ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" жовтня 2015 р.Справа № 916/4477/14

За позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту)

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "ГПК УКРАЇНА" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ"

про стягнення 693718,54грн.

Суддя Гут С.Ф.

В судовому засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність №2100 від 23.09.2014р.;

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 03.09.2015р.

В судовому засіданні 22.09.15р. по справі було оголошено перерву до 01.10.15р. о 11:15хв., в порядку ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту), звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 підприємства "ГПК УКРАЇНА" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ" про стягнення 693718,54грн. за генеральною інвестиційною угодою №КД-8268 від 16.02.2006р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.11.14р. порушено провадження у справі №916/4477/14.

21.11.2014р. від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх.ГСОО№2-5364/14 від 21.11.2014р.).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.12.14р. клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (вх.ГСОО№2-5364/14 від 21.11.2014р.) задоволено, зупинено провадження у справі №916/4477/14 до розгляду господарським судом Одеської області справи №916/4442/14 по суті.

06.08.15р. від позивача надійшло клопотання(вх№2-4331/15 від 06.08.15р.) про поновлення провадження у справі, з огляду на усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, у звязку з тим, що 16.12.14р. рішенням господарського суду Одеської області по справі №916/4442/14 в позові відмовлено, яке залишено без змін постановою ОАГС від 04.02.2015р., та постановою ВГСУ від 08.04.2015р. у справі №916/4442/14 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.08.2015р. клопотання Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) (вх№2-4331/15 від 06.08.15р.)про поновлення провадження у справі №916/4477/14 задоволено, поновлено провадження у справі №916/4477/14.

01.10.15р. від позивача надійшло клопотання(вх.№2-5373/15 від 01.10.15р.) про витребування доказів, згідно якого просить суд витребувати у відповідача (засвідчені копії для справи та оригінали для огляду у судовому засіданні), а саме: Розпорядчий документ (наказ, розпорядження, рішення, протокол тощо), яким встановлюються та/або вводяться в дію тарифи/ставки та/або встановлюється (визначається) вартість навантажувально-розвантажувальних робіт, за якими проводилися розрахунки за виконання таких робіт на причалах 1 к, 2к з моменту введення зазначених причалів в експлуатацію.; Договори, заявки тощо, на підставі (на виконання) яких виконувалися навантажувально-розвантажувальні роботи на причалах 1к, 2к з моменту введення зазначених причалів в експлуатацію.; Оформлені належним чином первинні документи (акти виконаних робіт/наданих послуг тощо) на підтвердження надання послуг (виконання комплексу навантажувально-розвантажувальних робіт) на причалах 1к, 2к з моменту введення їх в експлуатацію.; Рахунки, виставлені за виконані навантажувально-розвантажувальні роботи на причалах 1к, 2к з моменту введення зазначених причалів в експлуатацію.; Докази оплати виконаних навантажувально-розвантажувальних робіт на причалах 1к, 2к з моменту введення зазначених причалів в експлуатацію.

01.10.2015р. від відповідача надійшли заперечення проти клопотання позивача про витребування доказів(вх.№24390/15 від 01.10.2015р.), згідно яких заперечує проти клопотання позивача та зазначає, що докази, які позивач витребує не стосуються предмету спору, та крім того витребувані позивачем докази становлять комерційну таємницю.

Судом клопотання позивача про витребування доказів розглянуто та не задоволено, оскільки воно є безпідставним та необґрунтованим, а також суд погоджується з відповідачем що витребувані позивачем документи не стосуються предмету спору.

Відповідач проти позову заперечує, та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№23378/15 від 22.09.2015р.). В обґрунтування відзиву зазначає про те, що зобов'язання відповідача сплачувати позивачу частину доходу від перевалки вантажів на Причалах припинились з моменту набуття чинності Законом України „Про морські порти України" через неможливість виконання таких зобов'язань. Предметом позовних вимог за даним позовом Адміністрації є стягнення частини доходу відповідача від перевалки вантажів на причалах 1К та 2К, збудованих в рамках реалізації інвестиційного проекту на Карантинному молу Одеського порту. Як вірно зазначено позивачем, вказані причали є предметом укладеної між сторонами Генеральної інвестиційної угоди №КД-8268 від 16.02.2006р. ("Генеральна угода") в редакції Додаткової угоди від 15.11.2010р. ("Додаткова угода") та з урахуванням положень підписаного сторонами меморандуму про взаєморозуміння від 15.11.2010р. ("Меморандум"). Пунктом 6.5 Додаткової угоди передбачений обов'язок відповідача щодо здійснення розподілу доходу від експлуатації Об'єкта інвестування, а саме - сплати на користь Адміністрації 14% вартості комплексу навантажувально-розвантажувальних робіт, що покриваються акордною ставкою, встановленою згідно із чинним законодавством України (протягом 10 років з моменту введення Об'єкта інвестування в експлуатацію). Тобто згідно з умовами Додаткової угоди, базою для розрахунку частини доходу від експлуатації Об'єкта інвестування, яка мала сплачуватися на користь Адміністрації за умовами Додаткової угоди, є акордні ставки, встановлені згідно із чинним законодавством України. Акордні ставки за виконання навантажувально-розвантажувальних робіт в портах України були встановлені Збірником тарифів на комплекс робіт, пов'язаних з обробленням вантажів у портах України, затвердженим Наказом Міністерства транспорту України №392 від 30.10.1995р. (далі - „Наказ"). Однак 13.06.2013р. набув чинності Закон України „Про морські порти України" (далі - „Закон"), яким передбачені інші ніж акордні ставки засоби регулювання сплати за надані послуги. Так, за умовами ст. 21 Закону, тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту (відповідний перелік спеціалізованих послуг підлягає затвердженню Кабінетом Міністрів України). Тарифи на інші послуги є вільними та визначаються договором між суб'єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником. Відповідний перелік спеціалізованих послуг затверджений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню» від 03.06.2013р. №405. Вказаний Перелік не включає послуги з обробки вантажів (виконання навантажувально-розвантажувальних робіт. Таким чином, після набрання чинності Законом про порти (з 13.06.2013р.) належні правові підстави застосовувати по відношенню до навантажувально-розвантажувальних робіт акордні ставки, передбачені Збірником тарифів, відсутні, у зв'язку із чим зазначені акордні ставки застосуванню не підлягають. На підтвердження цієї позиції, Наказ про запровадження акордних ставок був скасований згідно з наказом Міністерства інфраструктури України №239 від 10.06.2014р., в якому Міністерство посилається саме на норми статті 21 Закону про морські порти та визнає Наказ таким, що втратив силу. Ст. 607 Цивільного кодексу України (далі - „ЦКУ"), ст.ст. 202, 205 Господарського кодексу України (далі - „ГКУ") встановлюють, що однією з підстав припинення цивільно-правових та господарсько-правових зобов'язань є припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. В даному випадку, в Додатковій угоді сторони визначили, що базою для розрахунку платежів мають бути встановлені законодавством акордні ставки плати за надання навантажувально-розвантажувальних робіт. Однак враховуючи те, що чинне законодавство взагалі не містить поняття акордних ставок плати за послуги, а профільний підзаконний нормативний акт, яким раніше були встановлені відповідні акордні ставки втратив чинність у зв'язку з тим, що тарифи на відповідні послуги не регулюються державою, база для розрахунку плати, яка підлягає сплаті за умовами Додаткової угоди відсутня. Таким чином: оскільки положення договору передбачають розрахунок грошових зобов'язань виходячи з акордних ставок, яки втратили силу, відповідні зобов'язання є неможливими до виконання, а відтак - припинилися. Зазначена вище позиція підтверджена висновками рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/550/14-ц про тлумачення умов Додаткової угоди від 15.11.2010р. до Генеральної угоди №КД-8268 від 16.02.2006р. в частині зобов'язань, передбачених пп. 5.3, 6.1.1., 6.5 Додаткової угоди, наявність якого, у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, є підставою для звільнення сторони від доказування. Так, зі змісту рішення Приморського районного суду м. Одеси вбачається, що при розгляді спору були задіяні ті ж самі особи, що і в цій справі. Також вказана вище позиція підтверджується Висновком з питання тлумачення умов договору (Додаткової угоди) Науково-правової експертизи при інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України №126/9-е від 21.01.2014р. За умовами договору, зобов'язання Відповідача сплачувати Позивачу частину доходу від перевалки вантажів на Причалах повинно було виникнути лише після введення в експлуатацію усього Об'єкта інвестування. Як зазначено вище, п. 6.5 Додаткової угоди встановлює, що розподіл доходу від експлуатації Об'єкта інвестування після закінчення будівництва має здійснюватися у відповідному процентному визначенні з моменту введення Об'єкта інвестування в експлуатацію. П. 3 Меморандуму встановлено, що завершення будівництва оформлюється актом введення в експлуатацію усього Об'єкту інвестування. Тобто умови Додаткової угоди та Меморандуму прямо пов'язують момент виникнення зобов'язання відповідача зі сплати за експлуатацію Об'єкта інвестування з обставиною, яка має виникнути в майбутньому - моментом введення об'єкта в експлуатацію після закінчення будівництва. Термін "Об'єкт інвестування" також прямо визначений в п.2 Додаткової угоди, як "новий контейнерний термінал на Карантинному молу, потужністю не менше ніж 600000 ТЕU на рік". Вказаний термін дещо уточнений в Меморандумі, та визначається, як "контейнерний термінал, розташований на Карантинному молу Одеського порту, загальною площею 19,3 гектарів, із запланованим обсягом вантажопереробки 600000 ТЕU на рік та довжиною