РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015Справа №910/19527/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"
до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"
про стягнення заборгованості

Суддя Грєхова О. А.

Представники сторін:

від позивача: Харцизова Т.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: Савєльєв С.І. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 75600,00 грн. основної заборгованості, 1180,60 грн. трьох процентів річних та 27576,17 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов Договору про закупівлю (поставку) товарів №12/105 від 09.10.2014 поставив відповідачу визначений товар, втім відповідач, в порушення умов даного договору, свої зобов'язання по оплаті поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2015 порушено провадження у справі №910/19527/15 та призначено до розгляду на 14.09.2015.

14.09.2015 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

Відповідач 14.09.2015 через відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо вимог в частині стягнення втрат від інфляції та 3% річних, оскільки Господарським судом міста Києва 09.02.2004 порушено справу №15/76-б про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Центренерго" і одночасно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до закінчення провадження у справі. При цьому відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в попередній редакції, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Крім того, 14.09.2015 відповідач подав заяву про розстрочення виконання рішення суду протягом шести місяців, шляхом сплати заборгованості щомісячними платежами рівними частинами.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 14.09.2015 оголошено перерву до 28.09.2015.

28.09.2015 позивач через відділ діловодства суду подав письмові пояснення по справі, в яких наголосив на тому, що на суму боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних не поширюється дія мораторію, на який посилається відповідач.

Представник позивача в судове засідання 28.09.2015 з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У свою чергу представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а також просив розстрочити виконання рішення суду на шість місяців.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судового засідання, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 28.09.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "Центренерго" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" (постачальник) було укладено Договір про закупівлю (поставку) товарів №12/105, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товари (продукцію), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору (п.п. 1.1., 1.2. договору).

За умовами п. 1.3. договору найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки та інші характеристики продукції зазначені в Додатку №1 до договору.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору ціною договору є загальна сума цін на продукцію (вартість) з ПДВ, що поставляється за даним договором, а ціни на продукцію визначаються в Додатку №1 до договору.

Згідно з п. 2.5. договору розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника в порядку, передбаченому Додатком №1 до договору.

Пунктом 5.3. договору сторони погодили, що датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі продукції.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє протягом строку, зазначеного в Додатку №1 до договору (п. 12.1. договору).

Додатком №1 до договору сторони визначили найменування, асортимент, кількість, та ціну продукції, що поставляється, а саме: патрони фільтровально-поглинальні ГПП 95 А-1 у кількості 112 шт. вартістю 3199,84 грн.; респіратор РПГ 67 А-1 у кількості 30 шт. вартістю 3664,50 грн.; респіратор «Пелюсток-2000» у кількості 30000 шт. вартістю 63000,00 грн.; респіратор газозахисний Тополь Е1Р1 у кількості 84 шт. вартістю 8467,20 грн.; респіратор Тополь Е1 у кількості 32 шт. вартістю 3121,92 грн.; загальна вартість продукції - 97744,15 грн. з ПДВ.

Як визначено в п. 3 Додатку №1 до договору розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати підписання покупцем акту приймання-передачі продукції.

Строк дії договору, у відповідності до п. 9 Додатку №1, обчислюється з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2014 включно, а в частині щодо розрахунків - до повного виконання зобов'язань сторонами.

На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" передало уповноваженому представнику Публічного акціонерного товариства "Центренерго" узгоджений товар на загальну суму 75600,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №РН-11/27/41 від 27.11.2014 на суму 75600,00 грн. з ПДВ та актом прийому-передачі продукції від 27.11.2014, які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені печатками підприємств. Крім того, в матеріалах справи наявна копія довіреності ПАТ "Центренерго" на одержання матеріальних цінностей №410 від 27.11.2014.

Втім, в порушення взятих на себе зобов'язань за Договором про закупівлю (поставку) товарів №12/105 від 09.10.2014, відповідач оплату поставленого товару не здійснив, у зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 75600,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3 Додатку №1 до договору сторони погодили, що розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати підписання покупцем акту приймання-передачі продукції.

В той час як пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 75600,00 грн.

Оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в сумі 1180,60 грн. за період з 13.01.2015 по 22.07.2015 та інфляційні втрати в сумі 27576,17 грн. за період з 01.02.2015 по 30.06.2015.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2004 порушено провадження у справі №15/76-б (15/76-б-43/624-б) про визнання Відкритого акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» (нова назва - Публічне акціонерне товариство "Центренерго") та відповідно до ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, до закінчення у справі - зупинено виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до введення мораторію, зупинено заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Наразі розгляд справи 15/76-б-43/624-б про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в Господарському суді міста Києва триває.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (2343-12) (в редакції, чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, як роз'яснено в п. 50 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №15 «Про судову практику в справах про банкрутство» оскільки на передбачені статтями 536 та 625 ЦК проценти та індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання не поширюється заборона на їх нарахування в період провадження справи про банкрутство, то кредитор не позбавлений права подавати додаткові вимоги щодо стягнення процентів та інфляційних втрат відповідно до порядку, встановленого Законом (2343-12).

Відтак, судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо неправомірності нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, оскільки позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2085,14 грн. за майнову вимогу, замість належних 2087,14 грн. та з урахуванням п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подачі позову), відповідно до якого за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, суд визнав за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2,00 грн. на користь Державного бюджету України.

Крім того, суд відмовляє в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про розстрочення виконання рішення суду на шість місяців, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки названа стаття Кодексу не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час до його фактичного повного виконання.

При цьому, застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК України, господарські суди повинні мати на увазі таке.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

В обґрунтування поданої заяви про розстрочку виконання рішення суду відповідач вказав на те, що ПАТ «Центренерго» є одним із найбільших виробників електроенергії в Україні, забезпечуючи 8% загального виробництва, від сталої роботи якого суттєво залежить робота енергосистеми країни в цілому. Починаючи з вересня 2014 року виробництво електроенергії збиткове, а станом на 01.08.2015 товариство має заборгованість по довгостроковим кредитам у розмірі 260563196,20 грн. Крім того, з 09.02.2004 ПАТ «Центренерго» перебуває у банкрутстві та відповідно до реєстру вимог кредиторів має конкурсну заборгованість за заявленими кредиторськими вимогами в розмірі ,96 грн.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відновлення платоспроможності боржника у зв'язку з розстроченням рішення суду у даній справі та реального його виконання, неможливістю його виконання за даних обставин, у зв'язку з чим заява ПАТ «Центренерго» про розстрочку виконання рішення не підлягає задоволенню.

Судом враховано, що господарський суд повинен брати до уваги можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03151, м. Київ, вулиця Народного Ополчення, будинок 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Північне шосе, будинок 69-А; ) 75600 (сімдесят п'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп. основного боргу, 27576 (двадцять сім тисяч п'ятсот сімдесят шість) грн. 17 коп. інфляційних втрат, 1180 (одну тисячу сто вісімдесят) грн. 60 коп. 3% річних та 2085 (дві тисячі вісімдесят п'ять) грн. 14 коп. судового збору.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03151, м. Київ, вулиця Народного Ополчення, будинок 1; ) на користь Державного бюджету України 2 (дві) грн. 00 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 01.10.15

Суддя О.А. Грєхова