ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015р. Справа№ 914/3323/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача:Приватного підприємця ОСОБА_1, м.Рівне Товариства з обмеженою відповідальністю Стоянівнасіння, м.Дрогобич Львівської області
про: стягнення заборгованості. Ціна позову : 36 487,00 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не зявився

Права та обовязки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд розяснив представнику позивача. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Стоянівнасіння, м.Дрогобич Львівської області про стягнення заборгованості. Ціна позову : 36 487,00 грн.

Ухвалою суду від 17.09.2015 р. було порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 07.10.2015р.

Позивач вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання 07.10.2015р. забезпечив. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір на виконання робіт, згідно з яким позивач зобов'язувався виконати роботи, а відповідач зобов'язувався своєчасно та у повному обсязі оплатити виконання робіт. Однак, відповідач у встановлені в договорі строки не розрахувався з позивачем за виконані роботи, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по договору в сумі 36 487грн. основного боргу.

Суд оглянув оригінали документів, наданих представником позивача, які в засвідчених копіях долучені до позовної заяви. .

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 17.09.2015 р. не виконав, відзив на позовну заяву не представив, проти позову не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був належно, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (долучено до матеріалів справи).

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю Стоянівнасіння, зареєстроване за адресою: 82100, вул.Д.Галицького, буд.1, м.Дрогобич, Львівська область. Зазначена адреса відповідає адресі, яку вказав позивач у позовній заяві і на яку ним скеровано відповідачу копію позовної заяви з додатками, а судом ухвалу про порушення провадження у справі.

Відповідач отримав ухвалу про порушення провадження у справі, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення №765 (вх.№41374/15 від 28.09.2015р.).

Із заявами, клопотаннями відповідач до суду не звертався.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення.

Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявлені клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК України відповідач має право після одержання ухвали надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову, однак відповідач своїм правом не скористався.

У статті 22 ГПК України викладено процесуальні права та обовязки сторін, серед яких, зокрема і право сторони знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, тощо.

Викладені в ст.22 ГПК України права та обовязки виникають з моменту набуття стороною відповідного процесуального статусу. Права позивача виникають з моменту подання позову до господарського суду, права відповідача - з моменту передявлення до нього позову.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено відповідачу можливість реалізації передбачених ст.22 ГПК України прав сторони в процесі, а тому суд в межах процесуального Закону (ст.ст.43,69,75 ГПК України) вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представника відповідача та відзиву відповідача на позовну заяву, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

28 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Стоянівнасіння (замовник) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) було укладено договір № 21 на виконання робіт (далі договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання власними силами та засобами в межах договірної ціни провести зерно-збиральні роботи на землях ТзОВ Стоянівнасіння.

Термін дії договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до остаточного виконання сторонами своїх зобовязань (п.4.1. договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено обовязок виконавця виконати роботи на протязі трьох місяців з дня підписання договору.

Замовник за договором зобов'язується забезпечувати проживання та харчування комбайнерів, проводити заправку паливно-мастильними матеріалами зерно-збиральні комбайни, сприяти проведенню поточних ремонтів та технічного обслуговування, після закінчення збирання врожаю вчасно прийняти та здійснити оплату виконаних робіт, при чому доставити Техніку за адресою, вказаною виконавцем за свій рахунок (п.3.2. договору).

Згідно п. 2.1. договору вартість робіт, що доручається виконати виконавцю включаючи вартість матеріалів та обладнання, крім вартості проживання та харчування комбайнерів, вартості пального та вартості доставки техніки до місця проведення зернозбиральних робіт і назад, становить 450 грн. за кожний зібраний гектар.

Оплата за виконані роботи здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця (п.2.2. договору).