причальної стінки 650 метрів". Тобто сторони визначили, що відповідний розподіл доходу від експлуатації має бути розпочато після введення в експлуатацію збудованого контейнерного терміналу на Карантинному молу, який матиме відповідні параметри. Проте, станом на даний час Об'єкт інвестування не збудований в повному обсязі, будівельні роботи не завершені, та весь Об'єкт не введено в експлуатацію. Так, станом на момент підготовки цього відзиву, замовником будівництва (Позивачем) в експлуатацію введено лише перший та другий пусковий комплекси 1-ї черги (гідротехнічні споруди) контейнерного терміналу. Вказана обставина підтверджується Актом готовності об'єкта до експлуатації від 01.08.2014р. та Сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об'єкта (черги, окремого пускового комплексу) серії ІУ № 93 ДАБІ України. Формулювання, застосовані в зазначеному Акті готовності свідчать про те, що сам Об'єкт інвестування в цілому будівництвом не завершений та в експлуатацію не введений. Факт не завершення будівництва Об'єкта інвестування на даний момент, а також факт наявності інших черг будівництва з необхідністю створення та введення в експлуатацію інших пускових комплексів, підтверджується, зокрема, даними проектної документації в останній редакції. Зокрема, чинною проектною документацією зі створення Об'єкта інвестування передбачається будівництво та введення в експлуатацію третього, четвертого, п'ятого та шостого пускових комплексів. При цьому, як можна бачити з описової частини проектної документації, передбачений третій пусковий комплекс включає в себе завершення будівництва хвилелому (що підтверджує факт його недобудови в межах першого та другого пускових комплексів, та, відповідно, неможливість його фактичної безпечної експлуатації). Таким чином, пов'язавши питання виникнення зобов'язання зі сплати за експлуатацію з моментом введення в експлуатацію усього збудованого Об'єкта інвестування, сторони погодили, що договірна оплата має здійснюватися лише після введення в експлуатацію усього об'єкта будівництва, а не лише окремої його частини. Це означає, що за обставин, коли будівництво Об'єкта інвестування не завершене, а сам Об'єкт інвестування не введений в експлуатацію у відповідності до вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та профільної Постанови Кабінету Міністрів України №461 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів", затвердженої 13.04.2011р., відкладальна умова, з настанням якої п. 6.5 Додаткової угоди пов'язує момент виникнення зобов'язання зі сплати за експлуатацію Об'єкта інвестування, не наступила. Відтак - обов'язки зі сплати не виникли. Умовами Генеральної угоди та Додаткової угоди до неї передбачені обов'язки сторін, пов'язані з реалізацією спільного інвестиційного проекту, який включає певні роботи, які мають бути виконані як Позивачем так і Відповідачем. Зокрема, частина робіт, пов'язаних з реалізацією інвестиційного проекту має бути виконана Позивачем. Так, у відповідності до п. 2.1.4 Додаткової угоди, Позивач зобов'язаний за власний рахунок забезпечити проведення днопоглиблюваних робіт, будівництво хвилелому та причальної стінки. Умовами Меморандуму (п. 2) визначені терміни, які вжиті в Додатковій угоді між Відповідачем та Портом. Так, встановлено, що під "Роботами" сторони розуміють роботи зі створення (будівництва) Об'єкту інвестування, в тому числі, але не виключно, днопоглиблювані роботи, намив (утворення) нової території, будівництво захисних та причальних споруд та інші, які складаються з Частини робіт Інвестора та Частини робіт Порту. Далі, за аналогією з Додатковою угодою в Меморандумі визначено, що "Частиною робіт Порту" є днопоглиблювані роботи в районі Карантинної гавані, роботи з будівництва хвилелому та гідротехнічних причальних споруд. Тобто за умовами Генеральної угоди Позивач зобов'язався належним чином, та у відповідності до проектно-кошторисної документації, виконати певну частину проекту, яка, в тому числі, включає будівництво хвилелому, який має відповідати вимогам будівельних норм та забезпечувати безпечної експлуатації усього Об'єкту інвестування після його введення в експлуатацію. Наявність збудованого належним чином хвилелому беззаперечно є однією з ключових умов реалізації усього інвестиційного проекту в цілому, оскільки хвилелом має виконувати берегозахісні функції та захищати споруджені об'єкти від дії морських хвиль. Фактично за поганих погодних умов безпечна експлуатація причалів неможлива через ризик для людей та майна. Нажаль, зазначені обов'язки не були належним чином виконані Позивачем. Так, в квітні 2014 року побудований Позивачем хвилелом був фактично зруйнований та перестав виконувати покладені на нього берегозахісні функції. Зазначене твердження підтверджується повідомленням Адміністрації № 08А-14/475 від 28.04.2014р., направленим на адресу ДП "ГПК Україна". В своєму повідомлення Адміністрація вказує на деформацію збудованого хвилелому, внаслідок якої він зазнав осаду та опинився нижче рівня водної поверхні. Фактично це означає, по-перше, що хвилелом перестав стримувати морські хвилі, що перешкоджає безпечній та ефективній експлуатації Об'єкту інвестування та його окремих елементів, а по-друге, що подальше будівництво Об'єкта інвестування стає неможливим через ризик знищення внаслідок відсутності захисту від хвилелому. Факт знищення хвилелому, та факт неможливості безпечної експлуатації причалу без наявності хвилелому, також підтверджується Актом комісії для з'ясування причин виникнення позаштатної ситуації на будівництві хвилелому від 02.09.2014р. Можна бачити, що з моменту руйнації хвилелому в квітні 2014 року пройшло вже майже півтора року, але хвилелом й досі не реконструйований та не виконує запроектовані берегозахісні функції. Таким чином, Адміністрація не виконує свої зобов'язання, покладені на неї за умовами Генеральної угоди та Меморандуму. Умовами ст. 538 ЦКУ та ст. 193 ГКУ передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. З урахуванням порушення Позивачем своїх зобов'язань за Генеральною угодою, Відповідач має право зупинити виконання своїх зобов'язань. Таким чином, з урахування усього наведеного вище, Адміністрація не може вимагати від відповідача виконання будь-яких договірних зобов'язань за обставин, коли сама Адміністрація покладені на неї зобов'язання не виконує.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

16.02.2006р. між Державним підприємством «Одеський морський торговельний порт» (Порт) та Дочірнім підприємством "ГПК УКРАЇНА" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ" (Інвестор) було укладено генеральну інвестиційну угоду №КД-8268 з метою залучення додаткових інвестицій для подальшого розвитку інфраструктури порту, підвищення ефективності обробки вантажів, збільшення вантажообігу і поліпшення якості обслуговування клієнтів.

На виконання вимог Закону України «Про морські порти України», Розпорядження Кабінету Міністрів України №133-р від 04.03.2013р. та Наказу Міністерства інфраструктури України №163 від 19.03.2013р. в Україні проведено реорганізацію державних підприємств морського транспорту (у тому числі ДП «ОМТП») шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури (в тому числі причалів та акваторій), іншого майна, прав та обов'язків стосовно них відповідно до розподільчих балансів та утворено Державне підприємство "Адміністрація морських портів України".

З урахуванням викладеного, права та обов'язки за Договором перейшли до правонаступника ДП «ОМТП» - Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", на підтвердження чого між сторонами 13.06.2013р. укладено додаткову угоду №5 про внесення до Договору відповідних змін.

Відповідно до розділу 2 Інвестиційної угоди, об'єктом інвестування є контейнерний термінал на Карантинному молу потужністю не менше ніж 600000 ТЕU на рік ( Об'єкт інвестування).

У серпні 2014 року перший пусковий комплекс об'єкта «Будівництво 1-ої черги (гідротехнічні споруди) контейнерного терміналу на Карантинному молу ДП «Одеський морський торговельний порт» за рахунок штучно створеної території» у складі: причали 1к та 2к, акваторія контейнерного терміналу -14,792 м в БСВ (днопоглиблення акваторії до мінус 14,792 м в БСВ); та другий пусковий комплекс у складі: утворення території у повному обсязі - 19,3 га, будівництво північного та південного берегоукріплень - 430 м, будівництво під'їзної автодороги з існуючого терміналу на причали 1к і 2к уздовж південного берегоукріплення загальною площею 4306 м 2, будівництво покриття території вздовж причалів 1к і 2к на відстані 65 м від лінії кордону загальною площею 40059 м 2, встановлення трьох контейнерних перевантажувачів Liebherr Р178L(GS)-Suреr в/п 65 т кожний на причалах 1к і 2к для обробки суден-контейнеровозів, мережі та споруди електропостачання, зовнішнього освітлення, водопроводу та зливової каналізації, звязку сигналізації з будівництвом трансформаторної підстанції 6/0,4 кВ, що забезпечують функціонування першого та другого пускових комплексів, введено в експлуатацію, що підтверджується актом готовності об'єкта до експлуатації від 01.08.2014р., сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об'єкта (черги, окремого пускового комплексу) серії ГУ №93 Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Наказу адміністрації Одеського морського порту від 12.08.2014р. №429 «Про введення в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що входять до складу проекту «Будівництво 1-ої черги (гідротехнічні споруди) контейнерного терміналу на Карантинному молу ДП «Одеський морський торговельний порт» за рахунок штучно створеної території (Перший пусковий комплекс)».

У вересні 2014 року Інвестором розпочато здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт на вказаному об'єкті.

Відповідно до п. 6.1.1 Інвестиційної угоди джерелом доходів Адміністрації є, зокрема, частина вартості комплексу навантажувально-розвантажувальних робіт, що покриваються акордною ставкою, встановленою згідно з чинним законодавством України, у розмірі 14 % протягом перших десяти років з моменту введення об'єкта інвестування в експлуатацію, та 18 % з одинадцятого року після введення об'єкта інвестування в експлуатацію.

Згідно з п. 6.5. Договору сторони домовилися, що розподіл доходу від експлуатації об'єкта інвестування після закінчення будівництва буде здійснюватися наступним чином: протягом перших десяти років з моменту введення об'єкта інвестування в експлуатацію Адміністрації направляється 14 % вартості комплексу навантажувально-розвантажувальних робіт, що покриваються акордною ставкою, встановленою згідно з чинним законодавством України, з одинадцятого року після введення об'єкта інвестування в експлуатацію - 18 % вартості комплексу НРР, що покриваються акордною ставкою, встановленою згідно з чинним законодавством України.

При цьому сторони погодили, що усі розрахунки між ними здійснюються в національній валюті України - гривнях, з обов'язковою фіксацією еквівалента в доларах США за офіційним курсом, встановленим Національним банком України на день здійснення розрахунків (п. 6.6. Договору).

Однак, в порушення умов Договору, Інвестором до цього часу не перераховано Адміністрації належних їй доходів за Договором, чим порушено одночасно умови Інвестиційної угоди, положення чинного цивільного, господарського, інвестиційного законодавства України.

Неодноразові звернення Адміністрації до відповідача з приводу досудового врегулювання даного спору, питання щодо здійснення оплати Інвестором у добровільному порядку не призвели до позитивного результату.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що єдиним нормативним документом щодо визначення тарифів на комплекс робіт, пов'язаних з обробленням вантажів у портах України та встановленням розмірів акордних ставок є Збірник тарифів на комплекс робіт, пов'язаних з обробленням вантажів у портах України, затв. Наказом Міністерства транспорту України від 31.10.1995р. №392 (далі - Збірник тарифів).

За даними Інвестора з моменту введення в експлуатацію причалів 1к, 2к останнім було здійснено обробку контейнерів у кількості 2635 ТЕU (лист ГПК Україна від 20.10.2014р. №706), що також додатково підтверджується лоцманськими квитанціями №2422 від 11.09.2014р., №2410 від 10.09.2014р., №2464 від 14.09.2014р., №2457 від 13.09.2014р., актом (відомістю) (statement оf facts) між судном, агентом та відповідачем (портовим оператором) від 11.09.2014р., вантажними деклараціями від 13.09.2014р., 14.09.2014р.

Таким чином, з урахуванням акордних ставок, визначених Збірником тарифів, показників обробки контейнерів біля причалів 1к, 2к, було зроблено розрахунок частини вартості комплексу НРР, що покриваються акордною ставкою, яка становить джерело доходу ДП «АМПУ» (Таблиця 1) (що одночасно є розрахунком ціни цього позову) згідно якого відповідачем повинно бути перераховано позивачу 693718,54грн.

