РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"05" жовтня 2015 р. Справа № 902/896/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_1

на рішення господарського суду Вінницької області від 26.08.2015 р.

у справі № 902/896/15 (суддя Стефанів Т.В.)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff"

про стягнення 15 136, 89 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3;

від відповідача: Янчук В.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 26.08.2015 р. у справі №902/896/15 за позовом ОСОБА_5 до Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" про стягнення 15 136, 89 грн. в частині стягнення заборгованості по виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 1 765, 29 грн. та заборгованості по виплаті середнього заробітку за затримку розрахунку в розмірі 9 984, 90 грн. відмовлено, провадження у справі №902/896/15 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3 386,70 грн. припинено.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2015 року провадження по цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" про стягнення заборгованості по заробітній платі закрито на підставі п.2, ч. 1 ст. 205 Цивільного процесуального кодексу України (набрало законної сили рішення суду постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, - Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.02.2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3 386,70 грн ).

З огляду на наведене вище та, ураховуючи положення ч. 3 ст. 206 ЦК України, п. 2 ч.1 ст.80 ГПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3 386,70 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Також, судом першої інстанції з досліджених доказів встановлено, що оригінал заяви ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України від 15 квітня 2014 року, а також оригінал заяви позивача від 15.04.2014 року про виплату їй грошової компенсації за невикористану відпустку, копії яких були отримані Дочірнім підприємством "Українська горілчана компанія "Nemiroff" з рекомендованим листом від 05.05.2014 р., на підприємстві відсутні. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що оригінали зазначених заяв подавались позивачем на розгляд генеральному директору ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_6, суду не надано та не зазначено джерел їх отримання. Копії вказаних заяв не містять жодної відмітки про їх надходження та /або реєстрацію в ДП "УГК "Nemiroff", не містять резолюції уповноваженого власником органу, посадової особи, за результатами їх розгляду, не містять листка-погодження з безпосереднім керівником позивача, відсутнє і подання про звільнення з посади безпосереднього керівника позивача.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що наказом №1 від 19.03.2014 року, встановлено, що до 30 квітня 2014 року право підпису будь-яких документів, заяв, звернень, договорів, доручень, довіреностей та інших документів, в тому числі, але не виключно, таких, що створюють юридичні наслідки для Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", має одноособово Генеральний директор. В матеріали справи позивачем надано копію трудової книжки, в якій міститься запис про звільнення з посади помічника головного юрисконсульта із супроводу господарсько-договірної діяльності та оподаткування юридичного департаменту дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" за власним бажанням (наказ №824/К від 29.04.2014 року), вчинений заступником генерального директора ОСОБА_7

При вирішенні спірних правовідносин, судом першої інстанції враховано відповідні положення КЗпП України, ЦК України, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців", Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301.

В обґрунтування своїх висновків, суд першої інстанції вказав на те, що належних та допустимих доказів того, що позивач звернулася до уповноваженого власником органу з завою про звільнення в період з 15 по 30 квітня 2014 року включно суду не надано, а тому відсутні правові підстави для розірвання відповідачем трудового договору з позивачем на підставі копії заяви ОСОБА_1 від 15.04.2014 р. З огляду на вказане, обґрунтованими є доводи відповідача про звільнення позивача з 29 серпня 2014 року - наказом №323-НК, який підписаний уповноваженою особою, містить печатку підприємства, в наказі зазначена підстава його прийняття, норма трудового законодавства. Копія даного наказу була направлена позивачу рекомендованим листом 02.09.2014 року та отримана останнім особисто. Наказ №323-НК від 29.08.2014 року є чинним, не скасований і в судовому порядку не оспорювався, а тому останній є підставою для здійснення розрахунків відповідача при звільненні працівника ОСОБА_1 Факт перерахування відповідачем позивачу грошових коштів в сумі 7 207,47 грн за період з 01.03.2014 року по 18.06.2015 року підтверджується довідкою про стан розрахунку по заробітній платі №14-15/168 від 18.06.2015 року, копіями платіжних доручень, доказів на спростування цього позивачем не надано.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі та положення діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Вінницької області від 26.08.2015 р. у справі №902/896/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, зокрема, наступне:

позивачем було надіслано телеграму про неможливість з'явитись у судове засідання суду першої інстанції з проханням його відкласти та продовжити строк розгляду справи строком на п'ятнадцять днів з огляду на першу неявку позивача. Повідомлення аналогічного змісту, а також інформування про направлення телеграми, що підтверджувалося копією чеку, було надіслано на електронну адресу господарського суду Вінницької області через систему електронного документообігу mail.gov.ua. У порушення норм ст. ст. 69, 77 ГПК України, суд першої інстанції не відклав розгляд даної справи з огляду на відсутність представника позивача;

господарський суд Вінницької області не дослідив обставини виконання позивачем трудових обов'язків після 19 березня 2014 року, а прийняв до уваги лише надані відповідачем докази, а саме - копії актів від 24.03.2014 року, 22.04.2014 року, 02.06.2014 року та 01.08.2014 року. При цьому, представником позивача вказувалось на наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності вказаних документів. Однак, господарський суд Вінницької області не досліджував законність відповідних актів;

надані відповідачем в якості доказів копії актів не відповідають вимогам, визначеним п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 від 01.09.2003 року «Вимоги до оформлювання документів»;

працівник не є учасником корпоративних відносин управління підприємством, а тому зміна керівництва не повинна відображатись на трудових правах працівників. При цьому, відповідач не надав суду жодного доказу щодо скасування або визнання недійсним у визначеному чинним законодавством України порядку наданого позивачем наказу про звільнення від 29.04.2014 року. Проте, господарський суд Вінницької області належної правової оцінки вказаним обставинам не надав, та всупереч ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняв до уваги лише докази, надані відповідачем, що свідчить про упередженість висновків суду.

З огляду на викладені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, позивач вважає, що судом першої інстанції було задоволено позов за відсутності на те визначених законом підстав, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Від відповідача - Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне.

Доводи скаржника щодо відкладення розгляду даної справи у зв'язку із неявкою представника позивача у судове засідання не заслуговують на увагу з огляду на роз'яснення, наведені у п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції». При цьому, як вбачається з клопотання позивача, яке надіслане на адресу суду першої інстанції електронною поштою, в останньому не зазначено жодної обставини з якої б вбачалося, що господарська справа № 902/896/15 не може бути розглянута у судовому засіданні 26.08.2015 року без участі позивача та/або його представника, також дане клопотання не містило жодного пояснення відносно поважності причин неявки представника. Окрім того, представник позивача брав участь у судовому засідання 13.08.2015 р., що передувало судовому засіданню, за результатами якого прийнято оспорюване рішення. Більше того, вищевказане клопотання позивача судом не розглядалось, оскільки не містило електронного цифрового підпису, як того вимагає п. 1.5.17. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої ДСА України від 20.08.2013 року № 28 (документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних).

Зауважує, що відповідачем надавались суду оригінали усіх доказів, долучених до відзиву, зокрема, актів від 24.03.2014 року, 22.04.2014 року, 02.06.2014р., 01.08.2014 року. Між тим, наведені акти також досліджувались в господарській справі №902/265/15, рішення по якій набрало законної сили 27.08.2015 р.

Разом з тим, в обгрунтування своєї правової позиції та, спростовуючи доводи апеляційної скарги, процесуальний опонент скаржника вказує, серед іншого, на обставини справи, вставновлені судом першої інстанції при вирішенні спору по суті.

Так, зазначає, що доводи представника позивача про наявність ухвал про забезпечення позовів у адміністративній та господарській справах про заборону державним реєстраторам на вчинення реєстраційних дій як на доказ відсутності належних повноважень у ОСОБА_6, як у керівника Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» - Генерального директора, слід оцінювати критично, оскільки до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, будь-які дані про іншу особу, ніж про ОСОБА_6, як про керівника підприємства, не вносились.

Також, звертає увагу, що наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копіями витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, окремими положеннями Статуту Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", стверджується той факт, що ОСОБА_6 - генеральний директор є уповноваженою особою діяти в інтересах відповідача, зокрема, укладати трудові договори з працівниками та припиняти трудові правовідносини. При цьому, додатково, наказом №1 від 19.03.2014 року, встановлено, що до 30 квітня 2014 року право підпису будь-яких документів, заяв, звернень, договорів, доручень, довіреностей та інших документів, в тому числі, але не виключно, таких, що створюють юридичні наслідки для Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", має одноособово Генеральний директор.

Разом з тим, зауважує, що у Немирівській районній громадсько-політичній щотижневій газеті "Прибузькі новини" № 17(10651) від 24 квітня 2014 р. відповідачем розміщено оголошення про виклик осіб, які перебувають в трудових відносинах з боржником, з'явитися на територію підприємства. В той же час, 17.04.2014 р. відповідачем на адресу можливих працівників підприємства були направлені листи з проханням надати пояснення, інформацію про наявність трудових відносин та з'явитися на робоче місце, копії листів від 17 квітня 2014 року вих. № 87-15/0332. Вказане свідчить, що відповідачем вчинені всі можливі дії, направлені на встановлення осіб працівників, правовідносин, що склалися між ними, а також недопущення порушення трудових прав останніх, включаючи й позивача.

Між тим, як зазначає відповідач, будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач звернулася до уповноваженого власником органу з завою про звільнення в період з 15 по 30 квітня 2014 року включно, не надано. Наведені обставини також не спростовує і вимога позивача, направлена на адресу відповідача 18.06.2014 року, до якої не долучені оригінали заяв про звільнення та виплату компенсації за невикористані дні відпустки.

З огляду на вказане вище, відповідач підтримує в повному обсязі висновки, здійснені судом першої інстанції за результатами дослідження встановлених обставин у даній справі.

5 жовтня 2015 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Пояснив, що 30 квітня 2014 року позивачем були отримані всі документи, які підтверджували її звільнення, зокрема, копію наказу про звільнення та оригінал трудової книжки. Представник вказав, що існує ухвала господарського суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року у справі № 902/798/14 відносно працівника Майданюка, якому були виплачені всі кошти, незважаючи на те, що наказ на звільнення виданий ОСОБА_7 Також, представник звертає увагу суду, що ухвалою суду вжито заходи до забезпечення позову, відповідно до яких ОСОБА_6 заборонено вчиняти дії від імені Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff", зокрема, підписувати документи в період з 13.03.2014 р. по 10.07.2014 р., проте не зазначеє номеру справи.

З огляду на вказане, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 26.08.2015 р. у справі №902/896/15 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Окрім того, представник позивача в судовому засіданні в усному порядку заявив клопотання про відкладення розгляду даної справи з огляду на необхідність долучення до матеріалів справи ухвал Окружного адміністративного суду міста Києва про забезпечення позову на підтвердження відсутності належних повноважень у ОСОБА_6, а також для забезпечення можливості позивачу надати докази представництва інтересів ДП "УГК "Nemiroff" ОСОБА_1 в інших судових засіданнях у період з 24.03.2014р. по 30.04.2014р.

Представник відповідача - Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" в судовому засіданні заявив, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. Додатково пояснив, що ОСОБА_1 не з'являлася на робочому місці в період з 24.03.2014 р. по 28.08.2014 р., після чого 29.08.2014 р. був виданий наказ на звільнення ОСОБА_1 і розрахунок з нею відбувся приблизно в жовтні - листопаді 2014 року. Також зазначив, що ДП "УГК "Nemiroff" орендував приміщення в бізнес - центрі "Іллінський" на підставі договору оренди № 17 від 15.03.2013 р. В листі № 248 від 02.10.2014 р. бізнес - центру "Іллінський" вказано, що в період з 15.03.2014 р. по 25.05.2014 р. про використання ДП "УГК "Nemiroff" орендованих приміщень свідчить перебування працівників орендаря, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9; інформації щодо зверення до охорони будь яких інших осіб для надання доступу в приміщення орендаря в період з 15.03.2014 р. по 25.05.2014 р. не має. Окрім того, зауважив, що ДП "УГК "Nemiroff" були складені акти про відсутність на робочому місці позивача, звертає увагу на табелі обліку робочого часу, а також що відповідачем здійснювався пошук ОСОБА_1 Додатково представник вказав, що оригінали актів про відсутність на робочому місці та табелі обліку робочого часу в оригіналі були оглянуті в суді першої інстанції. Поряд з тим, зауважив, що робочим місцем ОСОБА_1 є офіс в бізнес - центрі "Іллінський", а також робоче місце в м. Немирів, вул. Горького 31.

З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Окрім того, представник відповідача заперечив щодо задоволення клопотань позивача про відкладення розгляду даної справи на іншу дату для подачі додаткових доказів, з посиланням на ст. 101 ГПК України з тих підстав, що предстаник позивача не обгрунтував належним чином неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції.При цьому, вказує на те, що існують судові рішення, відповідно до яких скасовано наказ про переведення ОСОБА_7 на посаду заступника директора ДП "УГК "Nemiroff". Проте, такі докази на момент здійснення судового провадження у даній справі в суді першої інстанції не надавіалися, оскільки позивач не посилався на ці обставини. З огляду на вказане, зазначає, що представник скаржника апелює спотвореними фактами, які не відповідають дійсності.

Колегія суддів суду першої інстанції дійшла висновку, що заявлені позивачем в судовому засіданні 5 жовтня 2015 року в усній формі клопотання про відкладення розгляду даної справи до задоволення не підлягають з огляду на наступне.

Посилання скаржника щодо необхідності відкладення розгляду справи для долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме копій судових рішень судів адмінстративної юрисдикції про забезпечення позову на спростування повноважень ОСОБА_6 як директора ДП "УГК "Nemiroff" та з огляду на необхідність долучення до матеріалів справи доказів представництва позивачем інтересів відповідача в інших судових засіданнях у період з 24.03.2015р. - 30.04.2015р., то колегія суддів приймає до уваги положення ч. 1 ст. 101 ГПК України, відповідно до якої у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В силу дії імперативних приписів наведеної вище норми процесуального Закону, колегія суддів зважає на те, що скаржник в процесі здійснення апеляційного провадження у даній справі просить відкласти розгляд апеляційної скарги з метою долучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема, надати копії відповідних судових рішень в адміністративній справі та документів на підтвердження представництва інтересів відповідача позивачем у зазначений вище період.

При цьому, в порушення ч. 1 ст. 101 ГПК України, скаржник не обґрунтував неможливості подання таких додаткових доказів до місцевого господарського суду з причин, незалежних від позивача, оскільки, будучи стороною у даній справі та ініціатором виникнення спору між сторонами, позивач був завчасно обізнаний про існування спірних правовідносин та порушення провадження у даній справі, а, відтак, не був позбавлений можливості подати відповідні додаткові докази станом на дату прийняття рішення від 26.08.2015р.

Посилання представника позивача на те, що йому було повідомлено про участь у даній справі лише за день до судового засідання апеляційного господарського суду, не може вважатися достатньою обставиною для обгрунтування неможливості подачі додаткових доказів суду першої інстанції, оскільки неналежна та несвоєчасна підготовка представника позивача до судового засідання та не повідомлення позивачем свого представника про судові засідання у справі не є такими обставинами.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції не встановила правових підстав для задоволення заявлених у судовому засіданні клопотань скаржника та, як наслідок, для відкладення розгляду даної справи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 у травні 2014 року звертався до Дарницького районного суду міста Києва про стягнення заборгованості з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" із заробітньої плати в сумі 3 386, 70 грн. (Т.1, а.с. 61-69).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.05.2014 року відкрито провадження у справі №753/8712/14-ц за колективною позовною заявою, в т.ч. ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати (Т.1., а.с. 70). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2015 року провадження по цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" про стягнення заборгованості по заробітній платі закрито на підставі п. 2, ч. 1 ст. 205 Цивільного процесуального кодексу України (Т.1, 71-72).

Як убачається із Єдиного державного реєстру судових рішень України та системи Діловодство спеціалізованого суду РАГС, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.02.2015 року задоволено апеляційні скарги на ухвалу господарського суду Вінницької області від 16.12.2014 у справі №902/798/14 (про відмову в задоволенні заяв кредиторів), ухвалу господарського суду Вінницької області від 16.12.2014р. у справі №902/798/14 скасовано частково, визнано, з поміж іншого, вимоги ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff" в сумі 8 357,72 грн., з яких 2 569, 59 грн. заборгованість по виплаті заробітної плати, 166,10 грн. - заборгованість по компенсації за невикористану відпустку, 5 622,03 грн. - заборгованість за затримку розрахунку при звільненні.

Як свідчать, наявні в матеріалах справи докази, зокрема, копія наказу, особова картка працівника на ім'я ОСОБА_1, позивач - ОСОБА_1 з 26 лютого 2013 року по 30 квітня 2014 року займала посаду помічника головного юрисконсульта із супроводу господарсько-договірної діяльності та оподаткування юридичного департаменту дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" на 0,5 ставки зайнятості посади (Т.1, а.с. 73-75).

В матеріалах справи наявні два накази про звільнення ОСОБА_1

Так, наказом №824/К від 29.04.2014 року, який підписано заступником Генерального директора Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_7, вирішено: "Звільнити 30 квітня 2014 року ОСОБА_1 з посади помічника головного юрисконсульта із супроводу господарсько-договірної діяльності та оподаткування юридичного департаменту дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України. Підстава: заява ОСОБА_1 від 15.04.2014 року. Останнім робочим днем працівника вважати 30 квітня 2014 року. Бухгалтерії ДП "УГК "Nemiroff" провести повний розрахунок зі звільненим працівником, а також нарахувати компенсацію за час невикористаних працівником відпусток. Відділу кадрів ДП - "УГК "Nemiroff" забезпечити належне заповнення трудової книжки та видачу заповненої трудової книжки працівнику в день звільнення" (Т.1, а.с. 23).

Наказом №323-НК від 29.08.2014 р. позивач був звільнений з посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України за здійснений в період 24.03.2014 р. по 29.08.2014 р. прогул без поважних причин та невихід на роботу на виклики роботодавця, підписаний Генеральним директором Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_6 (Т.1, а.с. 90-91).

Рекомендованим листом від 01.09.2014 року, отриманим ОСОБА_1, відповідачем направлено копію наказу про звільнення з ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" за ч.4 ст.40 КЗпП у зв'язку з прогулом та повідомлено, що нарахована їй до виплати сума 1 724 гривень 60 копійок заробітної плати та грошової компенсації за всі не використані нею дні щорічної відпустки була перерахована відповідачем на його ім я в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" по системі Аваль - Експрес, а також роз'яснено, що грошові кошти можуть бути отримані позивачем в будь-якому зручному для нього відділенні Банку при пред'явленні паспорту та ідентифікаційного податкового номеру (Т.1, а.с. 129)

Відповідачем на підтвердження наявності підстав для прийняття вказаного наказу про звільнення позивача суду надані: акт № 6 від 29 серпня 2014 року "Про відсутність працівників на території підприємства та робочих місцях" комісії, призначеної наказом по ДП "УГК "Nemiroff" від 21.03.2014 року за №21/03/2014/01, якою встановлено, що станом на 29.08.2014 року на робочі місця не з'явились та на робочих місцях не перебувають працівники, в тому числі, порядковий номер 22, ОСОБА_1, дата початку прогулу якої з 24.03.2014, табелі обліку використання робочого часу, листом ТОВ "Ластівка ЛТД" (орендодавцем приміщень офісу у місті Києві) №248 від 02.10.2014 p., відповідно до якого в період з березня по травень 2014 р. на території офісного приміщення ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" у місті Києві за адресою: м. Київ, вул. Іллінська, 8, позивач не з'являвся (Т.1, а.с. 84, 87-98, Т.2, а.с. 84-85).

В матеріалах справи наявна копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 06.08.2015, сформованого та виданого державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Печерського району Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_11, станом на 06.08.2015 року особою, яка уповноважена представляти юридичну особу Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" у правовідносинах з третіми особами, або особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про нявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, є ОСОБА_6, дата його обрання (призначення) керівником та підписантом - 25.10.2011 р. (Т.1, а.с. 121-123).

Згідно з п.п. 5.6.5.1., 5.6.5.1.4. п. 5.6.5 Статуту Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", затвердженого рішенням №27-06-2011 компанії "NEMIROFF HOLDINGS LIMITED" від 27 червня 2011 року, зареєстрованого державним реєстратором Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області 07 липня 2011 року, Генеральний директор без довіреності діє від імені Підприємства, представляє його інтереси в інших підприємствах, організаціях і державних органах; укладає трудові договори з посадовими особами, виконавчим персоналом та працівниками Підприємства; здійснює прийняття та звільнення працівників Підприємства (Т.1, а.с. 136-166).

Як убачається з матеріалів справи, приступивши до виконання своїх обов'язків, як Генерального директора ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff", ОСОБА_6 видано наказ № 1-А від 12 березня 2014 року, яким у зв'язку з виробничою необхідністю та приймаючи до уваги зникнення печаток, що використовувалися на підприємстві, з метою безперебійної роботи та уникнення фактів підробки документів, було введено в обіг з 12 березня 2014 року на підприємстві шість нових печаток", зразки яких були відображені в наказі (Т.1, а.с. 74-75).

Відповідачем також були розміщені оголошення в газеті державної сфери розповсюдження "Голос України" №66 від 05 квітня 2014 року про те, що у зв'язку з втратою печаток, що використовувались в господарській діяльності Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", починаючи з 12 березня 2014 року на підприємстві введені в обіг печатки нового зразка; печатки, які використовувались до 12 березня 2014 року, вважаються анульованими, також розміщений зразок печатки, що анульована. Окрім того, повідомлено, що згідно внутрішнього наказу Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" до 30 квітня 2014 року право підпису будь-яких документів, заяв, звернень, договорів, доручень, довіреностей та інших документів, в тому числі, але не виключно, таких, що створюють юридичні наслідки для Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", має одноособово Генеральний директор Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_6 (Т.1, а.с. 71-80).

Наказом №1 від 19.03.2014 року встановлено, що до 30 квітня 2014 року право підпису будь-яких документів, заяв, звернень, договорів, доручень, довіреностей та інших документів, в тому числі, але не виключно, таких, що створюють юридичні наслідки для Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", має одноособово Генеральний директор (Т.1, а.с. 101).

В матеріалах справи міститься акт від 28.03.2014 року, складений інвентаризаційною комісією ДП "УГК "Nemiroff", відповідно до якого на підприємстві було проведено інвентаризацію наявності трудових книжок та особових карток працівників №П-2 в період з 24 березня 2014 року по 28 березня 2014 року, в результаті якої виявлено, серед інших, особову картку ОСОБА_1 та не було виявлено її трудової книжки (Т.1, а.с. 193-225).

17.04.2014 року ДП "УГК "Nemiroff" звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Немирівському районі Вінницької області з запитом про надання інформації стосовно працівників, які перебувають в трудових відносинах з підприємством. Листом ПФУ в Немирівському районі Вінницької області від 22.04.2014 р. вих. № 685/06-47/03 відповідачу надано інформацію щодо працівників, які за відомостями ПФУ перебували в трудових відносинах з ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" в період з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року.

17.04.2014 р. відповідачем на адресу можливих працівників підприємства, щодо яких було отримано інформацію з Пенсійного фонду України, були направлені листи з проханням надати пояснення, інформацію про наявність трудових відносин та з'явитися на робоче місце, копії листів від 17 квітня 2014 року вих. № 87-15/0332 з доказами їх направлення містяться в матеріалах справи. Адреса, за якою позивачу був направлений лист, відповідала даним її особової картки.

