КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа№ 910/14958/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Аліманова А.О. - представник за дов. № 13/08/15-1 від 13.08.2015 року;

від відповідача: Плачинда Д.А. - представник за дов. №983 від 10.08.2015 року; Бородавко О.Б. - представник за дов. №1005 від 01.10.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест"

на рішення Господарського суду м. Києва від 11.08.2015 року

у справі № 910/14958/15 (суддя: Привалова А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські Радіотелекомунікації"

до Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест"

про стягнення 131598,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські Радіотелекомунікації"; (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" (далі - відповідач) про стягнення 131 598,33 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору підряду на проектно-вишукувальні, будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи з будівництва базових станцій № 46/23096 від 09.01.2013року не розрахувався за виконані роботи, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 91 282,85 грн, за прострочення сплати якої позивачем додатково нараховані пеня в сумі 9128,29 грн, 3% річних - 1057,88 грн та інфляційні втрати в розмірі 30129,31 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року у справі № 910/14958/15 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Українські Радіотелекомунікації" 91282,85 грн - боргу, 9128,29 грн. - пені, 1057,88 грн - 3% річних, 30129,31 грн - втрат від інфляції, 2 631,97 грн - витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Фарлеп-Інвест" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Крім того, скаржник зазначив про невідповідність виконаних робіт замовленням.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" було прийнято до провадження.

Від представника скаржника надійшло клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи з метою з'ясування чи дійсно вартість та об'єм замовлених робіт відповідає об'єму робіт, що фактично були виконані.

За результатом розгляду справи Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що немає підстав для задоволення даного клопотання, оскільки розгляд даної справи на підставі зібраних доказів та їх аналізу в сукупності є можливим і без призначення судової експертизи, а питання запропоновані до експертизи не входять до предмету доказування по даній справі та не потребують спеціальних знань.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Так, клопотання скаржника про призначення будівельно-технічної експертизи відхиляється судом апеляційної інстанції, оскільки її призначення призведе лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

09.01.2013 року, на підставі рішення тендерної комісії від 21.12.2012 року, між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) в особі директора Західної філії, що діяв на підставі довіреності № 443 від 25.12.2012 року, було укладено договір підряду на проектно-вишукувальні, будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи з будівництва базових станцій № 46/23096 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору підрядник, за замовленнями замовника, зобов'язується здійснювати як окремі, так і комплексні види робіт, які передбачені даним договором на майданчиках замовника, а замовник зобов'язується оплатити такі роботи і послуги (згідно додатку 1) та прийняти їх

Повна вартість виконаних робіт, в тому числі вартість матеріалів і обладнання та наданих послуг, що підлягають оплаті, згідно даного договору, за замовленням, визначається на підставі акту здачі-приймання робіт, обладнання, матеріалів, яка підлягає оплаті замовником в порядку передбаченому п. 5.1. договору (п. 5.6. договору).

Згідно пп. 5.1.1, 5.1.2. договору, за кожним замовленням (окрім робіт/послуг вказаних у п. 5.2.) Відповідач сплачує Позивачу суму авансу у розмірі 30% (тридцяті відсотків) від вартості робіт, вказаних у замовленні, згідно попередньої Специфікації протягом 10 (десяти) банківських днів з дати надання підрядником замовнику попередньої Специфікації та відповідного рахунку від підрядника. Остаточний платіж від вартості робіт за замовленням, згідно акту здачі-приймання робіт, обладнання, матеріалів, з вирахуванням сум відповідних авансових платежів, здійснюється замовником протягом 10 (десяти) банківських днів з дати надання в офіс замовника наступних належним чином оформлених та підписаних сторонами документів: рахунку-фактури підрядника; акту усунення недоліків робіт (в разі необхідності); акту здачі-приймання робіт, обладнання, матеріалів.

