонар університету". На підставі чого, рішенням виконавчого комітету Підвисоцької сільської ради "Про присвоєння адреси на нерухоме майно" №8 від 17.02.2014р. об'єкту нерухомого майна (лабораторія біології та екології «Голицький біостаціонар університету») в с.Гутисько Бережанського району присвоєно адресу: лабораторія біології та екології «Голицький біостаціонар університету», Тернопільська обл., Бережанський район, с.Гутисько, вул.Шевченка,100.

З урахуванням того, що державна реєстрація права на нерухоме майно здійснюється відповідно до норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі по тексту - Закон) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011, №703, яким встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Господарським судом встановлено, що позивач, з метою одержання таких доказів, неодноразово звертався з відповідними запитами у державні установи та підприємства (які наявні в матеріалах справи), проте будь-які відомості щодо спірного нерухомого майна у вказаних установах відсутні, правовстановлюючі документи щодо переходу речових прав від ДТГО "Львівська залізниця" до університету надати неможливо.

Одночасно, судами встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Підвисоцької сільської ради №58 від 16.12.2011р. було відмовлено Університету у видачі свідоцтва на право власності на спірне майно, і, крім того, рішенням Виконавчого комітету Підвисоцької сільської ради №8-1 від 17.12.2014р. користувача спірного майна було попереджено про те, що у випадку несвоєчасної реєстрації прав на нерухоме майно, органом місцевого самоврядування буде вжито заходи до реєстрації такого майна, як безхазяйного.

Судом першої інстанції розглядались позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну підстав позову, а саме: визнати за державою в особі Міністерства освіти та науки України, в особі Тернопільського Національного педагогічного університету імені ОСОБА_2 право власності на будівлі лабораторії біології та екології "Голицький біостаціонар університету", що знаходиться за адресою вул.Шевченка,100, с.Гутисько, Бережанський район, Тернопільська область, на підставі ст.392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якою передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною другою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв'язаних з позбавленням володіння.

Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно до ч.2 ст.91 Цивільного кодексу УРСР, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що державні підприємства, будівлі та споруди передаються від однієї державної організації до іншої безоплатно. Факт такої передачі спірного майна підтверджується актом прийому-передачі основних засобів №2 від 19.03.1997р., на підставі якого приміщення Голицького біостаціонару знаходилось на балансі Тернопільського національного педагогічного університету. Зі змісту вказаного акту вбачається, що зазначене майно перебувало у державній власності; будь-яких доказів щодо зміни форми власності з державної на комунальну відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991р. "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)", судом не здобуто, а сторонами не подано.

Відповідно до п.7 роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із судовим захистом права державної власності" №02-5/225 від 02.04.1994р. баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначенням складу і вартості майна та обсягу фінансових зобовязань на конкретну дату. Баланс не визначає підстави перебування майна у власності (володінні) підприємства.

У звязку з чим,господарський суд дійшов висновку, що передача спірного майна на підставі акта прийому-передачі основних засобів №2 від 19.03.1997р., відбулася у спосіб, передбачений законодавством України, чинного у той період, і саме цей акт є правовстановлювальним документом, що був підставою для взяття цього майна на баланс Університету для утримання та користування ним.

Одночасно, Тернопільська обласна рада листом №08-459 від 27.04.2015р. повідомила, що спірні будівлі не перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області. Також, сам апелянт, листом №607/36-10/175 від 27.01.2015р. підтвердив факт передачі спірного нерухомого майна з балансу Тернопільської дистанції електропостачання на баланс Університету, зокрема, у вказаному листі апелянт зазначив, що «вказані обєкти нерухомого майна на балансі ВП «Тернопільська дистанція електропостачання ДТГО Львівська залізниця» не перебувають. Згідно з законом для оформлення права власності на обєкти нерухомого майна не передбачається погодження чи підтвердження відсутності заперечень на таку дію від попереднього балансоутримувача майна».

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності позивачем свого права на будівлі Голицького біостаціонару, якими користується, як своїм власним майном починаючи із 1997 року, зокрема, це підтверджується наступними доказами:

- охоронним зобовязанням №5 від 01.06.1994р.;

- наказом ректора Університету №113 від 23.08.1996р. "Про Голицький ботаніко-ентимологічний заказник";

- актом прийому-передачі основних засобів №2 від 19.03.1997р.;

- службовою запискою декана ОСОБА_10 з проханням прийняти на баланс інституту спірні будівлі від 25.03.1997р.;

- наказом Міністерства освіти і науки України №136 від 13.04.1998р. Про створення Голицького біостаціонару Тернопільського державного педагогічного університету імені ОСОБА_2 ;

- наказами Університету №46 від 30.04.1998р., №10 від 25.01.2010р., №304 від 25.12.2013р.;

- договором від 21.12.2012р., укладеним між Університетом та ОСОБА_3 територіально-галузевим об'єднанням "Львівська залізниця" про встановлення земельного сервітуту;

- звітом про оцінку майна комплексу будівель лабораторії біології та екології Голицький біостаціонар університету, що знаходиться за адресою Тернопільська обл., Бережанський район, с.Гутисько, вул.Шевченка,100, у якому встановлено, що вартість обєкту нерухомого майна станом на 21.10.2014р. становить 269 600,00грн;

- рішенням Виконавчого комітету Підвисоцької сільської ради "Про присвоєння адреси на нерухоме майно" №8 від 17.02.2014р.;

- листом Бережанського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації №18 від 07.03.2014р., яким повідомлено про те, що адреса будівель Голицького біостаціонару університету іншим обєктам нерухомого майна не присвоювалась;

- технічним паспортом на громадські будівлі від 22.04.2014р.;

- довідкою Університету №1796-40/05 від 09.12.2014р. про наявність комплексу будівель, які знаходяться на балансі університету лабораторії біології та екології "Голицький біостаціонар університету";

- листом виконувача обовязків ДТГО Львівська залізниця №НЗЕ10/175 від 27.01.2015р. про те, що спірні будівлі не перебувають на балансі відокремленого підрозділу Тернопільська дистанція електропостачання ДТГО Львівська залізниця;

- довідкою Університету №332-40/03 від 13.03.2015 року про те, що останнім в період з 01.01.2010р. по 31.12.2014р. на утримання лабораторії Голицького біостаціонару витрачено 467 182,00грн., а кошторисом на 2015р. передбачено витратити на проведення поточного ремонту лабораторії 25 000,00грн.

В той же час, судами встановлено, що відповідач Підвисоцька сільська рада заперечувала проти визнання за Тернопільським Національним педагогічним університетом імені ОСОБА_2 права власності на будівлі лабораторії біології та екології "Голицький біостаціонар університету", що підтверджується наявними в матеріалах справи рішенням Виконавчого комітету Підвисоцької сільської ради щодо відмови у видачі свідоцтва на право власності та необхідністю зареєструвати право власності на спірне майно, у протилежному випадку вказане нерухоме майно буде визнано безхазяйним.

У постанові Верховного суду України №3-65гс12 від 11.12.2012р. зазначено, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у звязку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст.392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом предявлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Необхідною умовою для захисту порушеного права в порядку ст.392 ЦК України є наявність права власності на момент звернення з позовом. В силу положень ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності є речово-правовим, і при зверненні до суду позивач повинен підтвердити наявність у нього права власності на спірне майно.

Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо нерухомого майна. Підставою ж позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. (Вказана правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України №5011-41/11385-2012 від 05.02.2015р.)

Колегія суддів вважає, що на момент подачі позовної заяви до господарського суду Тернопільської області між сторонами існував спір. Підвисоцька сільська рада заперечувала право власності Тернопільського Національного педагогічного університету імені ОСОБА_2 на спірні обєкти нерухомого майна з огляду на відсутність у останнього правовстановлюючих документів, необхідних для здійснення державної реєстрації за ним права власності на це майно, тому позивач на підставі норм чинного законодавства мав законне право звернутись до суду за захистом свого права.

Враховуючи викладене вище, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд Тернопільської області надав належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідив всі обставини справи, і, зважаючи на те, що позивач довів факт користування та володіння спірним майном, як своїм власним, доказами, наявними в матеріалах справи підтверджується факт передачі спірного майна позивачу, тому наявні всі правові підстави для визнання за Тернопільським Національним педагогічним університетом імені ОСОБА_2, м.Тернопіль права власності на будівлі лабораторії біології та екології "Голицький біостаціонар університету", що знаходяться за адресою: вул.Шевченка,100, с.Гутисько, Бережанський район, Тернопільська область, тому господарський суд дійшов вірного висновку, що позивачем повною мірою доведені ті обставини справи, на які він посилався в підтвердження своїх позовних вимог, а відтак підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

У відповідності до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, і, всупереч вищевказаних норм ГПК України, скаржником не подано доказів, які б спростовували факти, викладені у позовній заяві, а твердження, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, надавши належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідивши всі обставини справи, норми чинного законодавства України, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що апеляційна скарга Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", м.Львів не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Тернопільської області від 28.05.2015р. по справі №921/310/15-г/4 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", м.Львів залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 28.05.2015р. по справі №921/310/15-г/4 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Львівський апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Повний текст постанови складено 05.10.2015р.

Головуючий суддя Б.Д. Плотніцький

Судді Г.І. Мельник

ОСОБА_1