ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа № 922/2735/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - не з"явився

відповідачів - 1) не з"явився, 2) ОСОБА_1, дов. №275/10/20-31-10-13 від 15.01.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу другого відповідача (вх. №3869 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 30.06.15 року у справі № 922/2735/15

за позовом Страхової компанії "ERGO-Versicherung AG", Німеччина, м. Берлін,

до 1) Київського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в особі старшого державного виконавця Золотько С.Г., м. Харків, 2) Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, м. Харків,

про визнання права власності та виключення майна з-під арешту

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач- Страхова компанія "ERGO-Versicherung AG" звернувся до господарського суду Харківської області із позовом до: 1) Київського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в особі старшого державного виконавця Золотько С.Г. та 2) Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, першого та другого відповідачів, про визнання права власності на автомобіль BMW X5, кузов WBAFF41070L058603, 2007 року випуску, чорного кольору за Страховою компанією "ERGO-Versicherung AG" (Charlottenstra?e 15, D-1-969, Berlin) та зобов"язання Київського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції виключити автомобіль BMW X5, кузов WBAFF41070L058603, 2007 року випуску, чорного кольору з-під арешту та повернути його власнику -Страховій компанії "ERGO-Versicherung AG" без оплати за зберігання, передати уповноваженому представнику - ОСОБА_2.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.06.2015 року у справі № 922/2735/15 (суддя П.В. Хотенець) позов задоволено повністю.

Визнано право власності на автомобіль BMW X5, кузов WBAFF41070L058603, 2007 року випуску, чорного кольору за Страховою компанією "ERGO-Versicherung AG" (Charlottenstra?e 15, D-1-969, Berlin).

Зобов"язано Київський Відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції виключити автомобіль BMW X5, кузов WBAFF41070L058603, 2007 року випуску, чорного кольору з-під арешту та повернути його власнику -Страховій компанії "ERGO-Versicherung AG" без оплати за зберігання, передати уповноваженому представнику - ОСОБА_2.

Рішення мотивовано тим, що у позивача відсутній документ, що засвідчує його право власності (технічний паспорт на імя позивача) на спірний автомобіль, однак не через втрату, а з обєктивних причин- через специфіку набуття ним права власності на автомобіль - в силу настання страхового випадку та переходу до нього права власності на підставі Закону, у зв"язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Другий відповідач не погодився з рішенням місцевого господарського суду, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову відносно другого відповідача.

Апеляційну скаргу, з урахуванням додаткових пояснень до апеляційної скарги (вх.№13155 від 17.09.2015 року) обґрунтовує тим, що ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, яка є правонаступником ДПІ у Київському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби, не є стороною виконавчого провадження № 33456523 та не є зобовязальною особою в спірних правовідносинах у справі № 922/2735/15, так як не контролює надходження до бюджету коштів від реалізації майна, конфіскованого за рішенням суду, у зв"язку з чим другий відповідач жодним чином не порушував прав Страхової компанії "ERGO-Versicherung AG".

Крім того, звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні помилково зазначено, що ДПІ належним чином була повідомлена про дату час, та місце судового засідання, оскільки копія ухвали суду першої інстанції від 23.06.2015 року, якою розгляд справи було призначено в судовому засіданні на 30.06.2015 року (дата прийняття оскаржуване рішення), надійшла до другого відповідача 30.06.2015 р. вже після судового засідання.

Разом з цим, згідно з відмітками пошти на поштовому конверті, в якому вказана копія ухвали відправлялась другому відповідачу, таке відправлення здійснювалось простим відправленням з вартістю відправлення 2 грн. 88 коп. без можливості отримати повідомлення про вручення. До того ж, прості поштові відправлення неможливо відслідити через мережу Інтернет по реєстру поштових відправлень «Укрпошти».

Тобто, як вважає другий відповідач, у суду першої інстанції на час винесення судового рішення 30.06.2015 р. не було жодного доказу про вручення ДПІ повідомлення про час та дату судового засідання, що свідчить про порушення ним норм процесуального права, яке відповідно до пункту 2 частини 3 статті 104 ГПК України є безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2015 року апеляційну скаргу другого відповідача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 07.09.2015 року на 10:30 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року розгляд справи було відкладено на 21.09.2015 року на 11:30 год.

Представник другого відповідача у судових засіданнях 07.09.2015 року та 21.09.2015 року підтримав апеляційну скаргу.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу (вх.№13154 від 17.09.2015 року) проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що спірний автомобіль було застраховано на випадок крадіжки у страховій компанії "ERGO-Versicherung AG" і після настання страхового випадку крадіжки автомобіля 14.07.2010 року позивач виплатив 10.09.2010 року потерпілому страхове відшкодування в розмірі 41848,74 євро, у звязку з чим, з урахуванням законодавства ФРН, а саме: параграфу 13 пункту 8 загальних Правил страхування транспортних засобів Німеччини (далі Правила страхування), право власності на нього перейшло до позивача. Разом з цим, як зазначає позивач, відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно та про звільнення майна з-під арешту.

Також вказує на те, що стосовно посилань другого відповідача на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, то всі учасники процесу повідомлялися судом про розгляд справи, в матеріалах справи наявні відмітки про вручення повісток.

Представники позивача та першого відповідача у судове засідання 21.09.2015 року не з"явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце його проведення, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення №395 та №360 про вручення позивачу та першому відповідачу копій ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та першого відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, додаткових поясненнях до апеляційної скарги, запереченнях на апеляційну скаргу, доводи другого відповідача та позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено господарським судом першої інстанції, належний на праві власності компанії "BMW Bank GmbH", Німеччина, автомобіль BMW X5, кузов WBAFF41070L058603, останній німецький номерний знак B-SG 2300, 2007 року випуску, чорного кольору, було взято в лізинг фірмою "Schadex GBR".

14 липня 2010 року автомобіль було викрадено у м. Берлін у його користувача Ніколь Тідеман, про що було заявлено до поліції міста Берлін. На час викрадення автомобіля ним володіла на правах тимчасового користування (лізинга) компанія Schadex GBR" (Німеччина), власником автомобіля була компанія "BMW Bank GmbH" По факту крадіжки поліцією Німеччини було порушено кримінальну справу, автомобіль оголошено в міжнародний розшук Інтерпол.

Вказаний автомобіль на випадок крадіжки було застраховано в Страховій компанії "ERGO-Versicherung AG", Німеччина (позивача).

Після настання страхового випадку, потерпілому, тобто компанії "BMW Bank GmbH", 10 вересня 2010 року було виплачено страхове відшкодування у розмірі 41848,74 євро. При цьому, після виплати відшкодування, відповідно до законодавства ФРН, параграфу 13 пункту 8 загальних Правил страхування право власності на вказаний автомобіль, перейшло до Страхової компанії.

Згодом, каналами Інтерполу, власника через поліцію Німеччини було повідомлено про виявлення та затримання належного йому автомобіля на території України органами СБУ в Харківській області.

Автомобіль було виявлено по підробних документах на нього із перебитим номером кузова, в результаті чого Харківською обласною митницею складено протокол про порушення митних правил № 089/80700/12 відносно громадянина ОСОБА_3.

31 травня 2012 року постановою Київського районного суду м. Харкова по адміністративній справі № 3/2018/3312/2012 за результатами розгляду протоколу про порушення митних правил № 089/80700/12 відносно громадянина ОСОБА_3, автомобіль конфісковано в доход держави, як предмет порушення митних правил. При цьому, Київським районним судом м. Харкова встановлено, що спірний автомобіль BMW X5, кузов WBAFF41070L058603, останній німецький номерний знак B-SG 2300 розшукується правоохоронними органами Німеччини, як викрадений 14 липня 2010 року.

23 листопада 2012 року Харківською обласною митницею на підставі акту опису та арешту майна від 23.11.2012 року, складеного старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області ОСОБА_4, конфіскований автомобіль було передано зберігачу, визначеному державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській обалсті, а саме: представнику ПП "Нива-В.Ш." ОСОБА_5

Виконавче провадження № 33456523 відносно ОСОБА_6 перебуває в провадженні Київського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, який є його розпорядником.

Згідно з постановою державного виконавця Київського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 10 грудня 2014 року автомобіль BMW X5, кузов WBAFF41070L058603 було передано на зберігання громадянину ОСОБА_7

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник вправі пред"явити позов про визнання за ним права власності у випадку, коли його право не визнається іншою особою або у випадку втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з положеннями статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зі змісту позовної заяви випливає, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірний автомобіль було застраховано на випадок крадіжки у страховій компанії "ERGO-Versicherung AG" і після настання страхового випадку крадіжки автомобіля 14.07.2010 року позивач виплатив 10.09.2010 року потерпілому страхове відшкодування в розмірі 41848,74 євро, а тому, з урахуванням законодавства ФРН, а саме: параграфу 13 пункту 8 загальних Правил страхування право власності на нього перейшло до позивача.

