РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015Справа №910/25005/14
За позовом Приватного акціонерного товариства "Галичина"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орвіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне аеціонерне товариство "Укрсоцбанк"

про визнання правочину недійсним

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Дубовський П.В. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Галичина" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орвіс" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання недійсним правочину про прощення відповідачем боргу третьої особи в сумі 6 689 640 грн., оформленого клопотанням до відзиву №124 від 14.12.2011 у справі №3/77/5022-1020/2011.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача наявна зборгованість перед позивачем на ззгальну суму 43 456,93 грн., що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2012 у справі № 5011-57/3399-2012. Разом з тим, при розгляді господарським судом Тернопільської області справи № 3/77/5022-1020/2011 Товариство з обмеженою відповідальністю "Орвіс" в односторонньому порядку відмовилось від всіх претензій щодо стягнення з ПАТ Укрсоцбанк" різниці між фактичною вартістю приміщень, набутих банківською установою у власність за договорами іпотеки, та сумою заборгованості в розмірі 6 689 640,00 грн. Тобто, на думку позивача, відповідач фактично здійснив прощення боргу в сумі 6 689 640,00 грн. в розумінні ст. 605 Цивільного кодексу України, чим порушив права позивача на задоволення його вимог, оскільки відсутнє будь-яке майно, за рахунок якого можна було б погасити заборгованість перед ПрАТ «Галичина».

08.12.2014 третя особа через відділ діловодства суду подала відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила в повному обсязі з підстав того, що позивач не подав доказів невиконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2012 у справі № 5011-57/3399-2012. При цьому, доповнення до відзиву в межах справи № 3/77/5022-1020/2011, на думку банку, є лише процесуальним документом на підтвердження позиції у вказаній справі як відповідача в порядку ст.ст. 4-3, 32, 59 ГПК України. Крім того, банк не набув права власності на нерухоме майно, яке було предметом стягнення у справі № 3/77/5022-1020/2011, у звязку з чим, у банку не виникло зобовязання перед відповідачем на відшкодування перевищення вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотекодержателя. За вказаних обставин, у банку відсутнє зобовязання перед відповідачем, яке б могло бути припинене шляхом вчинення правочину про прощення боргу, а отже і відсутній предмет позову, що має наслідком відмову в позові.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2015, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015, позов ПАТ "Галичина" залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України у зв'язку з тим, що позивач без поважних причин повторно не направив свого представника в засідання господарського суду.

Постановою Вищого господарського суд України від 20.07.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 13.05.2015 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2015 у справі №910/25005/14 скасовано; справу №910/25005/14 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В результаті повторного автоматичного розподілу справу №910/25005/14 передано на розгляд судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2015 справу №910/25005/14 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 14.09.2015.

03.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Галичина" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 відмовлено в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Галичина" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2015 відкладено розгляд справи на 28.09.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

14.09.2015 судом направлено запит до Господарського суду Тернопільської області про надання належним чином завірених копій матеріалів справи № 3/77/5022-1020/2011, а саме: клопотання доповнення до відзиву № 124 від 14.12.2011, рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2011 у справі № 3/77/5022- 1020/2011, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.10.2012 у справі №3/77/5022-1020/2011.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2015 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 12.10.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

30.09.2015 до суду з Господарського суду Тернопільської області надійшли належним чином засвідчені копії: листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Орвіс" № 124 від 14.12.2011, рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2011 у справі № 3/77/5022- 1020/2011, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.10.2012 у справі №3/77/5022-1020/2011.

Представник третьої особи в судовому засіданні 12.10.2015 проти позовних вимог заперечив.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не зявились.

В судовому засіданні 12.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, які приймали участь під час розгляду справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2012 у справі № 5011-57/3399-2012 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орвіс» на користь Приватного акціонерного товариства «Галичина» 43 456,93 грн., а саме: 38 994,91 грн. заборгованості, 2 239,38 грн. пені, 33,42 грн. 3% річних, 194,98 коп. інфляційних втрат, 1 594,24 грн. судового збору.

На виконання вказаного судового рішення було видано наказ від 11.05.2012 № 5011-57/3399-2012, та який було пред'явлено до примусового виконання, що підтверджується постановою Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 27.07.2012 ВП № 33624788.