Вищевикладене зумовило звернення позивача до суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача 693718,54грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 2. Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційна діяльність забезпечується шляхом реалізації інвестиційних проектів і проведення операцій з корпоративними правами та іншими видами майнових та інтелектуальних цінностей.

Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода) (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Згідно до ст.ст. 4-5, 115 ГПК України, судові рішення є обовязковими до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України, рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Так, за положенням ст. 35 ГПК України, факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

Так, зі змісту рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2014р. по справі №522/550/14-ц(провадження №2о/522/96/14) вбачається, що після набрання чинності Закону України „Про морські порти (з 13.06.2013р.) належні правові підстави застосовувати по відношенню до навантажувально-розвантажувальних робіт акордні ставки, передбачені Збірником тарифів, відсутні, у зв'язку із чим зазначені акордні ставки застосуванню не підлягають. Ст. 607 Цивільного кодексу України (далі - „ЦКУ"), ст.ст. 202, 205 Господарського кодексу України (далі - „ГКУ") встановлюють, що однією з підстав припинення цивільно-правових та господарсько-правових зобов'язань є припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. В даному випадку, в Додатковій угоді сторони визначили, що базою для розрахунку платежів мають бути встановлені законодавством акордні ставки плати за надання навантажувально-розвантажувальних робіт. Таким чином: оскільки положення договору передбачають розрахунок грошових зобов'язань виходячи з акордних ставок, які втратили силу, відповідні зобов'язання є неможливими до виконання, а відтак - припинилися.

Так судом встановлено, що позивачем в розрахунку частини вартості комплексу НРР, що покриваються акордною ставкою, яка становить джерело доходу ДП «АМПУ» (Таблиця 1) (що одночасно є розрахунком ціни цього позову) заявлено НРР за період з 10.09.2014р. по 13.09.2014р., тоді як Закон України „Про морські порти набрав чинності з 13.06.2013р., яким встановлено відсутність правових підстав застосовувати по відношенню до навантажувально-розвантажувальних робіт акордні ставки, передбачені Збірником тарифів, у зв'язку із чим зазначені акордні ставки застосуванню не підлягають.

Враховуючи преюдиціальність фактів, які встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/550/14-ц про тлумачення умов Додаткової угоди від 15.11.2010р. до Генеральної угоди №КД-8268 від 16.02.2006р. в частині зобов'язань, передбачених пп. 5.3, 6.1.1., 6.5 Додаткової угоди, суд вважає, що зобовязання відповідача щодо сплати позивачу розміру акордних ставок за генеральною інвестиційною угодою №КД-8268 від 16.02.2006р.(з додатковими угодами) слід вважати такими, що припинилися через неможливість їх виконання, у звязку з набранням чинності Закону України „Про морські порти (з 13.06.2013р.)

Крім того п. 6.5 Додаткової угоди встановлює, що розподіл доходу від експлуатації Об'єкта інвестування після закінчення будівництва має здійснюватися у відповідному процентному визначенні з моменту введення Об'єкта інвестування в експлуатацію. П. 3 Меморандуму встановлено, що завершення будівництва оформлюється актом введення в експлуатацію усього Об'єкту інвестування.

Тобто сторони визначили, що відповідний розподіл доходу від експлуатації має бути розпочато після введення в експлуатацію збудованого контейнерного терміналу на Карантинному молу, який матиме відповідні параметри.

Проте, Об'єкт інвестування не збудований в повному обсязі, будівельні роботи не завершені, та весь Об'єкт не введено в експлуатацію. Так, замовником будівництва (Позивачем) в експлуатацію введено лише перший та другий пусковий комплекси 1-ї черги (гідротехнічні споруди) контейнерного терміналу, що підтверджується Актом готовності об'єкта до експлуатації від 01.08.2014р. та Сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об'єкта (черги, окремого пускового комплексу) серії ІУ № 93 ДАБІ України.

Під час розгляду справи позивачем не було надано доказів, правового обґрунтування, які б могли слугувати підставою для задоволення його вимог.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) до відповідача ОСОБА_1 підприємства "ГПК УКРАЇНА" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ" про стягнення 693718,54грн. за генеральною інвестиційною угодою №КД-8268 від 16.02.2006р. не обґрунтована, матеріалами справи не підтверджена, тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.32, 33, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 06.10.2015р.

Суддя С.Ф. Гут