ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2015р. Справа№ 914/2449/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Аваль, м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, м.Львів

про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 46 843,84 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_4 представник (довіреність №289/15 від 30.06.2015р.);

від відповідача не зявився.

Права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 Аваль звернулось із позовом до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 46 843,84 грн.

Ухвалою суду від 24.07.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 09.09.2015р. Ухвалою суду від 09.09.2015р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 30.09.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, причини неявки представника та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи.

Станом на 30.09.2015р. від відповідача відзив, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України при відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд -

встановив:

10.11.2011р. між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 Аваль

(надалі кредитор) та ОСОБА_2 особою-підприємцем ОСОБА_3 (надалі позичальник) укладено додатковий договір №1 (на встановлення кредитної лінії) до договору про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки №011/0285/40688 від 10.11.2011р.

Відпоідно до п.1.1. додаткового договору №1 кредитор встановлює позичальнику кредитну лінію (надалі кредит) до карткового рахунку №260584561 (НОМЕР_1 номер рахунку позичальника у внутрішніх програмних комплексах банку), МФО 325570, відкритому відповідно до договору банківського рахунку в розмірі 57 000,00 грн.

Згідно із п.1.2. додаткового договору №1 строк дії кредиту з дня підписання договору страхування у відповідності до умов статті 4 додаткового договору №1 по 10.11.2013р. включно (може змінюватися в порядку передбаченому цим договором). Тривалість кредиту 24 місяці.

Пунктом 2.1. додаткового договору №1 передбачено, що протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати щомісяця проценти, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі 30% річних.

Порядок нарахування та розміри процентів та комісійних винагород передбачені статтею 2 додаткового договору №1. Тарифи вказані в додатку №1 до додаткового договору №1.

Порядок погашення кредиту, процентів та інших платежів за договором передбачено у статті 5 додаткового договору №1.

Згідно із п.11.2. додаткового договору №1 за прострочення виконання грошових зобовязань за цим договором кредитор має право стягувати з рахунку позичальника штраф за кожен випадок такого порушення у розмірі 100,00 грн.

Відповідно до статті 8 додаткового договору №1 у разі настання обставин невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань (обовязків) за кредитним договором, банк має право вимагати дострокового повного/часткового виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, комісій, штрафів та інших платежів відповідно до умов кредитного договору.

Як зазначає позивач, він виконав умови кредитного договору, відкрив відповідачу кредитну лінію, передбачену договором. Однак в порушення умов договору відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 46 843,84 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і

відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст.345 ГК України).

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи 10.11.2011р. між сторонами укладено додатковий договір №1 (на встановлення кредитної лінії) до договору про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки №011/0285/40688 від 10.11.2011р.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань за договором підтверджується виписками банку, які є первинними документами, що відображають рух коштів по рахунку клієнта.

Як вбачається із поданого розрахунку заборгованості, а також із матеріалів справи у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15, позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами,

встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, дослідивши наявні в справі матеріали, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Аваль заборгованості в розмірі 46 843,84 грн. є підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню. В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем вказаної заборгованості, відзив на позов відповідач не подав.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №359258 від 21.11.2014р. на суму 1 827,00 грн., який відповідно до норм ст.49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 (79053, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Аваль (01011, м.Київ, вул.Лєскова, 9, ) заборгованість в розмірі 46 843,84 грн. та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

підписано 05.10.2015р.

Суддя Петрашко М.М.