При цьому, як зазначає позивач, відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно та про звільнення майна з-під арешту.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, виходив з того, що у позивача відсутній документ, що засвідчує його право власності (технічний паспорт на імя позивача), однак не через втрату, а з обєктивних причин- через специфіку набуття ним права власності на автомобіль - в силу настання страхового випадку та переходу до нього права власності на підставі Закону.

Таким чином, за висновком господарського суду першої інстанції, з урахуванням положень статей 26, 41, 55 Конституції України, статті 123 Господарського процесуального кодексу України, статей 15,16, 386, 387, 392 Цивільного кодексу України, частини 1 пункту 3 статті 1 , статей 4, 39 , 40 Закону України "Про міжнародне приватне право, статті 60 Закону України "Про виконавче провадження", позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову частково в частині визнання права власності на спірний автомобіль та зобовязання Київського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції виключити вказаний автомобіль BMW з-під арешту, зважаючи на таке.

Згідно зі статтею 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За вимогами статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підставою позову є обставини, які підтверджують наявність у позивача права власності або іншого права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання є підтвердження позивачем своїх прав на майно та спір між позивачем та відповідачем стосовно цього права.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості вимог про визнання права власності знаходиться у безпосередньому звязку із встановленням юридичного факту наявності у особи, яка звернулась до суду, відповідних прав власника спірного майна.

Як вже зазначалося, після виплати позивачем 10.09.2010 року потерпілому страхового відшкодування в розмірі 41848,74 євро, відповідно до законодавства ФРН, а саме: параграфу 13 пункту 8 загальних Правил страхування право власності на цей автомобіль перейшло до позивача.

При цьому, як вірно зазначив місцевий господарський суд, відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право" до правовідносин по переходу права власності до позивача підлягає застосуванню законодавство Німеччини.

Так, згідно з частиною 1 пункту 3 статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право", колізійна норма - це норма, що визначає право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про міжнародне приватне право", право, що підлягає застосуванню до приватноправних відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права Закону України "Про міжнародне приватне право".

Згідно зі статтею 39 Закону України "Про міжнародне приватне право" виникнення та припинення права власності визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Автомобіль було викрадено в Німеччині, тож право власності на нього підлягає визначенню за законодавством Німеччини.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про міжнародне приватне право" право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано.

Таким чином, оскільки спірний автомобіль було зареєстровано в Німеччині та його викрадено на території Німеччини право власності на нього підлягає визначенню відповідно до законодавства Німеччини, відповідно до якого, як вже зазначалося, позивач набув право власності на спірний автомобіль після сплати потерпілому страхового відшкодування, тобто з 10.09.2010 року.

Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного суду України в справах про виключення майна з опису № 6 від 27 серпня 1976 року "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного суду України № 15 від 25 травня 1998 року, сама по собі вказівка у вироку про звернення стягнення на конкретне майно або про його конфіскацію, незалежно від підстав її застосування, не позбавляє права зацікавлених осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред"явлення позову у порядку цивільного судочинства. В даному випадку, при наявності постанови районного суду про конфіскацію та можливого рішення про виключення автомобіля з-під арешту та повернення власнику буде відсутня конкуренція судових рішень, оскільки постановою районного суду накладено стягнення у вигляді конфіскації майна на правопорушника за адміністративне правопорушення, а не на власника, який просить повернути автомобіль.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Вищого господарського суду України від 02 грудня 2014 року у справі №11/5005/9749/2012.

Отже, місцевий господарський суд цілком правомірно задовольнив позов в частині визнання права власності на спірний автомобіль та зобовязання Київського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції виключити цей автомобіль з-під арешту, у звязку з чим рішення господарського суду першої інстанції у вказаній частині слід залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Щодо позовних вимог про зобовязання Київського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції повернути спірний автомобіль власнику -Страховій компанії "ERGO-Versicherung AG" без оплати за зберігання та передати уповноваженому представнику - ОСОБА_8, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплено за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права. В силу приписів статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Слід зазначити, що наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого нормами закону щодо захисту прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються.

