КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Справа№ 910/20176/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Чернякова О. С. - представник за довіреністю від 14.08.2014

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного підприємства «Трейд-М»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015

у справі № 910/20176/14 (суддя Босий В. П.)

за позовом Приватного підприємства «Трейд-М»

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Еліта Придніпров'я»

про стягнення 59 304 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача передоплати в сумі 42 000 грн., перерахованої позивачем відповідачу на виконання умов договору на поставку продукції № 16/06 від 16.06.2011, а також неустойки в сумі 15 204 грн. та штрафу в сумі 2 100 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2014 (а.с. 48-50), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015, у справі № 910/20176/14 позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2015 у справі № 910/20176/14 рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки в сумі 15 204 грн. та штрафу в сумі 2 100 грн. скасовано та направлено справу в цих частинах на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 залишено без змін.

Скасовуючи рішення судів в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки в сумі 15 204 грн. та штрафу в сумі 2 100 грн., Вищій господарський суд України виходив з того, що, суди не з'ясували, в якій кількості та який саме товар відповідач був зобов'язаний поставити позивачу враховуючи той факт, що спірним договором сторонами ці питання не були погоджені, а відтак, висновок судів про те, що відповідач своїх зобов'язань за договором поставки продукції № 16/06 від 16.06.2011 не виконав, узгоджений між сторонами товар у встановлені строки не поставив не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2015, повний текст якого складений 06.08.2015, у справі № 910/20176/14 у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 15 204 грн. та штрафу в сумі 2 100 грн. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що:

- обов'язку відповідача поставити товар на користь позивача умови спірного договору кореспондують обов'язок позивача направити відповідачу замовлення з визначенням дати поставки такого товару, його асортименту та кількості, а відтак, ненадання позивачем відповідачу відповідного замовлення на товар з конкретизацією його найменування, кількості та ціни, позбавляє відповідача можливості виконати свій обов'язок з поставки товару;

- для застосування наслідків у вигляді сиягнення штрафних санкцій необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України, в той час як не поставка товару відповідачем була пов'язана із відсутністю звернення позивача щодо такої поставки (не направлення замовлення на товар), відтак, в даному випадку порушення зобов'язання з боку відповідача відсутнє - оскільки кредитор не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, що виключає стягнення з відповідача штрафних санкцій за не поставку товару на підставі договору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне підприємство «Трейд-М» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 по справі № 910/20176/14 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки в сумі 15 204 грн. та штрафу в сумі 2 100 грн. скасувати та прийняти нове рішення яким вказані вимоги задовольнити.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при винесенні оспорюваного рішення зробив необґрунтований висновок про те, що ненадання позивачем відповідачу відповідного замовлення на товар з конкретизацією його найменування, кількості та ціни позбавляє відповідача можливості виконати свій обов'язок з поставки товару, оскільки:

- умови спірного договору не встановлюють обов'язку позивача надавати відповідачу замовлення на поставку товару, навпаки, в п. 2.1 спірного договору, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 01.06.2012, чітко зазначено, що відповідач здійснює поставки товару з 01.07.2012 по 16.11.2013, а у разі непоставки відповідач зобов'язаний повернути грошові кошти на розрахунковий рахунок позивача протягом 7 банківських днів з моменту закінчення строку поставки;

- відповідач міг поставити позивачу товару за відсутності замовлення позивача, оскільки пунктом 1.1 спірного договору визначений виключний перелік найменувань товару, який підлягає передачі позивачу - пшениця, соняшник, кукурудза, соя, ячмінь, а ціна - відповідно до п. 4.1 договору встановлюється за згодою сторін на момент постачання товару, але не вище за ринкову ціну;

- відповідно до п. 1.2 спірного договору, найменування, кількість та ціна товару зазначається в рахунку і накладній, а відтак, відповідач міг поставити позивачу товар в будь-якій кількості та за ціною, розрахованою виходячи з умов п. 4.4 спірного договору.

Ухвалою від 03.09.2015 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Приватного підприємства «Трейд-М» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Відповідач представників в судове засідання не направив, про причини неявки представників не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

16.06.2011 позивач як покупець та відповідач як постачальник уклали договір на поставку продукції № 16/06 (далі Договір) (а.с. 13, 13 зворот), відповідно до п. 1.1 якого відповідач зобов'язаний передати в обумовлений договором строк вирощену продукцію (пшениця, соняшник, кукурудза, соя, ячмінь) позивачу, а позивач - прийняти й оплатити ці товари.

Згідно з п. 4.4 Договору позивач здійснює передплату за товар в сумі 42 000 грн. на розрахунковий рахунок відповідача, а саме: 16.06.2011 - 17 000 грн., 20.06.2011 - 25 000 грн.

З наявної матеріалах справи виписки з банківського рахунку позивача слідує, що на виконання умов Договору він перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 42 000 грн.

Відповідно до п. 2.1 Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 01.06.2012, відповідач здійснює поставку товару з 01.07.2012 по 16.11.2013. У випадку не поставки товару відповідач зобов'язаний повернути грошові кошти на розрахунковий рахунок позивача протягом 7 банківських днів з моменту закінчення строку поставки, тобто не пізніше 26.11.2013.

З матеріалів справи слідує, що у встановлений Договором строк відповідач позивачу товар на поставив, кошти не повернув, наслідком чого і стало звернення позивача до суду з цим позовом.

Обставини щодо перерахування позивачем відповідачу коштів, непоставки останнім товару та неповернення коштів встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2014, постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2015 у цій справі, а відтак, в силу приписів ст. 35 ГПК України не потребують доведення під час розгляду по суті вимог позивача про стягнення неустойки в сумі 15 204 грн. та штрафу в сумі 2 100 грн.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки, до яких відноситься спірний Контракт, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі і сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В пункті 7.2 Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків поставки товару та/або недопоставки кількості товару, яка визначена Договором, позивач має право отримати від відповідача неустойку у розмірі 0,2% від вартості непоставленого в строк товару за кожний день прострочки та/або штраф в розмірі 5% від вартості непоставленої частини товару.

Зі змісту Договору слідує, що відповідач мав поставити товар в строк по 16.11.2013, а у випадку непоставки повернути грошові кошти не пізніше 26.11.2013, чого ним зроблено не було.

З огляду на вказані обставини, позивач, виходячи з 42 000 грн. передоплати, нарахував відповідачу неустойку в сумі 15 204 грн. за період з 19.11.2013 по 18.05.2014 та штраф в сумі 2 100 грн.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування, кількість та ціна товару вказується в рахунку і в накладній.

Пунктом 3.1 Договору відповідачу надано право самостійно визначати періодичність поставок, асортимент та кількість товару, проте згідно з п. 6.1 Договору, при прийманні товару позивач має перевірити його відповідність даним, вказаним у транспортних та супровідних документах (включаючи Договір та замовлення) за найменуванням, кількістю та асортиментом.

Тобто сторонами обумовлено наявність замовлення позивача щодо найменування, кількості та асортименту товару, який має поставити відповідач.

При цьому посилання позивача на пункт 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 01.06.2012 до Договору до уваги колегією суддів не приймається, оскільки в цьому пункті сторонами обумовлений строк поставки товару (з 01.07.2012 по 16.11.2013), і той факт, що у зміненій редакції вказаного пункту Договору відсутня прив'язка строку поставки відповідачем товару до дати отримання ним від позивача замовлення, не свідчить про те, що такого замовлення не повинно бути взагалі.

Відповідно до п. 4.1 Договору ціни на товар встановлюються за згодою сторін, але не вище за ринкову ціну на момент поставки товару.

Будь-яка зміна ціни допускається лише за згодою сторін (п. 4.2 Договору).

Отже, за умовами Договору відповідач зобов'язався передати позивачу в обумовлений в Договорі строк вирощену продукцію (пшениця, соняшник, кукурудза, соя, ячмінь), проте, яку саме продукцію і в якій кількості, сторонами в Договорі не визначено, а відтак, виходячи з умов Договору, позивач мав в будь-який спосіб (враховуючи, що в Договорі спосіб не обумовлений) надати вказану інформацію відповідачу, тобто оформити замовлення, де вказати найменування та кількість товару, після чого сторони мали дійти згоди щодо ціни вказаного товару, що дозволило б відповідачу оформити відповідну видаткову накладну та видати рахунок на оплату, врахувавши при цьому суму попередньої оплати.

Вказаним умовам Договору не суперечить право відповідача самостійно визначати, продукцію якого найменування із замовленої позивачем, в якій кількості і з якою періодичністю поставляти.

Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем відповідачу в будь-який спосіб відповідного замовлення на поставку товару за Договором.

Посилання позивача на те, що відповідач в строк з 01.07.2012 по 16.11.2013 мав на свій розсуд поставити позивачу будь-який товар в будь-якій кількості з переліченого в п. 1.1 Договору, що такого товару має бути поставлено рівно на 42 000 грн. і що за порушення вказаного зобов'язання до відповідача мають бути застосовані санкції, встановлені п. 7.2 Договору, нараховані на суму попередньої оплати, матеріалами справи не підтверджуються.

Отже, виходячи з умов укладеного сторонами Договору, ненадання позивачем відповідачу відповідного замовлення на товар із конкретизацією його найменування і кількості та неузгодження сторонами ціни вказаного товару позбавило відповідача можливості виконати своє договірне зобов'язання з поставки товару.

Згідно ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Враховуючи викладене вище, слід зазначити, що у спірному випадку відбулось прострочення кредитора, яке, фактично, триває і на даний час.

Частиною 2 ст. 613 ЦК України встановлено, що якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Отже, виходячи з приписів чинного законодавства, боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, у випадку не вчинення кредитором дій, що встановлені договором.

Частина 1 ст. 614 ЦК України встановлює, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, за умовами, які погоджені сторонами у Договорі і які відповідно до приписів ст. 629 ЦК України є обов'язковими для них, обов'язок відповідача поставити товар позивачу кореспондуються з обов'язком позивача направити відповідачу замовлення з визначенням дати поставки такого товару, його асортименту та кількості.

Матеріалами справи підтверджується, що непоставка товару відповідачем була пов'язана з відсутністю звернення позивача щодо такої поставки (ненаправлення замовлення на товар), а відтак, в даному випадку порушення зобов'язання з боку відповідача відсутнє, оскільки кредитор не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок. Відповідно, відсутні й підстави для стягнення з відповідача неустойки за непоставку такого товару.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки в сумі 15 204 грн. та штрафу в сумі 2 100 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного підприємства «Трейд-М» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/20176/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Приватне підприємство «Трейд-М».

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Трейд-М» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/20176/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/20176/14 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/20176/14.

Повний текст постанови складено: 02.10.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій