П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Барбари В.П.,

суддів: Берднік І.С., Ємця А.А., Жайворонок Т.Є., Колесника П.І., Потильчака О.І., Шицького І.Б., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Дівіна» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 28 травня 2015 року у справі № 910/19384/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дівіна» (далі - ТОВ «Дівіна») до приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі - ПрАТ «Київстар») про стягнення суми,

встановила:

У вересні 2014 року ТОВ «Дівіна» звернулося до суду із позовом до ПрАТ «Київстар» про стягнення 6 704 303,50 грн заборгованості, з яких: 3 491 768,25 грн - основний борг з орендної плати, 6 381,66 грн - заборгованість з оплати комунальних послуг, 296 658,84 грн - пеня, 311 586,44 грн - інфляційні втрати, 43 718,23 грн - 3 % річних, 2 554 190,08 грн - неустойка за час прострочення повернення приміщення з оренди.

Рішенням господарського суду м. Києва від 16 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року рішення господарського суду м. Києва від 16 січня 2015 року скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 491 768,25 грн основного боргу з орендної плати, 6 381,66 грн заборгованості за комунальні послуги, 296 658,84 грн пені, 311 586,44 грн інфляційних втрат, 43 718,23 грн - 3% річних, 2 554 190,08 грн неустойки за час прострочення повернення приміщення з оренди та судовий збір.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів неможливості використання орендованого приміщення у спірний період і своєчасного його повернення позивачеві, а тому зобов'язаний сплатити останньому заборгованість за цей період.

Постановою Вищого господарського суду України від 28 травня 2015 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року скасовано, а рішення господарського суду м. Києва від 16 січня 2015 року залишено в силі.

Залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, Вищий господарський суд України погодився з його висновками щодо відсутності у позивача правових підстав вимагати у відповідача орендну плату за користування нежитловим приміщенням та оплату комунальних послуг, оскільки з 19 лютого 2014 року по дату закінчення дії договору оренди відповідач не користувався об'єктом оренди через обставини, визнані форс-мажорними відповідно до сертифікату Торгово-промислової палати України № 2414, а також щодо відсутність вини відповідача у несвоєчасному поверненні об'єкта оренди та, відповідно, у неможливості передати його позивачеві раніше.

У заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 28 травня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ТОВ «Дівіна» просить скасувати постанову суду касаційної інстанції та залишити в силі постанову Київського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статей 322, 323, 509, 526, 617, 629, 759, частини 1 статті 625, частини 6 статті 762, частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, статей 193, 283, 285, 286, частини 2 статті 218, частини 4 статті 219, частини 1 статті 229 Господарського кодексу України, статті 1117 ГПК України.

На підтвердження підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 11116 ГПК України, ТОВ «Дівіна» додало до заяви копії постанов Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року у справі № 5011-11/14157-2012, від 30 березня 2015 року у справі № 911/3222/14, від 2 червня 2009 року у справі № 6/253, від 28 липня 2010 року у справі № 57/307-09, від 24 грудня 2013 року у справі № 5011-27/18278-2012, від 14 жовтня 2014 року у справі № 923/220/14, від 23 березня 2010 року у справі № 07/186-09, від 23 лютого 2010 року у справі № 37/134-09, від 27 січня 2015 року у справі № 904/6463/14, від 31 жовтня 2013 року у справі № 908/317/13-г, від 3 жовтня 2006 року у справі № 37/343-05, від 31 березня 2015 року у справі № 910/8753/14, від 19 січня 2010 року у справі № 11/59, від 24 грудня 2013 року у справі № 5011-27/18278-2012, від 23 липня 2014 року у справі № 908/353/14, від 13 жовтня 2009 року у справі № 2-29/801.1-2009(2-28/111-2008), від 18 червня 2015 року у справі № 904/6164/14, від 15 жовтня 2009 року у справі № 11/12-09-28, від 17 квітня 2012 року у справі № 5021/755/2011, від 1 вересня 2014 року у справі № 5011-2/6061-2012, від 20 квітня 2015 року у справі № 909/636/14, від 2 березня 2015 року у справі № 910/24969/14, від 23 лютого 2015 року у справі № 910/14120/14, а також постанов Верховного Суду України від 10 червня 2015 року, від 23 березня 2010 року, від 16 березня 2010 року, від 18 грудня 2007 року, від 10 жовтня 2006 року, від 14 жовтня 2008 року, від 6 жовтня 2009 року, від 1 грудня 2009 року, від 11 грудня 2007 року, від 11 вересня 2007 року, від 29 вересня 2009 року, від 16 вересня 2008 року, від 26 лютого 2008 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені заявником обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 11116 ГПК України заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з підстав, зокрема, неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обставини, на які посилається у заяві ТОВ «Дівіна» як на підстави для перегляду постанови Вищого господарського суду України від 28 травня 2015 року у справі № 910/19384/14, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 11126 ГПК України Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

За таких обставин у задоволенні заяви ТОВ «Дівіна» слід відмовити.

Керуючись статтями 11116 , 11123 , 11124 , 11126 Господарського процесуального кодексу України, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

постановила:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Дівіна» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 28 травня 2015 року у справі № 910/19384/14 відмовити.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий В.П. Барбара

Судді: І.С. Берднік А.А. Ємець Т.Є. Жайворонок
П.І. Колесник О.І. Потильчак І.Б. Шицький