РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015Справа №910/17712/15

За позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави

до відповідача Київської міської ради, м. Київ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Корса"

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Капрі"

про визнання незаконним та скасування рішення

Суддя О.С. Комарова

В судовому засіданні брали участь:

від позивача Одуденко А.В. (за службовим посвідченням)

від відповідача Тхорик С.М. (представник за довіреністю)

третя особа - 1 не з'явились

третя особа - 2 не з'явились

В судовому засіданні 22 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Заступник прокурора міста Києва, 10 липня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 05/2/3-435-15 від 07 липня 2015 до відповідача Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 10.12.2014 року № 597/597 «Про передачу земельної ділянки ТОВ «Корса» та ТОВ «Капрі» для будівництва та обслуговування житлових будинків, готельно-офісного комплексу, торговельного центру з підземним паркінгом та гостьовими автостоянками на вул. Багговутівській, 17-21 у Шевченківському районі м. Києва».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, оскаржуване рішення Київської міської ради від 10.12.2014 року № 597/597 «Про передачу земельної ділянки ТОВ «Корса» та ТОВ «Капрі» для будівництва та обслуговування житлових будинків, готельно-офісного комплексу, торговельного центру з підземним паркінгом та гостьовими автостоянками на вул. Багговутівській, 17-21 у Шевченківському районі м. Києва» є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте в порушення ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, з огляду на те, що надання земельної ділянки у спільну часткову довгострокову оренду повинно відбуватись лише після її вилучення у попереднього землекористувача, однак рішення про припинення права користування земельною ділянкою ПАТ «Завод Укркабель» не приймалось; площа земельної ділянки, яка надана третім особам у спільну часткову довгострокову оренду, більш ніж у 7 разів перевищує площу нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці та перебуває на праві власності у третіх осіб, що свідчить про порушення положень ч. 2 ст.120, ч.ч. 1, 2 ст.134, ст.135 Земельного кодексу України при прийнятті спірного рішення, оскільки право оренди земельної ділянки, що не знаходиться під об'єктом нерухомості, треті особи можуть набути лише на конкурентних засадах.

Ухвалою суду від 13.07.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/17712/15, розгляд справи призначено на 11.08.2015 року та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Корса" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Капрі".

Через відділ діловодства суду 31.07.2015 року від позивача на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі надійшли документи, оформлені супровідним листом № 05/2/3-435-15 від 31.07.2015 року, які було долучено судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 11.08.2015 року від представника третіх осіб-1, 2 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, які було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 11.08.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та надав пояснення по суті спору, а також подав відзив на позовну заяву. Також представниками позивача та відповідача було подано спільне клопотання про продовження строку вирішення спору.

Представники третіх осіб-1, 2 в судове засідання не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року судом, за клопотанням представників сторін, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 15.09.2015 року.

Через відділ діловодства суду 14.09.2015 року від позивача надійшли документи, оформлені супровідним листом № 05/2/3-435-15 від 14.09.2015 року, які було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 15.09.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та надав пояснення по суті спору. Представник третіх осіб-1, 2 заперечив проти задоволення позовних вимог, надав пояснення по суті спору, а також подав заперечення на позову заяву.

В судовому засіданні 15.09.2015 року судом оголошено перерву до 22.09.2015 року.

В судовому засіданні 22.09.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та надав пояснення по суті спору. Представники третіх осіб-1, 2 в судове засідання не з'явились.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Приписами ст. 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.ст. 2, 29 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Аналогічну позицію наведено у п.1 Постанови №17 від 23.03.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам"

У відповідності до рішення №3-рп/99 від 08.04.1999р. Конституційного Суду України представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов'язки.

Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Наведене також узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23.03.2012р. №7.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради «Про передачу земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" та товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі" для будівництва та обслуговування житлових будинків, готельно-офісного комплексу, торговельного центру з підземним паркінгом та гостьовими автостоянками на вул. Багговутівській, 17-21 у Шевченківському районі м. Києва» від 10.12.2014 року № 597/597 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" та товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі", передано товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" та товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі", у спільну часткову довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,9290 га, в тому числі площею 0,4121 га в межах червоних ліній (кадастровий номер :91:078:0114), зокрема товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" - 91/100 частини земельної ділянки, товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі" - 9/100 частини земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлових будинків, готельно-офісного комплексу, торговельного центру з підземним паркінгом та гостьовими автостоянками на вул. Багговутівській, 17-21 у Шевченківському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Позивач стверджує, що спір у справі виник у зв'язку з тим, що прийняте Київською міською радою рішення від 10.12.2014 року № 597/597 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте в порушення ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, з огляду на те, що надання земельної ділянки у спільну часткову довгострокову оренду повинно відбуватись лише після її вилучення у попереднього землекористувача, однак рішення про припинення права користування земельною ділянкою ПАТ «Завод Укркабель» не приймалось; площа земельної ділянки, яка надана третім особам у спільну часткову довгострокову оренду, більш ніж у 7 разів перевищує площу нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці та перебуває на праві власності у третіх осіб, що свідчить про порушення положень ч. 2 ст.120, ч.ч. 1, 2 ст.134, ст.135 Земельного кодексу України при прийнятті спірного рішення, оскільки право оренди земельної ділянки, що не знаходиться під об'єктом нерухомості, треті особи можуть набути лише на конкурентних засадах, а тому відповідно до вимог ст. 21 Цивільного кодексу України підлягає визнанню незаконним та скасуванню у судовому порядку.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Положеннями ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії або нормативно-правовий акт, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, підставою для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Положеннями ст.124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Так, судом встановлено, що рішенням Київської міської ради «Про передачу земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" та товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі" для будівництва та обслуговування житлових будинків, готельно-офісного комплексу, торговельного центру з підземним паркінгом та гостьовими автостоянками на вул. Багговутівській, 17-21 у Шевченківському районі м. Києва» від 10.12.2014 року № 597/597, відповідно до статей 93, 120, 123, 124 Земельного кодексу України вирішено:

- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" та товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі" для будівництва та обслуговування житлових будинків, готельно-офісного комплексу, торговельного центру з підземним паркінгом та гостьовими автостоянками на вул.Багговутівській, 17-21 у Шевченківському районі м. Києва (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, заява ДЦ від 09.10.2013 N 01006-04, справа Д-3313);

- передати товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" та товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі", за умови виконання пункту 3 цього рішення, у спільну часткову довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,9290 га, в тому числі площею 0.4121 га в межах червоних ліній (кадастровий номер :91:078:0114), зокрема товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" - 91/100 частини земельної ділянки, товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі" - 9/100 частини земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлових будинків, готельно-офісного комплексу, торговельного центру з підземним паркінгом та гостьовими автостоянками на вул. Багговутівській, 17 - 21 у Шевченківському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Позивач стверджує, що з матеріалів кадастрової справи встановлено, що частина спірної земельної ділянки площею 0,51 га надана Товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі" за рахунок земель ПАТ «Завод Укркабель», відведених згідно рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 12.05.1949 № 863 та п. 9 рішення Київської міської ради від 08.06.2000 № 155/876.

Тобто, позивач зазначає, що надання частини спірної земельної ділянки площею 0,51 га в оренду можливо лише після її вилучення у попереднього землекористувача, в той час, як рішення про припинення права користування земельною ділянкою ПАТ «Завод Укркабель» або її вилучення відповідачем не приймалось, оскільки наданню в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" та Товариству з обмеженою відповідальністю "КАПРІ" земельної ділянки площею 0, 51 га повинно передувати її вилучення у попереднього землекористувача.

При цьому, позивач вказує, що частина спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, готельно-офісного комплексу, торговельного центру з підземним паркінгом та гостьовими автостоянками відповідачем надана в порушення вимог ст. 114 Земельного кодексу України, оскільки у відповідності до пункту 1 Положення про передачу земельних ділянок в оренду в межах червоних ліній в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 08.11.2001 року № 95/1529 з відповідними змінами, земельні ділянки в межах червоних ліній можуть передаватися лише в короткострокову оренду, втім, у відповідності до оскаржуваного рішення, Київською міською радою надано у довгострокову оренду на 10 років частину спірної земельної ділянки площею 0, 9290 га, яка знаходиться в межах червоних ліній.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування; земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 9 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території, зокрема, належить: розпорядження землями територіальної громади міста; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; припинення права користування земельними ділянками у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як визначено нормами ч.1 ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється, серед інших органів, органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частина друга статті 123 Земельного кодексу України передбачає, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як встановлено судом, порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві регулюється, зокрема, рішенням Київської міської ради № 63/9120 від 28.02.2013 року "Про Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві" (далі - Порядок).

Відповідно до ч.3 ст. 2 Порядку дія цього Порядку поширюється на випадки надання (передачі) Київською міською радою земельних ділянок із земель комунальної власності в оренду без проведення земельних торгів у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 3 Порядку, передача земельних ділянок в оренду або надання їх у постійне користування здійснюється відповідно до рішення Київської міської ради, яке приймається на підставі відповідної документації із землеустрою. Передача земельних ділянок в оренду або надання їх у постійне користування на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або передачі (надання) земельної ділянки із зміною її цільового призначення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням зацікавленої особи виконавцем робіт із землеустрою, який відповідно до законодавства є розробником документації із землеустрою (ч. 2 ст.9 Порядку).

Частиною 1 ст. 10 Порядку визначено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з дотриманням вимог законів України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та "Про адміністративні послуги" погоджується в порядку та органами, встановленими статтею 1861 Земельного кодексу України.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу (ч. 4 ст. 123 Земельного кодексу України).

Відповідно до приписів ст. 1861 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Як зазначає позивач, з матеріалів проекту землеустрою вбачається, що на спірній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Корса» (нежила будівля лісотарної дільниці літера Ж площею 652 кв.м та корпус з навісом для збирання та упакування відходів кольорових металів літери Л, Л1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Капрі» (нежила будівля - навіс для ремонту барабанів (металевий) літера 3 площею 112,90 кв.м.), в той час, як рішенням Київської міської ради від 10.12.2014 року № 597/597 затверджено проект землеустрою та передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі" земельну ділянку площею 0, 9290 га, яка більш ніж у 7 разів перевищує площу нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці та перебуває на праві власності у останніх.

Як встановлено судом, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі" для будівництва та обслуговування житлових будинків, готельно-офісного комплексу, торговельного центру з підземним паркінгом та гостьовими автостоянками на вул. Багговутівській, 17-21 у Шевченківському районі м. Києва погоджено у відповідності до вимог чинного законодавства, що підтверджується листами Головного управління містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головного управління культурної спадщини Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 20.10.2011 року №5093, від 11.10.202011 року № 4988, Міністерства культури України від 19.01.2012 року № 28/22/51-12.

Частиною 5 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Механізм оформлення земельних ділянок в м. Києві регламентовано, зокрема, Земельним кодексом України, рішенням Київської міської ради від 28.02.2013 №63/9120 "Про тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в м. Києві", а також Регламентом Київради, що затверджений рішенням Київради від 14.07.2011 №383/5770.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 134 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України).

В пункті 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 року № 6 визначено, що судам необхідно мати на увазі, що згідно з частиною другою статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Водночас, ч.ч. 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

З наведених норм вбачається, що підставою виникнення права постійного користування земельною ділянкою в місті Києві є відповідне рішення Київської міської ради, підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою в місті Києві є також відповідне рішення Київської міської ради.

Як випливає з аналізу матеріалів справи, в матеріалах проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Корса» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Капрі» на вул. Багговутівська, 17-21, наявна нотаріально посвідчена згода Публічного акціонерного товариства «Завод Укркабель» від 31.07.2012 року на відведення земельної ділянки вказаним юридичним особам, що спростовує доводи позивача, викладені в позовній заяві про порушення положень Земельного кодексу України.

Також з матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Завод Укркабель» станом на дату прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення взагалі не було належним землекористувачем спірної земельної ділянки, оскільки у відповідності до п. 9 рішення Київської міської ради від 08.06.2000 року № 155/876, Публічне акціонерне товариство «Завод Укркабель» оформлено, за умови виконання п. 9.1 цього рішення, право користування земельними ділянками загальною площею 5,42 га для експлуатації та обслуговування виробничого комплексу заводу на вул. Багговутівській, 17-21, за рахунок земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 12.05.49 року № 863 «Про оформлення відводу та встановлення меж території промплощадки заводу «Укркабель»», в тому числі: - право оренди строком на 24 роки на земельну ділянку площею 4,98 га (0,12 га в межах проектних (червоних) ліній); - право оренди строком на 2,5 роки на земельну ділянку площею 0,44 га, та зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Завод Укркабель» у місячний термін замовити в Київському міському управлінні земельних ресурсів документи, що посвідчують право користування земельними ділянками.

Проте, як встановлено судом, відповідного договору оренди земельної ділянки з Київською міською радою на виконання п. 9 рішення Київської міської ради від 08.06.2000 року № 155/876 Публічним акціонерним товариством «Завод Укркабель» так і не було укладено, що свідчить про те, що Публічне акціонерне товариство «Завод Укркабель» не набуло статусу землекористувача відповідною земельною ділянкою на підставі рішення Київської міської ради від 08.06.2000 року № 155/876, а саме рішення втратило чинність на дату прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення від 10.12.2014 року № 597/597.

Стосовно посилання позивача на порушення відповідачем Положення про передачу земельних ділянок в оренду в межах червоних ліній в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 08.11.2001 року № 95/1529 під час прийняття оскаржуваного рішення Київської міської ради 10.12.2014 р. № 597/597 суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Рішенням Київської міської ради від 04.03.2015 року № 195/1060 скасовано дію Положення про передачу земельних ділянок в оренду в межах червоних ліній в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 08.11.2001 року №95/1529.

Беручи до уваги те, що жодними положеннями Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» не було встановлено обмежень щодо передачі в оренду земельних ділянок в межах червоних ліній на строк понад 5 років, суд дійшов висновку про те, що вказане Положення, затверджене рішенням Київської міської ради від 08.11.2001 року № 95/1529, мало не обов'язковий, а рекомендаційний характер.

Як вбачається з аналізу чинного земельного законодавства України, обмеження щодо земельних ділянок в межах червоних ліній у відповідності до вимог чинного земельного та містобудівного законодавства стосуються лише обмежень щодо забудови таких земельних ділянок в межах червоних ліній, а не стосуються передачі таких земельних ділянок в оренду.

Проте, як вбачається з проекту землеустрою та інших матеріалів справи, використання спірної земельної ділянки в межах червоних ліній планувалося третіми особами не під забудову, а під влаштування та опорядження території та влаштування гостьової автостоянки.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Підставами для визнання акта незаконним та його скасування є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта незаконним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Пунктом 1 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" № 02-5/35 від 26.01.2000 р. визначено, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи в цілому, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, з огляду на те, що судом не встановлено факту порушення Київською міською радою норм чинного законодавства в процедурі розпорядження земельною ділянкою, наданої Товариству з обмеженою відповідальністю "Корса" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Капрі" для будівництва та обслуговування житлових будинків, готельно-офісного комплексу, торговельного центру з підземним паркінгом та гостьовими автостоянками на вул. Багговутівській, 17-21 у Шевченківському районі м. Києва.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 17.09.2015 року у справі № 910/1755/15-г, від 22.09.2015 року у справі № 910/807/15-г, від 22.09.2015 року у справі № 910/682/15-г.

Виходячи з вищевикладеного суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

За змістом п.4.6 Постанови №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повної або часткової відмови в позові стягує судовий збір з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати третім особам у справі № 910/17712/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 28.09.2015 року.

Суддя О.С. Комарова