ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 р. Справа № 909/727/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., секретаря судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Хмельницького,6, м.Київ 1, 01001

до відповідача: Державне підприємство "Теплокомуненерго" вул. Б.Хмельницького,14, смт. Богородчани, Богородчанський район, Івано-Франківська область, 77700

про стягнення заборгованості в сумі 33 716,90 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 ( довіреність №14-94 від 18.04.15)-головний юрисконсульт відділу претензійно- позовної роботи управління юридичного департаменту;

від відповідача: представники не з"явилися.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернулось з позовом до Державного підприємства "Теплокомуненерго" про стягнення заборгованості в сумі 33 716,90 грн. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.15 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.07.15 р. В судовому засіданні 14.07.15р. оголошувалась перерва до 23.07.15р.

Ухвалою суду від 23.07.15р. відкладено розгляд справи на 03.08.15р. В зв'язку з відсутністю представників сторін ухвалою суду від 03..08.2015року провадження по справі відкладено на 06.10.2015року.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить суд позов задоволити, свої обґрунтування виклали у позовній заяві.

Представник відповідача жодног разу в судове засідання не з'явився, відзив на позов не направив, вимоги суду, вказані в ухвалі від 22.09.2015року не виконав.

Відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується ухвалою суду від 22.09.2015року (вих.№ 10340-10341 від 24.09.2015року) та повідомленням про вручення поштового відправлення, що одержано відповідачем 28.09.2015року

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зі змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого господарського суду N 3 від 23.03.2012, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відповідач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи ( вх.151999/15 від 06.10.2015року), у якому просить суд відкласти розгляд справи, в зв'язку з тим, що відповідач не може направити свого представника в судове засідання 06.10.2015року.)

З"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтується клопотання, про відкладення розгляду справи, суд прийшов до висновку, про відмову в його задоволенні з огляду на те, що клопотання необґрунтоване, документально не підтверджене (в частині неможливості з"явитись в судове засідання) та носить неодноразовий характер (клопотання № 151 від 31.07.2015року, вх.11878 від 03.08.2015року ).

Неприбуття в судове засідання представника відповідача без документального обґрунтування поважності причин такого неприбуття розцінюється судом, як зловживанням процесуальним правом та затягуванням судового процесу, при цьому, за змістом абз.5 п.3.14. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11р., під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані на: неможливість початку розгляду судом порушеної провадженням справи; неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та Державним підприємством «Теплокомуненерго» ( відповідач, покупець ) 28 грудня 2012 року був укладений договір № 13/2380-Б0-15 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов'язується передати покупцеві у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, на умовах цього договору.

На виконання умов Договору позивач поставив протягом січня - грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 267 397,37 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2013року на суму 494 008,83 грн., від 28.02.13 на суму 391 730,32 грн., від 31.03.13 на суму 432 278,12 грн., від 30.04.13 на суму 181 649,21 грн., від 31.10.13 на суму 160 566,64 грн., від 30.11.13 на суму 234 364,06 грн., від 31.12.13 на суму 372 800,19 грн. Основна заборгованість у відповідача відсутня. Проте, протягом періоду поставки покупцем несвоєчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, чим останній порушив п.6.1 Договору.

Відповідно до п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу. Розмір пені складає 24 272,92 грн.

Крім того, відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, тому він зобов'язаний сплатити на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. розмір яких складає 4 244,63 грн. та 5 199,35 грн. відповідно.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України між сторонами на підставі договору виникли зобов'язальні відносини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Однак, відповідач в супереч п.6.1 Договору не оплатив вчасно грошові кошти за постачання природного газу, внаслідок чого позивач просить суд стягнути втрати від інфляційних процесів - 4244,63грн, пеню в розмірі 24272,92грн та 3% річних у розмірі 5199,35грн.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, передбачені договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, за порушення відповідачем (споживачем) строків оплати, позивач нарахував відповідачу пеню, що становить 24272,92грн.

Господарським судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку пені. Судом встановлено, що позивачем вірно здійснено розрахунок пені, таким чином до стягнення підлягає пеня у розмірі 24272,92грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Причому, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та три проценти річних є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Господарським судом встановлено факт прострочення грошового зобов'язання відповідачем та здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку 3% річних, що становлять 5199,35грн. та інфляційних втрат, що становлять 4244,63грн.

Згідно з арифметичним розрахунком, проведеним судом за допомогою ІПС Законодавство, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 5199,35грн. та 4244,63грн. інфляційних втрат. Позивач вірно провів розрахунок.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором вчасно не виконав, тобто не виконав визначені на розсуд сторонами і погоджені ними умови договору, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідач порушив договірні зобов'язання що стосуються строку оплати за природній газ. Позивачем доведено обставини, на які він посилався. Відповідачем позовні вимоги доказами не спростовано. На момент звернення до суду відповідач заявлений борг не погасив.

Крім того, слід зазначити, що відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності ( вх. 10676/15 від 14.07.2015року), у якій просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову повністю.

Щодо даної заяви суду зазначає наступне.

Предметом даного судового спору є стягнення з відповідача сум інфляційних втрат 3% річних та пені, нарахованих на суму основного боргу, який виник внаслідок порушення виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань по договору про постачання природного газу.

Відповідно до ст 232 Господарського кодексу України, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором може бути передбачений інший строк.

Пунктом 9.3 Договору № 13/2380-БО-15 від 28.12.2012року встановлено, що строк. у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором ( строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основного боргу, пені, 3% річних інфляційних нарахувань встановлюється тривалістю у 5 років.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач вірно застосував позовну давність, а у задоволенні клопотання про щодо застосовування позовної давності та наслідків її спливу слід відмовити..

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на фактичні обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 525, 526, 599, 611,625 Цивільного кодексу України, ст. ст.193, 218,230,232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1,2,12,5, 49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Украіни", вул. Хмельницького,6, м.Київ 1 до Державного підприємства "Теплокомуненерго" вул. Б.Хмельницького,14, смт. Богородчани, Богородчанський район, Івано-Франківська область про стягнення заборгованості в сумі 33 716,90 грн. задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Теплокомуненерго" вул. Б.Хмельницького,14, смт. Богородчани, Богородчанський район, Івано-Франківська область (код 22168970) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Хмельницького,6, м.Київ 1 (код 20077720) - 4244,63грн ( чотири тисячі двісті сорок чотири грн. 63коп.) інфляційних втрат, 24272,92грн. пені ( двадцять чотири тисячі двісті сімдесят дві грн. 92коп), 5199,35грн. ( п'ять тисяч сто дев'яносто дев'ять грн. 35коп) -3% річних та 1827,00грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00коп.)судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.10.15

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ ОСОБА_2 07.10.15