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа № 3/77/5022-1020/2011 за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Орвіс", 2. Спільного підприємства "Луміс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Київ" про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності та за зустрічним позовом 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Орвіс", 2. Спільного підприємства "Луміс" до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання недійсними звітів про вартість об'єктів іпотеки.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2011 у справі № 3/77/5022-1020/2011, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.10.2012, первісний позов задоволено частково звернуто стягнення шляхом визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, а саме торговий комплекс загальною площею 1 649, 7 кв. м, що знаходиться за адресою: бульвар Вишневецького, 9, м. Тернопіль, вартістю 13 657 370 грн., приміщення вбудовано-прибудованого магазину з підвальним приміщенням загальною площею 1 028, 5 кв. м, що знаходиться за адресою: пр. С. Бандери, 47, м. Тернопіль, вартістю 10 141 270 грн. і погасити заборгованість ТОВ «Орвіс» за генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-698 від 15.07.2008 р. та генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-691 від 26.06.2008 р. перед ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 17 109 000 грн., право власності на вищезазначені об'єкти нерухомого майна припинено, провадження у справі в частині первісних позовних вимог щодо звернення стягнення шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності та припинення права власності ТОВ «Орвіс» на нерухоме майно - нежитлове приміщення, загальною площею 1 285, 1 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Київська, 10, м. Тернопіль, припинено; в решті первісних позовних вимог відмовлено; в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Судом встановлено, що позивач надіслав на адресу Господарського суду Тернопільської області лист № 124 від 14.12.2011 (вх. від 14.12.2011 № 18986), в якому не заперечував щодо задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» частково шляхом погашення заборгованості на загальну суму 17 109 000,00 грн., визнаючи за позивачем та припиненням за ТзОВ "Орвіс" права власності на наступні предмети іпотеки:

- Торговий комплекс , загальною площею 1649, 7 кв. м., що знаходиться за адресою : бульвар Вишневецького , 9, м. Тернопіль, вартістю 13 657 370 ,00 грн.;

- Вбудовано-прибудований магазин з підвальними приміщеннями загальною площею 1128,5 кв. м., що знаходиться за адресою : проспект Ст. Бандери, 47, м. Тернопіль, вартістю 10 141 270 ,00 грн.

Водночас, у листі № 124 від 14.12.2011 TOB "Орвіс" повідомило суд, що відмовляється від всіх претензій щодо стягнення з ПАТ Укрсоцбанк" різниці між фактичною вартістю вищевказаних приміщень та сумою заборгованості в розмірі 6 689 640,00 грн.

На думку позивача, надіславши вказаний лист № 124 від 14.12.2011 позивач вчинив односторонній правочин про прощення боргу на загальну суму 6 689 640,00 грн., позбавивши позивача на задоволення його вимог в сумі 43 456,93 грн. за рахунок майна відповідача, що і стало підставою для звернення із даним позовом про визнання недійсним правочину.

Заперечуючи проти позову, третя особа вказала, що не мала зобов'язань, які б могли бути припинені шляхом прощення боргу зі сторони відповідача, у зв'язку з чим відсутній предмет спору у даній справі.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: законність змісту правочину, наявність в особи, яка його вчиняє, необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення учасника правочину, відповідність форми вчинення правочину вимогам закону, певна спрямованість правочину.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Разом з тим, за визначенням ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з ч. 5 ст. 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Тобто, виходячи з аналізу зазначених вище норм законодавства, односторонній правочин передбачає набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків особи, яка його вчиняє та засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, для реалізації права кредитора щодо звільнення боржнику його боргу (припинення зобов'язання в порядку ст. 605 Цивільного кодексу України), сторони мають бути пов'язані між собою певними правовідносинами - мати взаємні права та обов'язки - бути кредитором та боржником у певному зобов'язанні.

На думку суду, лист № 124 від 14.12.2011 не є правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, оскільки адресований судовій установі в межах господарського спору та при реалізації процесуальних прав сторони, передбачених нормами Господарського процесуального кодексу України, а не певному суб'єкту цивільних прав та обов'язків, з якими відповідач пов'язаний певними правовідносинами, зокрема, ПАТ «Укрсоцбанк».

При цьому, обставини, які повідомило ТОВ «Орвіс» у своєму листі не можуть бути розтлумачені як визнання позову відповідно до ст. 22 ГПК України, та які можуть мати певні процесуальні наслідки у вигляді задоволення позову, а отже і настання відповідних правових наслідків для відповідача щодо його цивільних прав та обов'язків, оскільки різниця між фактичною вартістю предмету іпотеки та розміром вимог іпотекодержателя не були предметом позовних вимог у справі №3/77/5022-1020/2011.

Крім того, позивачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджується, що до або після розгляду по суті спору у господарській справі №3/77/5022-1020/2011 відповідач мав або набув прав кредитора у зобов'язанні із банківською установою, що врегульовані кредитними та іпотечними правовідносинами між ними.

Будь-яких інших доказів які б свідчили про вчинення відповідачем правочину в порядку ст. 605 Цивільного кодексу України та із порушенням прав останнього, суду не надано.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на наведене, а також враховуючи ненадання позивачем господарському суду доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем оспорюваного одностороннього правочину в порядку ст. 605 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.ст. 203, 215, Цивільного кодексу України.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 13.10.15

Суддя О.А.Грєхова