ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 910/14429/14
Вищий господарський суд України в складі колегії

суддів:Грейц К.В. - головуючого (доповідача), Бакуліної С.В., Поляк О.І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Житлово-будівельного кооперативу "Аеліта"
на постановувід 25.05.2015
Київського апеляційного господарського суду
у справі Господарського суду міста Києва № 910/14429/14
за позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
доЖитлово-будівельного кооперативу "Аеліта"
простягнення 108878,75грн,
за участю представників: позивача - Кучкова Ю.В.
відповідача -Бойков О.С.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 у справі №910/14429/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., судді Бондарчук В.В., Марченко О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Суховий В.Г., Жук Г.А.), частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - позивач) до Житлово-будівельного кооперативу "Аеліта" (далі - відповідач) про стягнення суми 108878,75грн за неналежне виконання грошових зобов'язань за договором від 01.05.2003 №720204 на постачання теплової енергії у гарячій воді. Стягненоо з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 90065,03грн, пеню в розмірі 4564,16грн, 3% річних у розмірі 5136,64грн та інфляційні втрати в розмірі 4783,55 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з рішенням та постановою у справі не згоден, в поданій касаційній скарзі просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до місцевого господарського суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, а саме: ст. ст. 43, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник зазначає, що попередніми судовими інстанціями не надано належної правової оцінки його запереченням проти позовних вимог щодо наявності надмірно сплачених грошових коштів по договору від 01.05.2003 №720204 на постачання теплової енергії у гарячій воді в сумі 63916,15грн, які були сплачені відповідачем за періоди з 01.05.2008 по 30.09.2008 та з липня 2011 року по вересень 2011 року, оскільки існування таких обставин свідчить про безпідставність заявленого позову, що судами не враховано.

У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.09.2015 касаційну скаргу прийнято до провадження і призначено до розгляду на 22.09.2015 о 10год. 30хв.

В судовому засіданні касаційної інстанції 22.09.2015 в присутності представників сторін оголошено перерву до 06.10.2015 до 10 год. 45 хв.

Заслухавши пояснення присутніх у відкритому судовому засіданні представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 01.05.2003 між Акціонерною енергопостачальною організацією "Київенерго" (Публічне акціонерне товариство "Київенерго" - енергопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом "Аеліта" (абонент) було укладено договір №720204 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1. договору); енергопостачальна організація зобов'язується, зокрема, постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількостях та обсягах згідно з додатком №1 до договору (п.2.2.1 договору); абонент зобов'язується, зокрема, виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору (п.2.3.2 договору); абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ) та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду (п.2 додатку №4 до договору); сплату за вказаними в п.2 цього додатку документами абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця (п.3 додатку №4 до договору); у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду, енергопостачальна організація нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України (п.3.5 додатку №4 до договору); договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2003 (п.8.1 договору); договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.8.4 договору).

Додатком №3 до договору сторони узгодили, що розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію енергопостачальною організацією проводяться згідно з тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 20.06.2002 №1245, за кожну відпущену гігакалорію (1Гкал/грн), без урахування ПДВ, становить 54,42грн (п.1 додатку №3) та можливу зміну тарифів в період дії договору (п.3 додатку №3).

Позивачем, у період з 01.10.2011 по 01.06.2014 надано відповідачеві послуги з постачання теплової енергії на суму 594376,55грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи обліковими картками (табуляграмами) за вказаний період, які містять відомості про фактичне споживання теплової енергії та її вартість згідно затверджених тарифів, а також відомостями обліку, підписаними та скріпленими печатками відповідача.

Втім, як зазначив позивач, в порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання по оплаті за надані послуги з постачання теплової енергії за вищевказаний період здійснив частково, заборгувавши 90065,03грн, у зв'язку з чим Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення цієї суми та нарахованих на неї пені, інфляційних втрат та 3% річних, вимоги якого обґрунтовані, зокрема, приписами ст. ст. 611, 625, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано неналежне виконання умов договору від 01.05.2003 щодо повного розрахунку за постачання теплової енергії у період з 01.10.2011 по 01.06.2014, у зв'язку з чим, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення основного боргу і пені та часткову обґрунтованість позову щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, задовольнивши позовні вимоги в цих частинах на суми 5136,64грн та 4783,55грн відповідно. Доводи відповідача про наявність у нього переплати за періоди з 01.05.2008 по 30.09.2008 та з липня 2011 року по вересень 2011 року в загальній сумі 63916,15грн, що, на думку останнього, свідчить про безпідставність заявленого позову, відхилені попередніми судовими інстанціями з тих підстав, що такі твердження та їх встановлення не стосуються спору, предметом якого є з'ясування обставин належного/неналежного виконання зобов'язання споживачем у період з 01.10.2011 по 01.06.2014.

Втім, зазначені висновки судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає передчасними, тобто, такими, що здійснені внаслідок порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач посилався на те, що за період з 01.05.2008 по 30.09.2008 позивач на підставі табуляграм нарахував 13168,20грн, а відповідач сплатив 43270,95грн, звідки станом на 30.09.2008 переплата становила 30102,75грн. В період з липня 2011 року по вересень 2011 року позивач на підставі табуляграм нарахував 12675,47грн, відповідач сплатив 46488,87грн, отже, переплата за вказаний період склала 33813,40грн. Таким чином, відповідач вважає, що розрахунок суми заборгованості, яка стягується в цій справі за період з 01.10.2011 по 01.06.2014, безпідставно здійснено позивачем із зазначенням "нульового" вхідного сальдо станом на 01.10.2011, тобто, без врахування сум значних переплат, які існували до цієї дати і які невідомо куди віднесені.

На підтвердження вказаних доводів відповідачем надано суду відповідні табуляграми, платіжні доручення, контррозрахунок та зведений контррозрахунок, якими охоплено позовний період у цій справі.

Втім, обмежившись посиланням на те, що можливі переплати в періодах, вказаних відповідачем, не стосуються предмету спору в цій справі, попередні судові інстанції не досліджували вказані докази, надані відповідачем в обґрунтування своїх заперечень проти позову, незважаючи на те, що стан розрахунків, за змістом триваючих правовідносин сторін, враховує щомісячний облік фактичного споживання теплової енергії за попередній період для її оплати в поточному періоді, обов'язок відповідача самостійно отримати у районному відділі теплозбуту табуляграми, акт звірки на початок розрахункового періоду та платіжну вимогу-доручення, куди позивач зобов'язаний включати вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Висновок суду апеляційної інстанції, що при здійсненні розрахунку боргу позивач врахував всі оплати, здійснені відповідачем за спірний період і розмір боргу становить різницю між вартістю наданих послуг та сумами оплат, не ґрунтується на матеріалах справи. Так, як вбачається з розрахунків, наданих як позивачем, так і відповідачем, суми вартості наданих послуг теплопостачання (607052,01грн) та суми оплат (550800,39грн) в період з липня 2011р. по травень 2014р. повністю співпадають, звідки борг становить 56251,62грн, втім, не зрозуміло з яких підстав і на погашення яких заборгованостей, з суми здійсненої відповідачем у вказаний період оплати позивач вирахував 33813,41грн, а такі доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, залишись не спростованими.

Таким чином, не надання господарськими судами оцінки вищевказаним обставинам, які мають суттєве значення у справі, є порушенням вимог ст. ст. 43, 43, 84 ГПК України і виключає можливість висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні спору.

Оскільки відповідно до приписів ст. ст. 1115, 1117 ГПК України касаційна інстанція перевіряє повноту встановлення та юридичну оцінку обставин справи і не наділена повноваженнями щодо їх встановлення та оцінки доказів, колегія суддів на підставі п. 3 ст. 1119 ГПК України вважає за необхідне скасувати судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення зазначених обставин та дослідження всіх доказів і надання їм належної правової оцінки з врахуванням вищевикладених вказівок цієї постанови.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Аеліта" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 у справі Господарського суду міста Києва № 910/14429/14 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя К.В. Грейц

Судді С.В. Бакуліна

О.І. Поляк