РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/17735/15
За позовом Заступника прокурора Деснянського району м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від прокуратури прокурор Бондарчук І.П. посв. № 026128 від 14.03.2013

Від позивача - Власенко І.І.(дов. № 225-КР-3540 від 28.09.2015)

Від відповідача: не з"явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Заступник прокурора Деснянського району м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,04 га в прибережній захисній смузі р. Десенка у Деснянському районі м. Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.07.2015 порушено провадження у справі №910/17735/15 та призначено до розгляду на 30.07.2015.

Представник відповідача в судове засідання 30.07.2015 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 30.07.2015 прибули представники позивача та прокуратури, дали пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 14.09.2015.

Представник відповідача в судове засідання 14.09.2015 вдруге не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 14.09.2015 прибули представники позивача та прокуратури, дали пояснення по справі.

Представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду справи. Суд задовольнив дане клопотання.

Розгляд справи відкладено на 29.09.2015.

Представник відповідача в судове засідання 29.09.2015 втретє не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 29.09.2015 прибули представники позивача та прокуратури, дали пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 01.10.2015.

В судове засідання 01.10.2015 прибулипрокурор та представник позивача, які надали пояснення по справі.

Представник відповідача в судове засідання 01.10.2015 не з'явився, витребувані судом докази не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель м.Києва, затвердженого рішенням сесії Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890, на підставі запиту Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.04.2015 № 102/02/37-3516 (вх. від 27.04.2015 № 057/6528) було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України у формі представництва при використанні земельних ділянок на території Деснянського району міста Києва.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки № 563/03 від 14.05.2015, обстеженню підлягала земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, обліковий номер 62:201:218.

В акті встановлено, що на земельній ділянці в прибережній захисній смузі р.Десенка, площею 2,73 га, що облікується, як землі не надані у власність чи користування,частина земельною ділянки, орієнтовною площею 0,04 га (на території зони відпочинку «Троєщина», обліковий номер земельної ділянки 62:201:218)зайнята ФОП ОСОБА_1 (зі слів охоронця) за відсутності документів, які посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою. Обстеження проведено за межами земельної ділянки, оскільки охоронець на територію земельної ділянки не допустив.

У відповідності до вимог пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Нормами статті 2 Господарського процесуального кодексу України та резолютивною частиною рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року по справі № 1-1/99, З-рп/99 визначено, що прокурори вправі звертатися до суду з позовами в інтересах держави в особі органів державної влади. В позові прокурор самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави, обґрунтовує їх захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до норм статті 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Дослідивши викладені заявником в позові обставини суд дійшов висновку, що прокуратурою вірно визначено орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Згідно з нормами статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 92 Земельного кодексу України вбачається, що право постійного користування земельною ділянкою -це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Статтею 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки -це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Оскільки спірна земельна ділянка не перебуває у державній або приватній власності, вона знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Києва, яка реалізує це право відповідно до статті 80 Земельного кодексу України через органи місцевого самоврядування - Київську міську раду.

Нормами статті 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території віднесено, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди землі (стаття 124 вказаного Кодексу).

Способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії.

За приписами статей 125, 126 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначені правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, та передбачено, що цей Закон спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля (преамбула Закону).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", у якій міститься визначення термінів, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

В якості доказів порушення відповідачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1дотримання вимог земельного законодавства прокуратурою та позивачем надано акт обстеження земельної ділянки № 563/03 від 14.05.2015.

Складання вище зазначеного акту є наслідком державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності відповідачів, а тому на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що державний нагляд (контроль) може бути плановим та позаплановим.

Проте, матеріали справи не містять жодного документального підтвердження того, що державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності відповідача, був плановим чи позаплановим.

В акті обстеження є посилання на підставу проведення перевірки - запит Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.04.2015 № 102/02/37-3516 (вх. від 27.04.2015 № 057/6528), проте вказаний документ суду не надано.

Так, відповідно до розділу 6 "Порядок виявлення та обліку виявлених порушень земельного законодавства та контролю за їх усуненням при здійснені самоврядного контролю за використанням і охороною земель" Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради №16/890 від 25.09.2003р., затверджено форму акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства.

Зокрема, в акті державний інспектор зазначає:

- номер акта перевірки;

- прізвище, ім'я, по-батькові фізичної особи або найменування юридичної особи, щодо яких проводиться перевірка, та їх адреси або місцезнаходження;

- прізвище, ім'я, по-батькові та посада працівника Головного управління, який здійснює перевірку;

-дата та підстави проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства;

- дані про земельну ділянку (місце розташування, розмір, цільове призначення, наявність документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, та інші дані);

- виявлення порушення земельного законодавства;

- пояснення фізичної, юридичної особи з приводу виявлених порушень земельного законодавства.

В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства можуть бути додатково зазначені й інші відомості, пов'язані з порушеннями земельного законодавства.

Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства складаються у двох примірниках, один з яких видається особі, яка вчинила порушення земельного законодавства, або направляється їй поштою.

З доданого до матеріалів справи акту обстеження земельної ділянки вбачається, що він не відповідає вищевказаним вимогам.

Всупереч вимогам Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, в актах не зазначено:

- адреси або місцезнаходження юридичних осіб, щодо яких проводиться перевірка;

- посаду та прізвище представників юридичних осіб чи прізвище фізичної особи, які були присутні при перевірці.

Також, в матеріалах справи відсутні докази направлення акту перевірок відповідачу, а відповідно до п. 6.1. Порядку акт направляється поштою.

Тобто, оскільки процедура проведення перевірки не відповідає імперативним нормам Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, а наданий суду акт обстежень земельної ділянки від 14.05.2015, складені за її наслідками, суперечать нормам як вказаного Закону, так і інших нормативно-правових актів, то такий акт не може бути належним та допустимим доказом для притягнення відповідача до будь-якої відповідальності.

Крім того, встановлення в акті обстеження факту займання вказаної земельної ділянки саме відповідачем - «зі слів охоронця»не відповідає вимогам чинного законодавства та не є доказом порушення вимог закону відповідачем в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, томуне може кваліфікуватися як самовільне зайняття земельної ділянки ФОП ОСОБА_1

Доказів того, що прокуратурою чи позивачем були надіслані будь-які звернення відповідачу щодо надання правовстановлюючих документів на використання вказаної земельної ділянки, пояснень щодо факту самовільного її зайняття, суду не надано.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що прокурором не надано належних доказів, які підтверджують факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, площею 0,04 га в прибережній захисній смузі р. Десенка у Деснянському районі м. Києва, та за відсутності належних документів проведення Департаментом земельних ресурсів КМДА перевірки її використання та встановлення факту самовільного зайняття відповідачем, заявлені прокурором вимоги про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,04 га в прибережній захисній смузі р. Десенка у Деснянському районі м. Києває не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 64,75, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянкивідмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення 06.10.2015