Відповідно до п. 14.1. договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 02.01.2014 року), даний договір вступає в дію та вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками обох сторін та діятиме до 31.12.2014 року (включно). Зобов'язання сторін за договором, що виникнуть до моменту його припинення та які не будуть погашені, повинні бути виконані відповідною стороною у повному обсязі в розумний строк. Таке виконання непогашених зобов'язань не тягне за собою відновлення або продовження дії даного договору. Замовлення, прийняті підрядником до моменту дії даного договору та до виконання яких він приступив, повинні бути виконані в повному обсязі на умовах даного договору, якщо інше не буде випливати із взаємовідносин сторін.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, протягом грудня 2014 року між сторонами було підписано акти приймання-передачі виконаних робіт на загальну суму 91282,85 грн, а саме:

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення №13 від 24.04.2014 року на загальну суму: 13 696,57 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення на майданчику ТЕR-BS-01 (м. Тернопіль, вул. Руська,56) на загальну суму 2400,00 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення №11 від 24.04.2014 року на загальну суму: 13696,57 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення на майданчику LVV-ВS-02 (м. Львів, вул. В.Великого,2) на загальну суму 2400,00 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення №14 від 24.04.2014 року на загальну суму 13696,57 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення №12 від 24.04.2014 року на загальну суму 13696,57 грн. з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення на майданчику ТЕR-BS-01 (м. Тернопіль, вул. Бродівська,44) на загальну суму 6000,00 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення №15 від 24.04.2014 року на загальну суму 13696,57 грн. з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення на майданчику LVV-ВS-01 (м. Львів, вул. Городоцький,367) на загальну суму 6000,00 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі виконаних робіт відповідно до замовлення на майданчику LVV-ВS-03 (м. Львів, вул. Ніщинського,35) на загальну суму 6000,00 грн з ПДВ.

В порушення взятих на себе за договором зобов'язань відповідач виконані роботи не оплатив.

14.05.2015 року позивач рекомендованою поштою надіслав на адресу відповідача вимогу за вих. № 40, в якій просив погасити заборгованість у сумі 91282,85 грн.

Відповідач 12.06.2015 року направив на адресу позивача відповідь на претензію, в якій зазначив про необхідність перегляду вартості та об'єму виконаних позивачем робіт, у зв'язку з порушенням останнім умов договору.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за виконані роботи становить 91 282,85 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з умов укладеного між сторонами Договору № 46/23096 від 09.01.2013р., відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, пов'язані з виконанням умов договору підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, встановлено порядок оплати за договором підряду, а саме: якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Факт виконання робіт позивачем та передання її результатів відповідачу підтверджується відповідними актами приймання-передачі виконаних робіт .

З огляду на вищенаведене та підписання уповноваженою особою відповідача актів приймання-передачі виконаних робіт без будь-яких зауважень чи заперечень щодо обсягу та якості виконаних робіт, свідчить про прийняття останнім цих робіт та, відповідно, породжує у відповідача обов'язок по їх оплаті у строки, визначені договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, суд звертає увагу на приписи статті 853 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Крім того, відповідач в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б свідчили про виявлення допущених позивачем у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, а також повідомлення останнього про порушення умов договору до моменту звернення позивача з позов до господарського суду.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що з моменту підписання актів виконаних робіт до подання позовної заяви пройшло більше півроку. Натомість зауваження до виконаних робіт відповідач заявив лише після заявлення вимоги про сплату заборгованості.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд звертає увагу, що вартість робіт визначена безпосередньо у підписаних актах виконаних робіт як і передбачено в п. 5.6. договору.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника на необґрунтованість позовних вимог.

Так, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за виконані роботи в сумі 91282,85 грн.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 9128,29 грн пені, 1057,88 грн 3% річних та 30129,31 грн інфляційних втрат, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 16.2 договору, за прострочення строків виконання платежів, згідно даного договору, замовник сплачує підрядникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на перший день прострочення, за кожен день такого прострочення, але не більше 10% від суми заборгованості.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, для всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування штрафних санкцій, річних тощо, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно (аналогічна правова позиція викладена в ч. 1 п. 18 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 № 01-8/344 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році).

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши суму пені, 3 % річних та інфляційних втрат погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо їх задоволення в сумі 9128,29 грн пені, 1057,88 грн 3% річних та 30129,31 грн інфляційних втрат.

Отже, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року у справі №910/14958/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року у справі №910/14958/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14958/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун