КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р. Справа№ 910/10044/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Круглик Я.А., довіреність №27 від 29.01.2015;

від відповідача - Щербакова В.Г., довіреність №28/09-15 від 28.09.2015,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Конкорд" на рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2015 у справі № 910/10044/15 (суддя Головіна К.І.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Конкорд" до товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" про стягнення 269 263,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Конкорд" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" пені в сумі 116 047, 25 грн., нарахованої за прострочення поставки товару за договором № 016-04/14.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення збитки в сумі 153 216, 73 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.06.2015 у справі № 910/10044/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмова у стягненні пені мотивована відсутністю з боку відповідача прострочення поставки товару.

При відмові у задоволенні вимоги про стягнення збитків суд виходив з недоведеності позивачем факту заподіяння йому шкоди відповідачем.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2015 у справі № 910/10044/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням відповідачем умов договору в частині своєчасної поставки товару та належної якості.

Представник позивача у справі в судовому засіданні 05.10.2015 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Тімсен" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Конкорд" (покупець) 01.04.2014 року було укладено договір поставки № 016-04/14.

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов'язується виготовити та поставити покупцю металоконструкції, в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами у цьому договорі і додатках до договору, які є невід'ємною його частиною.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити продукцію відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 3.1 договору поставка продукції проводиться в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в строки, погоджені сторонами в додатках до цього договору.

Відповідно до специфікації № 1 від 01.04.2014 до договору вартість продукції за домовленістю сторін складає 1 106 960,80 грн., строк поставки - не пізніше 30.04.2014 р.

Пунктом 1 специфікації № 1 від 01.04.2014 р. передбачено, що покупець проводить перерахування грошових коштів за продукцію на рахунок постачальника в такому порядку:

- оплата авансового платежу в розмірі 65 % від загальної суми вартості продукції здійснюється покупцем впродовж 10 банківських днів від дати підписання специфікації № 1 від 01.04.2014 до договору;

- оплата в розмірі 35 % від вартості кожної поставленої партії продукції здійснюється впродовж 10 банківських днів від дати підписання відповідної видаткової накладної/акта здачі-приймання.

Пунктом 4 Специфікації № 1 від 01.04.2014 передбачено, що строк поставки - не пізніше 30 квітня 2014.

Враховуючи неналежне виконання покупцем умов договору в частині своєчасної оплати отриманої за договором продукції, товариство з обмеженою відповідальністю "Тімсен" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Конкорд" заборгованості за поставлений товар.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 р. у справі № 904/819/15 (залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 р.) позовні вимоги задоволено; вирішено стягнути заборгованість за поставлений товар.

Предметом спору у даній справі № 910/10044/15 є вимоги покупця - товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Конкорд" про стягнення з постачальника - товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" пені в сумі 116 047, 25 грн., нарахованої за прострочення поставки товару за договором № 016-04/14.

Так, позивач вважає, що поставка продукції була здійснена відповідачем з простроченням, оскільки в обумовлений договором строк (до 30.04.2015 р.) було поставлено лише частину продукції на суму 202 832, 05 грн., в свою чергу поставка основного обсягу продукції відбулась вже після визначеної сторонами дати, про що свідчать видаткові накладні та акти приймання-передачі від 08.05.2014р., від 16.05.2014 р., від 12.06.2014р., від 18.06.2014р., від 23.06.2014р., від 02.07.2014р. та від 10.07.2014 р.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача пеню.

Крім цього, позивач вказує на неналежну якість поставленої відповідачем продукції, яка за доводами покупця, і стала підставою для сплати ним своєму контрагенту штрафу в сумі 141 716, 73 грн., а також зазначає про усунення покупцем недоліків цієї продукції за власні кошти, що призвело до витрат у розмірі 10 000 грн.

Вказані суми позивач просить стягнути з відповідача як збитки.

Крім цього, до заявленої до стягнення загальної суми збитків (153 216, 73 грн.) позивачем включено суму простою машини у розмірі 1 500 грн.

Колегія суддів вважає наведені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно п. 6.3 договору у випадку не поставки або поставки товару не в повному обсязі у передбачені строки постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми вартості непоставленої продукції за кожний день прострочення.

Отже, умовою договору передбачена відповідальність постачальника за прострочення поставки товару.

Разом з тим, доводи позивача про наявність прострочення поставки товару відповідачем є необґрунтованими, з наступних підстав.

Як вже зазначалось, господарським судом Дніпропетровської області розглядалась справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Конкорд" заборгованості за поставлений товар.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 р. у справі № 904/819/15 (залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 р.), яким позовні вимоги задоволено, було встановлено обставини неналежного виконання покупцем зобов'язань в частині здійснення оплати товару.

Враховуючи те, що Специфікацією № 1 до договору передбачено право постачальника у випадку неналежного виконання покупцем умов договору в частині оплати товару здійснити поставку продукції пізніше, господарський суд Дніпропетровської області у рішенні встановив обставини відсутності з боку постачальника порушення строків поставки товару, з огляду на наявність неналежного виконання покупцем зобов'язання зі сплати продукції.

Отже, вказаним судовим рішенням було встановлено обставини відсутності прострочення в частині поставки товару покупцю.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, рішення у справі № 904/819/15 не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі № 910/10044/15, не можуть йому суперечити.

Отже, враховуючи встановлення рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 р. у справі № 904/819/15 обставин з настання строку виконання зобов'язання та відповідно відсутності прострочення з боку постачальника строків поставки товару покупцю, підстави для стягнення з відповідача пені, нарахованої позивачем за таке прострочення, відсутні.

З огляду на викладене, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні вказаної вимоги.

Також, колегія суддів погоджується з відмовою у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 153 216, 73 грн.

Як вже зазначалося, позивачем заявлена до стягнення сума збитків складається з: 141 716, 73 грн. - штраф, сплачений контрагенту позивача за поставлену продукцію неналежної якості, 10 000 грн. - кошти, які довелося витратити позивачу на усунення недоліків продукції, поставленої відповідачем та 1 500 грн. - вартість простою машини.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов'язання.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управне на сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань - причиною.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов'язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Позивач, посилається на те, що причиною завдання йому збитків стала неналежна якість, поставленої відповідачем продукції.

Разом з тим, господарським судом Дніпропетровської області при розгляді справи № 904/819/15 досліджувалося питання якості поставленої позивачу продукції та не було встановлено обставин поставки йому продукції неналежної якості.

Так, було, зокрема, встановлено, що товар покупцем прийнято без зауважень та проведено його часткову оплату. Доказів складання акту відповідно до п. 16 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7 не надано.

Отже, згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України вказані обставини є преюдиціальними та не потребують повторного доведення.

За наведених обставин, доводи позивача про неналежну якість товару є необґрунтованими.

Акт про виявлені недоліки у продукції від 17.07.2014, на який посилається позивач, не підтверджує того, що вказана у цьому акті продукція була поставлена саме відповідачем та на виконання умов договору № 016-04/14.

Також, вказаний акт не підписано постачальником продукції - товариством з обмеженою відповідальністю "Тімсен".

Крім цього, як вже зазначалось, товар, поставлений відповідачем було прийнято позивачем без зауважень та частково його оплачено.

Виходячи з наведеного, а також враховуючи те, що позивачем не доведено факту наявності порушення відповідачем зобов'язання в частині поставки неякісного товару, підстави для стягнення з відповідача заявлених збитків відсутні.

Стосовно заявлених позивачем збитків у вигляді простою автомобіля в сумі 1 500,00 грн., суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до наявного у матеріалах справи листа відповідача № 289 від 20.06.2014 р., яким останній гарантував оплатити простій автомобіля за рахунок подальших розрахунків між сторонами, сплата цих коштів за своєю природою не є збитками.

Так, спір може бути вирішено шляхом подання окремого позову з іншими підставами та предметом.

З огляду на викладене, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Конкорд" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 11.06.2015 у справі № 910/10044/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи № 910/10044/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко