ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. Справа № 922/3278/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (директор), ОСОБА_2 (довіреність № 16/04-15 від 16.04.2015р.)

відповідача - ОСОБА_3 (довіреність № б/н від 02.01.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Харківспецбудмеханізація-7", м. Харків (вх. № 4151 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2015 р. у справі № 922/3278/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Променергетика", м. Дніпропетровськ

до Приватного підприємства "Харківспецбудмеханізація-7", м. Харків

про стягнення 1342786,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.07.15 р. у справі № 922/3278/15 (суддя Добреля Н.С.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Харківспецбудмеханізація-7" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Променергетика" 743290,00 грн. - суми основного боргу, 60341,70 грн. - суми 3% річних, 538342,83 грн. - інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору. В частині стягнення 3% річних в сумі 811,80 грн. в задоволені позову відмовлено.

Відповідач - Приватне підприємство "Харківспецбудмеханізація-7" з даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає прийняте у справі рішення винесеним з неповним з'ясуванням обставин справи, неправильною оцінкою наданих доказів і встановлених юридичних фактів, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просить рішення господарського суду Харківської області від 21.07.15 р. по справі № 922/3278/15 скасувати повністю та постановити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Променергетика" в задоволені позовних вимог у частині стягнення суми боргу у розмірі 678 276, 00 грн., інфляційних та 3% річних у повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.) апеляційну скаргу Приватного підприємства "Харківспецбудмеханізація-7", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2015 р. у справі № 922/3278/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01 жовтня 2015 року об 11:00 год.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати ОСОБА_4 від 30.09.2015р. у звязку з відпусткою судді Білецької А.М. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Тарасова І.В.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 13621 від 01.10.2015р.), в якому вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими жодними належними доказами, а тому такими, що на його думку задоволенню не підлягають.

Обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши у судовому засіданні 01.10.2015р. уповноважених представників сторін, які підтримали свої правові позиції у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного підприємства "Харківспецбудмеханізація-7", м. Харків задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона, боржник, зобов'язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію, зокрема сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов'язків є договір.

Як свідчать матеріали справи, 23.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбудзабезпечення» (Постачальник за Договором) та відповідачем у даній справі - Приватним підприємством «Науково-виробниче підприємство «Променергетика» укладено договір за № 23/12, за умовами якого Постачальник зобовязався поставити, а відповідач прийняти та оплатити гранітну продукцію відповідно до специфікації на умовах, викладених у даному Договорі (аркуш справи 10).

Сума поставки була визначена цими сторонами у Додатковій угоді № 1 до Договору від 23.05.2012 року, яка склала 229198,08 грн. (аркуш справи 11).

В матеріалах справи міститься також договір, який укладено 28.05.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбудзабезпечення» (Постачальник за Договором) та Приватним підприємством «Науково-виробниче підприємство «Променергетика» (відповідач у справі) було укладено договір № 28-05/1, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність відповідача, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити товар, за цінами, у кількості та якості на умовах даного договору, додатків та додаткових угод до нього (аркуші справи 12-13).

Якість товару, що постачається за Договором № 28-05/1 від 28.05.2012р., а також його загальна вартість в сумі 909295,00 грн. визначені сторонами Додатками № 1 та № 2 до Договору від 28.05.2012 року (аркуші справи 14-15).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договорами поставки № 23/12 від 23.05.2015р. та № 28-05/1 від 28.05.2012р. сторони передбачили строки та порядки розрахунків за товар.

Матеріалами справи підтверджується належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбудзабезпечення» (Постачальником за обома Договорами поставки) своїх договірних зобовязань та факт поставки відповідачеві товару на загальну суму 134290,92 грн., про що свідчать наявні у справі видаткові та податкові накладні (аркуші справи 42-51, 53-62, 65).

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України. Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За вимогами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Господарським судом першої інстанції за наявними у справі матеріалами обґрунтовано встановлено, що відповідач обумовлений вищевказаними договорами товар отримав на підставі довіреностей (аркуш справи 52, 64), однак в порушення взятих на себе договірних умов та встановленого договорами порядку розрахунків оплату вартості товару здійснив лише частково, що підтверджується платіжними дорученнями (аркуші справи 34-40). Заборгованість за отриманий і не сплачений товар за договорами поставки № 23/12 від 23.05.2015р. та № 28-05/1 від 28.05.2012р. складає суму 743290,00 грн.

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, грошове зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Із матеріалів справи вбачається, що грошові зобовязання відповідача, які передбачені договорами поставки № 23/12 від 23.05.2015р. та № 28-05/1 від 28.05.2012р. їх належним виконанням не були припинені, і такі докази у справі не містяться.

Сторонами зобовязання, як зазначено у статті 510 Цивільного кодексу України, є боржник і кредитор.

Пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України закріплено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 Цивільного кодексу України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави колегії суддів для висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Відповідно до статті 627 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, вибір контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Наявні у справі документальні матеріали свідчать про те, що 05.09.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбудзабезпечення» (Первинним кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Променергетика» (позивач у даній справі, Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги за № 28-05/1УС (аркуші справи 16-19), за умовами якого Первинний кредитор відступив, а Новий кредитор прийняв право вимоги до відповідача (Покупця за договорами поставки № 23/12 від 23.05.2015р. та № 28-05/1 від 28.05.2012р.), які належать Первинному кредитору (Продавцю) за договором № 28-05/1 від 28.05.2012 року, предметом якого є купівля-продаж бітуму дорожнього, та договору № 23/12 від 23.05.2012 року, предметом по якому є купівля-продаж суміші гранітної.

Згідно пункту 1.1. Договору про відступлення права вимоги № 28-05/1УС від 05.09.2012 року права відступаються в повному обсязі, а саме (включаючи, але не обмежуються): - право вимагати оплати повної вартості поставленого, але не оплаченого товару у відповідності та на підставах договору у сумі (на момент укладення даного договору): 743290,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2. Договору про відступлення права вимоги № 28-05/1УС від 05.09.2012 року права первинного кредитора за Договором, вказаному у пункті 1.1., переходять до нового кредитора на тих умовах, які існували у первинного кредитора до моменту переходу прав вимоги до нового кредитора, у тому числі, але не обмежуючись:

- право вимагати оплати повної вартості поставленого, але не оплаченого товару;

- право вимагати уплати відсотків за неправомірне користування чужими грошовими коштами внаслідок прострочки по їх сплаті;

- всі інші права, які надані первинному кредитору в силу закону та інших нормативно-правових актів України, у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2.1. Договору про відступлення права вимоги № 28-05/1УС від 05.09.2012 року у триденний строк з дня підписання даного договору первинний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору по акту приймання-передачі документів усі наявні у нього документи, які підтверджують права первинного кредитора. Разом із передачею документів первинний кредитор зобов`язаний сповістити новому кредитору всі відомості, які мають значення для здійснення новим кредитором своїх прав за договором № 28-05/1 від 28.05.2012 року, предметом якого є купівля-продаж бітуму дорожнього та договору № 23/12 від 23.05.2012 року, предметом кого є купівля-продаж суміші гранітної.

Згідно частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Позивач стверджує і це підтверджується доказовими матеріалами, що первісний кредитор передав у його розпорядження всі докази про повідомлення боржника про відступлення прав, вимогу про сплату боргу, а також інші необхідні документи.

Відповідно до пункту 3.1.1. Договору про відступлення права вимоги № 28-05/1УС від 05.09.2012 року первинний кредитор зобов`язується протягом 10 робочих днів з моменту переходу прав вимоги до нового кредитора письмово повідомити боржника за договором № 28-05/1 від 28.05.2012 року предметом якого є купівля-продаж бітуму дорожнього та договору № 23/12 від 23.05.2012 року предметом кого є купівля-продаж суміші гранітної про перехід права вимоги та надати новому кредиторові відповідні письмові докази.

Колегія суддів вважає, що заміна кредитора у зобовязанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобовязання, яке передається, жодним чином не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність правочину з відступлення права вимоги.

Матеріалами справи підтверджується, що Первинний кредитор направив на адресу відповідача лист за вих. № 10/09-5 від 10.09.2012 року, в якому повідомив останнього про заміну кредитора, зазначив суму боргу за договорами № 28-05/1 та № 23/12 в розмірі 743290,00 грн., а також просив відповідача погасити борг у вказаній сумі протягом семи днів з моменту отримання даного повідомлення новому кредиторові (аркуш справи 68).

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та допустимим доказами ту обставину, що Первинний кредитор направляв на адресу відповідача лист-повідомлення за вих. № 10/09-5 від 10.09.2012 року про заміну кредитора. Вказане підтверджується наявною у справі належним чином засвідченою копією опису вкладення до цінного листа (аркуш справи 67). Оригінал даного документу був наданий колегії суддів для огляду під час розгляду апеляційної скарги відповідача по суті.

Натомість надану відповідачем до справи копію витягу з журналу вхідної документації за період з 23.07.2012р. по 12.12.2012р. колегія суддів апеляційної інстанції вважає неналежним доказом на підтвердження доводів скаржника щодо неотримання ним листа-повідомлення за вих. № 10/09-5 від 10.09.2012 року про заміну кредитора.

Однак при цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити, що посилання боржника на відсутність урегульованого порядку надання письмової згоди боржника на заміну кредитора є безпідставними, оскільки ця обставина для застосування положень частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України значення не має.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач реалізував своє право на виконання договірного зобовязання у добровільному порядку перед первісним кредитором.

Втім, не виконаним це зобовязання залишилось і перед новим кредитором (позивачем у даній справі), що стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Колегія суддів вважає зазначену поведінку відповідача такою, що суперечить принципу добросовісності виконання зобов'язання, адже про наявність у нього боргу в сумі 743290,00 грн., який виник ще у 2012 році, йому було достеменно відомо, але не вжито жодних заходів щодо погашення заборгованості ані перед первісним, ані перед новим кредитором.

Більше того, розмір боргу в сумі 743290,00 грн. відповідач не оспорює.

Пунктами 2, 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Всі матеріали справи свідчать про те, що відповідач безвідповідально поставився до своїх договірних обовязків та ухиляється від проведення розрахунків з позивачем у справі по Договору про відступлення права вимоги № 28-05/1УС від 05.09.2012 року за отриманий та несплачений у повному обсязі товар за договорами поставки № 23/12 від 23.05.2015р. та № 28-05/1 від 28.05.2012р., а сума боргу в заявленому у позові розмірі відповідачем не сплачена.

Оскільки в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази належного виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості перед позивачем, і на момент укладення договору про відступлення права вимоги борг відповідачем первісному кредиторові не був сплачений, господарський суд першої інстанції, з правовою позицією якого також погоджується і колегія суддів, дійшов правомірного висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором про відступлення права вимоги № 28-05/1УС від 05.09.2012 року в розмірі 743290,00 грн., та правильно застосував при вирішенні даного спору положення статей 512-516 Цивільного кодексу України, встановивши факт наявності у позивача передбачених законом підстав вимагати від відповідача сплати боргу. Разом з цим, слід зазначити, що з урахування листа-повідомлення за вих. № 10/09-5 від 10.09.2012 року про заміну кредитора, строк виконання зобовязання для відповідача вже настав з 18.09.2012р.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до пунктів 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного Кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Аналогічна позиція викладена і у постанові Вищого господарського суду України №23/466 від 05.04.2011 та листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" №62-97р. від 03.04.1997, у яких зазначено, що індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми.

З огляду на порушення відповідачем зобовязання по сплаті боргу в сумі 743290,00 грн. в строк до 17.09.2012р., позивачем були нараховані та заявлені до стягнення 3% річних в сумі 61153,50 грн. та інфляційні втрати в сумі 538342,83 грн. за період прострочення з 18.09.2012р. по 02.06.2015р.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, колегія суддів повністю погоджуючись із висновками господарського суду також вважає, що вимога позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 538342,83 грн. заявлена обґрунтовано, доведена матеріалами справи, її розрахунок за вказаний період (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.07.2015р. вх. № 29292, аркуш справи 86) є правильним, а тому існують правові підстави для задоволення позову і в цій частині.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції, перевіривши правильність розрахунку заявлених до стягнення сум 3 % річних в розмірі 61153,50 грн., дійшла висновку, що поданий позивачем розрахунок є арифметично правильним в сумі 60341,70 грн., застосований позивачем до суми 743290,00 грн. за період прострочення з 18.09.2012р. по 02.06.2015р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення суми 3% річних в розмірі 60341,70 грн. обґрунтовано задоволена судом першої інстанції, а в іншій частині позову про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 811,80 грн. правомірно відмовлено, з огляду на невірний розрахунок.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і обєктивно розглянув в судовому процесі всі обставини даної справи в їх сукупності, надавши їм правильну юридичну оцінку, а тому рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2015р. по справі № 922/3278/15 залишається без змін.

Доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі про скасування рішення суду першої інстанції у даній справі, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, на їх підтвердження не було надано відповідних доказів, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Харківспецбудмеханізація-7", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2015 р. у справі № 922/3278/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 06.10.15р.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Тарасова І. В.