ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 р. Справа № 909/773/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Манів-Головецька О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик", вул. Деміївська, 43, м. Київ, 03040

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь", вул. Ровенька, 1, с. Новий Мізунь, Долинський район, Івано-Франківська область, 77543

про стягнення 178658,60 грн.

від позивача: не з"явилися,

від відповідача: не з"явилися,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик" звернулося в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" про стягнення 178658,60 грн.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем зобов"язань щодо оплати наданих транспортно - експедиційних послуг.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду від 23.09.15 не виконав, причин нез"явлення суду не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, ухвалою суду від 23.09.15. В судовому засіданні 23.09.15 позовні вимоги підтримав та подав клопотання вх.№14515/15 від 23.09.15 про долучення до матеріалів справи доказів часткового погашення відповідачем основної заборгованості після порушення провадження у справі, які судом долучено до матеріалів справи.

Відповідач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, ухвалою суду від 23.09.15.

23.09.15 через канцелярію господарського суду надійшов відзив на позов вих.№5354 від 22.09.15 (вх.№14471/15), відповідно до якого відповідач повідомив про часткове погашення основної суми боргу та заперечив проти розрахунку позивача щодо нарахування штрафних санкцій, а також подав контррозрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Згідно з п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови. Згідно з п.3.9.1 зазначеної постанови, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду від 23.03.15 надіслані сторонам рекомендованою кореспонденцією за адресами, зазначеними у позовній заяві та відділенням зв"язку суду не повернуто.

За таких обставин, згідно ст.75 ГПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами, враховуючи, що у суду є всі необхідні докази для вирішення спору по суті, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Предметом позову є матеріально правова вимога товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик" до товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" про стягнення 178658,60 грн. вартості наданих транспортно-експедиційних послуг та нарахованих штрафних санкцій.

05.02.15 між сторонами даного спору укладено договір №020-2015, відповідно до якого перевізник (позивач) бере на себе зобов"язання надавати транспортно-екпедиційні послуги по організації перевезення вантажів замовника (відповідача), а також доставляти автомобільним транспортом довіреного йому замовником вантажу у міському, міжнародному сполученні (згідно заявки на транспортні послуги) до місця призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві), а замовник (відповідач) зобов"язується сплатити провізну плату за надані перевізником (позивачем) транспортно-експедиційні послуги та за послуги з перевезення вантажів відповідно до умов цього договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.1. договору, перевізник здійснює перевезення вантажу на підставі письмових заявок на перевезення, що продаються замовником за формою встановленою в додатку №1 до цього договору.

Згідно п.5.3. договору, сплата грошової суми за кожне перевезення здійснюється замовником на підставі рахунка- фактури і акта виконаних робіт. Підставою для виставлення рахунка-фактури є підписання акта виконаних робіт.

Пунктом 5.4 договору встановлено, що рахунок - фактура повинна бути сплачена замовником протягом 30(тридцяти) банківських днів після отримання замовником належним чином оформлених оригіналів: рахунка фактури виконавця, податкової накладної та товарно-транспортної накладної, видаткової накладної.

На виконання умов договору №020-2015 від 05.02.15 позивач надав послуги із перевезення вантажу на загальну суму 190600,00 грн., що підтверджується актами надання послуг оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, копії долучено до матеріалів справи.

В порушення договірних зобов'язань відповідач частково оплатив надані послуги в сумі 40000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалах справи, внаслідок чого заборгованість перед позивачем становить 150600,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 27.04.15 на адресу відповідача направлено претензію №870 з вимогою оплатити надані послуги, яка отримана відповідачем 30.04.15, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. За змістом ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічні положення закріплено у ст.174 Господарського кодексу України: господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Виходячи з системного аналізу умов вище зазначеного договору та норм чинного законодавства, укладений між сторонами спору договір №020-2015 від 05.02.15, є договором транспортного експедирування.

Статтею 929 Цивільного кодексу України, встановлено що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з п. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобовязань не надав, доводи позивача не спростував, однак 24.07.15, 07.08.15, 03.09.15, 11.08.15 частково оплатив вартість наданих послуг на суму 50600,00 грн., докази чого долучено до матеріалів справи. Таким чином за документальними даними, поданими позивачем, враховуючи часткову сплату відповідачем боргу, заборгованість відповідача перед позивачем становить 100000,00 грн.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем свого зобовязання щодо оплати отриманого товару та часткового погашення відповідачем заборгованості на суму 50600,00 грн. після порушення провадження у справі, вимога позивача про стягнення з відповідача 100000,00 грн. основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В частині основного боргу на суму 50600,00 грн., провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України у зв"язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 6.3.2 договору №020-2015 від 05.02.15 сторони узгодили, що у випадку прострочення оплати за надані послуги замовник сплачує перевізнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Укладаючи договір, сторони дійшли згоди відносно забезпечення виконання відповідачем грошових зобовязань пенею та погодили строк її нарахування.

На підставі даних правових норм та пункту договору позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 18220,94 грн.

Керуючись частиною 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійснених позивачем нарахувань, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність нарахування пені та встановлено, що позивачем невірно проведено її нарахування. Згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" до стягнення підлягає пеня в розмірі 15655,24 грн. В решті суми пені слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

На підставі вказаної норми закону, позивачем відповідачу нараховані інфляційні втрати в сумі 8926,60 грн. та 3% річних в сумі 911,06 грн.

Відповідно до ст. 55 ГПК України, судом перевірено правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення 3% річних у сумі 782,76 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 4514,00 грн. В решті суми 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити.

За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення в сумі 171552,00 грн., а саме: 100000,00 грн. - основного боргу, 15655,24 грн. - пені, 782,76 - 3% річних та 4514,00 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені в зв"язку з розглядом справи покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11, 525, 526,546, 547, 610, 612, 614, 625, 929 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174, 216, 230 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 4-7, 43, 49, 55, 75, п.1-1ст.80, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик" до товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" про стягнення 178658,60 грн. задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь", вул. Ровенька, 1, с. Новий Мізунь, Долинський район, Івано-Франківська область, 77543(код 32149452) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Логістик", вул. Деміївська, 43, м. Київ, 03040 (код 36958491) - 100000,00 (сто тисяч гривень) - основного боргу, 4514,00 (чотири тисячі п"ятсот чотирнадцять гривень ) - інфляційних втрат, 15655,24 (п"ятнадцять тисяч шістсот п"ятдесят п"ять гривень двадцять чотири копійки) - пені, 782,76 ( сімсот вісімдесят дві гривні сімдесят шість копійок) - 3% річних та 3431,05 (три тисячі чотириста тридцять одну гривню п"ять копійок) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 50600,00 (п"ятдесят тисяч шістсот гривень) основного боргу провадження у справі припинити.

В частині стягнення 2565,70 (дві тисячі п"ятсот шістдесят п"ять гривень сімдесят копійок) - пені, 128,30 (сто двадцять вісім гривень тридцять копійок) - 3% та 4412,60 (чотири тисячі чотириста дванадцять гривень шістдесят копійок) - інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.10.15

Суддя Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ ОСОБА_1 05.10.15