Наявними в матеріалах справи доказами стверджується факт отримання у травні 2014 року рекомендованого листа з описом вкладення, відправленого 17.04.2014 року з м. Києва, не від позивача, а від імені ОСОБА_7 Згідно з описом вкладень у цінний лист на ім'я генерального директора ДП "УГК "Nemiroff" ОСОБА_6 ОСОБА_7 було направлено оригінал наказу про звільнення ОСОБА_1, копія заяви ОСОБА_1 про звільнення та копія заяви про виплату їй грошової компенсації (Т.1, а.с. 103-105).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуваннямо фактичних даних справи.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3 386,70 грн., заборгованості по виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 1 765,29 грн без врахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, заборгованості по виплаті середнього заробітку за затримку розрахунку в розмірі 9 984,90 грн.

За приписами частин 1, 2 статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до частини 2 статті 47 Кодексу Законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України унормовано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За правилами, визначеними статтею 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В силу дії ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у 3-місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 роз'яснено, що в аспекті конституційного звернення положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів констатує, що в силу дії Закону право працівника на звернення до суду з вимогою про стягнення усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору, не обмежується будь-яким строком, з огляду на що нарахування всіх виплат здійснюється до моменту фактичного розрахунку з працівником.

При цьому, наявними в матеріалах справи доказами стверджується той факт, що позивач реалізував своє право, надане у порядку ст. 233 Кодексу законів про працю України, щодо звернення до районного суду з позовною заявою про стягнення заробітної плати в розмірі 3 386,70 грн. З огляду на те, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.02.2015 року у справі №902/798/14, з приводу спору між тими самими сторонами, про той же самий предмет і з тих же самих підстав, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3 386,70 грн., провадження у цивільній справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦК України. Відтак, у судовому порядку вирішено спір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3 386,70 грн.

З урахуванням наведеного та з огляду на відсутність спростування заінтересованої сторони встановлених вище фактів, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3 386,70 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України як таким, що узгоджується із вимогами Закону та відповідає встановленим обставинам справи.

В частині позовних вимог про стягнення заборгованості по виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 1 765, 29 грн. без врахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів та заборгованості по виплаті середнього заробітку за затримку розрахунку в розмірі 9 984, 90 грн., колегія суддів зважає на таке.

Вимоги позивача мотивуються, зокрема, на підставі наказу ДП "УГК "Nemiroff" "Про звільнення працівника" №824/К від 29.04.2014 року, який підписано заступником Генерального директора Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_7

За приписами частин 1, 4, 5 статті 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін.

У відповідності до положень, визначених ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як стверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копіями витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, окремими положеннями Статуту Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", особою, уповноваженою представляти юридичну особу Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" у правовідносинах з третіми особами, зокрема, підписувати договори та дані про нявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, укладати трудові договори з посадовими особами, виконавчим персоналом та працівниками ДП "УГК "Nemiroff", є ОСОБА_6, дата його обрання (призначення) керівником та підписантом - 25.10.2011 р.

Відтак, станом на момент подання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням - 15 квітня 2014 року у ОСОБА_7 як заступника директора відповідача відсутні повноваження щодо укладення договорів з працівниками та, зокрема, в частині припинення трудових правовідносин.

В той же час, наказом генерального директора підприємства "Про повноваження" № 1 від 19.03.2014р., який є чинним та не оспорюється сторонами, з поміж іншого, встановлено, що до 30 квітня 2014 року право підпису будь-яких документів, заяв, звернень, договорів, доручень, довіреностей та інших документів, в тому числі, але не включно, таких, що створюють юридичні наслідки має одноосібно Генеральний директор.

Між тим, з матеріалів справи колегією суддів суду апеляційної інстанції встановлено, що позивачем (скаржником) не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що оригінали заяви ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України та про виплату їй грошової компенсації за невикористану відпустку від 15.04.2014 року подавалися на розгляд саме генеральному директору ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_6

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що актом від 28.03.2014 року, складеним інвентаризаційною комісією ДП "УГК "Nemiroff", належним чином зафіксовано той факт, що в період з 24 березня 2014 року по 28 березня 2014 року на підприємстві відсутня трудова книжка позивача. При цьому, відповідачем через засоби масової інформації було вжито заходів щодо повідомлення осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з боржником, про необхідність з'явитися на територію підприємства. Проте, таке повідомлення позивачем залишено поза увагою.

За правилами, визначеними ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладенний на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, в тому числі у зв'язку з виходом на пенсію, власник, або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У наказі №323-НК від 29.08.2014 р. "Про звільнення працівника", за підписом Генерального директора ДП УГК "Nemiroff" ОСОБА_6, значиться така підстава звільнення з посади як п. 4 ст. 40 КЗпП України за здійснений в період 24.03.2014 р. по 29.08.2014 р. прогул без поважних причин та невихід на роботу на виклики роботодавця.

При цьому, окремі докази у справі, зокрема, акт №6 від 29 серпня 2014 року "Про відсутність працівників на території підприємства та робочих місцях", табелі обліку використання робочого часу, лист ТОВ "Ластівка ЛТД" (орендодавцем приміщень офісу у місті Києві) №248 від 02.10.2014 p., засвідчуть факт прогулу позивача у період з 24 березня 2014 року по 29 серпня 2014 року.

Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ч. 1, 4 та 5 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з п.2.5 Інструкції, з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Відповідно до вимог п. 4.1 Інструкції, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Між тим, факт перерахування відповідачем позивачу грошових коштів в сумі 7 207,47 грн за період з 01.03.2014 року по 18.06.2015 року підтверджується довідкою про стан розрахунку по заробітній платі №14-15/168 від 18.06.2015 року (Т.1, а.с. 81).

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача (Т.1, а.с. 21-22) колегія суддів встановила, що в останній міститься запис про звільнення з посади помічника головного юрисконсульта із супроводу господарсько-договірної діяльності та оподаткування юридичного департаменту дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" за власним бажанням (наказ №824/К від 29.04.2014 року), який вчинено заступником генерального директора ОСОБА_7

Проте, такі записи у трудовій книжці в частині визначення підстави та періоду звільнення позивача не породжують жодних правових наслідків, оскільки встановолені факти у даній справі у своїй сукупності та з огляду на підтвердження належними доказами у справі повноважень генерального директора відповідача - ОСОБА_6, зокрема, в частині припинення правовідносин з працівниками, спростовують повноваження заступника генерального директора ОСОБА_7 станом на квітень 2014 року. Відтак, наказ №824/К від 29.04.2014р. "Про звільнення працівника" не є за своєю правовою природою правоприпиняючим юридичним фактом, в силу дії якого трудові правовідносини між позивачем та відповідачем станом на 29 квітня 2014 року вважалися б припиненими. Між тим, наказ №323-НК від 29.08.2014 р. "Про звільнення працівника", за підписом Генерального директора ДП УГК "Nemiroff" ОСОБА_6, виданий особою, повноваження якої в цій частині не спростовано, в той же час, є чинним, в судовому порядку не оспорювався, у зв'язку з чим у колегії суддів не виникає сумнівів щодо оформлення зазначеного документу з дотриманням вимог чинного законодавства.

З огляду на вказане вище, позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки мотивуються на підставі тих документів, які видано неуповноваженою на те особою.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, а, відтак, дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В силу дії норм ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Більше того, не спростовано відповідних повноважень генерального директора ДП УГК "Nemiroff" ОСОБА_6 в частині припинення трудових правовідносин з працівниками та не підтверджено повноважень в цій частині станом на квітень 2014 року заступника генерального директора ОСОБА_7

З огляду на наведені вище висновки, здійснені за результатами апеляційного провадження у даній справі, судова колегія відзначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та суперечать положенням чинного законодавства, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Отже, рішення господарського суду Вінницької області від 26.08.2015 р. у справі №902/896/15 прийняте за повного з'ясування усіх обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування в порядку статті 104 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 26.08.2015 р. у справі №902/896/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

2. Справу №902/896/15 повернути в господарський суд Вінницької області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.