РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/6532/15-г
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Виробничого унітарного приватного підприємства «Фірма Надежда» (Республіка Білорусія)

про стягнення боргу, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - також позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з Виробничого унітарного приватного підприємства «Фірма Надежда» (Республіка Білорусія) (надалі також - відповідач) суми заборгованості в розмірі 12 615,00 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за Контрактом №17/14 від 10.03.2014р. в повному обсязі не виконав, вартість поставленого товару у строки визначені Контрактом не оплатив.

Під час перебування справи в провадженні позивачем було уточнено (зменшено) розмір позовних вимог, у зв'язку з проведенням часткової сплати відповідачем, та заявлено до стягнення суму боргу в розмірі 8 200,00 доларів США.

Судом, з урахуванням положень ст. ст. 22, 54-57 Господарського процесуального кодексу України, прийнято до розгляду зменшені позовні вимоги.

Відповідач відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, участь свого представника в судові засідання не забезпечив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2015р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, присвоєно справі №910/6532/15-г, розгляд справи призначено на 22.09.2015р.

Судом встановлено, що місцезнаходженням відповідача є Республіка Білорусь, м. Брест, вул. 2-а Заводська, 9. Ухвалою суду від 20.03.2015р. зобов'язано позивача в термін до 07.04.2015р. подати суду належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на російську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 20.03.2015р. про порушення провадження у справі №910/6532/15-г, позовної заяви б/н б/д з доданими до неї документами у двох примірниках.

07.04.2015р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем подано нотаріально засвідчений переклад на російську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 20.03.2015р. про порушення провадження у справі №910/6532/15-г, позовної заяви б/н б/д з доданими до неї документами у двох примірниках.

У зв'язку зі зверненням до Економічного суду Брестської області (Республіка Білорусь) із судовим дорученням вих. №06-9.1/30/15 від 08.04.2015р. про вручення документі, ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015р. провадження у справі №910/6532/15-г зупинено до 22.09.2015р.

02.06.2015р. до Господарського суду міста Києва надійшла ухвала Економічного суду Брестської області (Республіка Білорусь) про виконання судового доручення Господарського суду міста Києва вих. №06-9.1/30/15 від 08.04.2015р. у справі №910/6532/15-г та письмове підтвердження про вручення судових документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2015р. поновлено провадження у справі №910/6532/15-г.

В судове засідання 22.09.2015р. представник відповідача не з'явився, заяв та клопотань до суду не надіслав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2015р. розгляд справи №910/6532/15-г відкладено до 01.10.2015р.

В судове засідання 01.10.2015р. представники сторін не з'явились, заяв та клопотань до суду не надіслали.

Судом враховано також, що положеннями Господарського процесуального кодексу України не передбачено визначення договірної підсудності справ господарським судам.

При цьому, правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою), в тому числі і питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, визначені Законом України «Про міжнародне приватне право».

Згідно ст. 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності в процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону, якою визначено випадки виключної підсудності у справах з іноземним елементом.

Згідно п. 12.2. Контракту №17/14 від 10.03.2014р., сторони погодили, що всі неврегульовані спори та розбіжності, що виникають з даного Контракту чи у з'язку з ним (в тому числі, що стосуються виконання чи припинення Контракту, його порушення та недійсності), включаючи залік взаємних вимог, уступку прав та перевід боргу, підлягає розгляду по вибору позивача.

19.12.1992р. Україна приєдналася до Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992р. (постанова Верховної Ради України від 19.12.1992 № 2889-XII "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності").

Згідно з підпунктом "в" частини першої статті 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, компетентний суд держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав має право розглядати зазначені в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території цієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав виконано або має бути повністю або частково виконано зобов'язання з договору, що є предметом спору.

Відповідно до частини 2 статті 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992р. компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду.

Окрім того, відповідно до п. 1 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України №04-5/608 від 31.05.2002р. «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій», якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності (пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право») спір підлягає розгляду в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III ЦПК.

У судовому засіданні 01 жовтня 2015р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2014 року між позивачем (продавець - за Контрактом) та відповідачем (покупець - за Контрактом) було укладено Контракт №17/14 (надалі - Контракт), відповідно до розділу 1.1. якого, позивач зобов'язується поставити, а відповідач - прийняти та оплатити товар на вказаних нижче умовах.

Умови поставки згідно п. 3.2. Контракту DAF - з/д станція Заболоття.

Загальна сума даного Контракту становить 3 269 000 доларів США. (п. 2.2. Контракту).

Пункт доставки: з/д станція Брест-Північний Бел. з/д, код станції 130100 з/д код підприємства 2871, ВУПП «Фірма Надежда» РБ, 224020, м. Брест, вул. 2-га Заводська, 9. Оплату по території Республіки Білорусь здійснює відповідач. (п. 3.4. Контракту).

Відповідно до п. 5.3. Контракту приймання товару по кількості здійснюється відповідачем у відповідності з товарно-транспортними документами.

Ціна на товар вказується в специфікаціях на відповідну партію товару. Сума Контракту становить 10 000 000,00 доларів США. (розділ 7 Контракту).

Оплата за поставлений товар здійснюється в формі банківського переводу, шляхом перерахування відповідачем грошових коштів на вказаний в даному Контракті рахунок позивача, не пізніше 30 банківських днів з моменту поставки товару. (п. 8.1. Контракту).

Позивачем, на виконання умов Контракту, було поставлено відповідачу товар на загальну суму в розмірі 12 615,00 доларів США, що підтверджується міжнародною транспортною накладною №7251 від 10.10.2014р. на суму в розмірі 8 415,00 доларів США та №7332 від 13.11.2014р. на суму в розмірі 4 200,00 доларів США.

Як підтверджується матеріалами справи, товар був отриманий відповідачем.

Позивачем було виставлено відповідачу інвойси (рахунки-фактури) на оплату, а саме №11 від 10.10.2014р. на суму 8 451,00 доларів США та №12 від 13.11.2014р. на суму 4 200,00 доларів США.

Як підтверджується матеріалами справи, що не заперечено відповідачем, останнім було проведено частковий розрахунок на суму в розмірі 4 415,00 доларів США, що підтверджується випискою за 16.03.2015р. на суму 2 415,00 доларів США та випискою за 20.03.2015р. на суму 2 000,00 доларів США.

Надалі, як зазначає позивач, відповідачем не було проведено повного розрахунку за отриманий від позивача товару на суму 8 200,00 доларів США.

У зв'язку з тим, що відповідач в повному обсязі не розрахувався за отриманий товар за Контрактом, позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 11 ГК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором визнається угода двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідачем оплату повної вартості товару на рахунок позивача проведено не було.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, з урахуванням п. 8.1. Контракту, обов'язок відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем товару сплив (з урахуванням 30 банківських днів з дати поставки товару), а тому, з урахуванням вказаного, прострочення оплати товару за Контрактом у відповідача перед позивачем виникло:

- за накладною №7251 від 10.10.2014р. з 22.11.2014р.;

- за накладною №7332 від 13.11.2014р. з 26.12.2014р.

Оскільки, як підтверджено матеріалами справи, свої зобов'язання відповідач за Контрактом щодо повної оплати вартості товару в строк визначений Контрактом не виконав, то заборгованість останнього по оплаті вартості поставленого позивачем товару складає 8 200,00 доларів США.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в справі №910/6532/15-г про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 8 200,00 доларів США, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також необхідно зазначити, що за приписами п. 4 ч. 1 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України та п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній валюті та у карбованцях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

Згідно відмітки канцелярії Господарського суду міста Києва, яка міститься на титульній сторінці позовної заяви, датою першого звернення позивача до суду є 05.03.2014р.

Окрім того, відповідно до п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі подання до господарського суду позову про стягнення іноземної валюти обов'язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях). Виходячи з останнього й визначається сума судового збору, що сплачується з позовної заяви у національній валюті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий частини першої статті 6 Закону України "Про судовий збір").

Як встановлюється матеріалами справи, позивачем сплачено судовий збір відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції від 04.03.2015р. на суму 6 280,00 грн.

Згідно даних, які містяться на інтернет-сайті Національного банку України (http://www.bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency/search?formType=searchFormDate&time_step=daily&date=04.03.2015&execute=Виконати), офіційний курс гривні до долару США станом на 04.03.2015р. складає (2377,1263 доларів США за 100 гривень).

За таких обставин, станом на 04.03.2015р. (дату сплати позивачем судового збору), сума боргу відповідача в розмірі 8 200,00 доларів США еквівалентна 194 924,35 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони.

Таким чином, з урахуванням викладеного, витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 6 280,00 грн., покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Виробничого унітарного приватного підприємства «Фірма Надежда» (ідентифікаційний код 14390111; адреса: 224020, Республіка Білорусія, м. Брест, вул. 2-га Заводська, 9) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) суму основного боргу в розмірі 8 200,00 доларів США (вісім тисяч двісті доларів США 00 центів), що у гривневому еквіваленті становить 194 924,35 грн. (сто дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот двадцять чотири гривни 35 копійок) та суму судового збору в розмірі 6 280,00 грн. (шість тисяч двісті вісімдесят гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.10.2015р.

Суддя С.М. Морозов