Відповідно до п.2.3. договору остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється на протязі 15 банківських днів з дня підписання акту виконаних робіт.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач виконав роботи, що підтверджується підписаними сторонами актами, зокрема: № 1 від 09.08.2014 року, який підтверджує, що з 02.08.2014 р. по 09.08.2014 р. було обмолочено 5 гектарів зернових , актом №2 від 09.08.2014 року, який підтверджує, що з 02.08.2014 р. по 09.08.2014 р. було обмолочено 66,08 гектарів зернових, актом №3 від 30.08.2014 року, який підтверджує, що з 09.08.2014р. по 30.08.2014 року було обмолочено 10 гектарів зернових.

Вказані акти підписані без зауважень уповноваженими особами сторін та скріплені печатками юридичних осіб, правом на мотивовану відмову від їх підписання відповідач не скористався.

Відповідно до п.2.1. договору вартість виконаних позивачем робіт за актом №1 від 09.08.2014р. становить 2250 грн., за актом №2 від 09.09.2015р. 29 736 грн., за актом №3 від 30.08.2014р. 4 500 грн. Загальна вартість виконаних робіт складає 36 487 грн.

Таким чином, позивач належним чином виконав свої зобов'язання по договору №21 від 28.07.2014р.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника позивача, відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо оплати вартості виконаних робіт не виконав, на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 36 487 грн. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст.174 ГК України Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Власне, це ті умови, на яких сторони погодилися виконувати договір. Зміст договору як підстави виникнення цивільно-правового зобовязання визначається тими правами та обовязками, які взяли на себе учасники договору відповідно до умов договору і які закріплені і сформульовані у договорі.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує форму правочину, в якій його вчинено (письмово), а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки (печаток) на документі, що має письмову форму.

Таким чином, наявністю печаток замовника і виконавця на договорі №21 від 28.07.2014 року на виконання зерно-збиральних робіт підтверджується факт його вчинення на умовах, які вказані сторонами у договорі.

Зміст договору №21 від 28.07.2014 року, як підстави виникнення цивільно-правового зобовязання, визначається тими правами та обовязками, які взяли на себе учасники (сторони) цього договору: виконавець і замовник , відповідно до умов цього договору і які закріплені і сформульовані в цьому договорі.

Договір №21 від 28.07.2014 року є двостороннім договором, таким, що не укладений більш як двома сторонами, а лише замовником і виконавцем; договір не укладений на користь третьої особи.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору №21 від 28.07.2014 року позивач виконав для відповідача передбачені у цьому договорі роботи, що підтверджується актом №1 від 09.08.2014р., актом №2 від 09.09.2015р. та актом №3 від 30.08.2014р. Роботи прийняті замовником від виконавця без зауважень та претензій.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи наведене, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 36 487 грн. основного боргу за виконані роботи, з огляду на те, що у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не подано суду доказів оплати робіт на вказану суму.

Крім того, 07.10.2015р. за вх.№4586/15 позивач подав на розгляд суду клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви від 20.08.2015р. про стягнення 36 487, 00 грн. заборгованості.

За вимогами пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України ,,Про судовий збір ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 1218,00 грн.

При зверненні з позовом до суду позивач сплатив в доход державного бюджету України 1827,00 грн. судового збору квитанцією №236 від 20.08.2015р. та 548,00 грн. квитанцією №155 від 11.09.2015р. Так, 1,5 % від ціни позову (від 36 487,00 грн.) складає 547,30 грн., то судовий збір за подання такої позовної заяви з врахуванням положень пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» повинен складати 1218,00 грн.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність винесення ухвали про повернення зайво сплаченого судового збору в сумі 1 157,00 грн. на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, на відповідача покладаються судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1218,00 грн., який підлягає стягненню на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4-3, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 116 ГПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір» суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Стоянівнасіння (82100, Львівська обл., місто Дрогобич, вулиця Д.Галицького, будинок 1, ідентифікаційний код 02778330) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (33028, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер 6) 36 847,00 грн. заборгованості та 1218,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4. Ухвалою, в порядку ст.7 Закону України Про судовий збір, після набрання судовим рішенням законної сили, повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (33028, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер 6) з держбюджету України 1 157,00грн. зайво сплаченого судового збору .

В судовому засіданні 07.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.10.2015р.

Суддя Кітаєва С.Б.