Отже, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, та повинен встановити наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання охоронюваного законом інтересу і, відповідно, ухвалити рішення про захист порушеного права або відмовити позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що арешт на майно - спірний автомобіль був накладений у межах виконавчого провадження № 33456523 з примусового виконання постанови Київського районного суду м. Харкова по адміністративній справі № 3/2018/3312/2012 і на момент звернення позивача з даним позовом у встановленому законом порядку знятий не був.

Отже до зняття арешту у встановленому законом порядку у Київського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції не було законних підстав для повернення позивачеві спірного автомобілю та передачі його уповноваженому представнику. Відповідно, і у позивача не виникло право вимоги повернення майна - спірного автомобілю до визнання права власності та зняття арешту з цього майна.

Таким чином, висновок позивача про порушення його права у частині повернення спірного майна без оплати за зберігання та передачі його уповноваженому представнику позивача, є передчасним.

Разом з цим, позивач в порядку статті 33 ГПК України не навів жодних доводів щодо наявності у законодавстві вказівок щодо повернення звільненого з - під арешту майна без оплати за зберігання та передачі його саме уповноваженому представнику боржника.

З огляду на викладене, позовні вимоги про зобовязання Київського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції повернути спірний автомобіль власнику - Страховій компанії "ERGO-Versicherung AG" без оплати за зберігання та передати уповноваженому представнику - ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, рішення місцевого господарського суду про задоволення зазначеної позовної вимоги слід скасувати, та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Що стосується позовних вимог до ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, то у позові до вказаної особи слід відмовити, так як ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, яка є правонаступником ДПІ у Київському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби, не є стороною виконавчого провадження № 33456523.

Крім того, виходячи з переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету (який є Додатком 2 до Постанови Кабінету міністрів України №106 від 16.02.2011 року "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов"язкових платежів) та інших доходів) другий відповідач не контролює надходження до бюджету коштів від реалізації майна, конфіскованого за рішенням суду,

Таким чином ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області не є зобовязальною особою в спірних правовідносинах і жодним чином не порушувала прав Страхової компанії "ERGO-Versicherung AG", у зв"язку з чим вказаний податковий орган не є належним відповідачем у справі і у задоволенні позову стосовно нього слід відмовити.

Другий відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що в оскаржуваному рішенні помилково зазначено, що ДПІ належним чином була повідомлена про дату час, та місце судового засідання, оскільки копія ухвали суду першої інстанції від 23.06.2015 року, якою розгляд справи було призначено в судовому засіданні на 30.06.2015 року (дата прийняття оскаржуване рішення), надійшла до другого відповідача 30.06.2015 р., вже після судового засідання.

Разом з цим, як вказує заявник апеляційної скарги, згідно з відмітками пошти на поштовому конверті, в якому вказана копія ухвали відправлялась другому відповідачу, таке відправлення здійснювалось простим відправленням з вартістю відправлення 2 грн. 88 коп. без можливості отримати повідомлення про вручення. До того ж, прості поштові відправлення неможливо відслідити через мережу Інтернет по реєстру поштових відправлень «Укрпошти».

Тобто, як вважає другий відповідач, у суду першої інстанції на час винесення судового рішення 30.06.2015 р. не було жодного доказу про вручення ДПІ повідомлення про час та дату судового засідання, що свідчить про порушення ним норм процесуального права, яке відповідно до пункту 2 частини 3 статті 104 ГПК України є безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Однак, другий відповідач не надав доказів отримання ним копії вищевказаної ухвали саме 30.06.2015 року. Наявна на копії ухвали відмітка «ОСОБА_9 до роботи» не може свідчити про отримання другим відповідачем копії ухвали саме 30.06.2015 року, так як є лише відміткою посадової особи другого відповідача, яку вона могла здійснити в будь-який час, тоді як даних відповідного поштового відділення про дату отримання другим відповідачем копії ухвали від 23.06.2015 року останній в порядку статті 33 ГПК України не надав.

Частина 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України визначає загальне правило щодо покладання судового збору на сторони.

Частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконавче провадження примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону (стаття 19 Закону України „Про виконавче провадження).

Як вже було зазначено, станом на 24 квітня 2015 року виконавче провадження № 33456523 відносно ОСОБА_6 перебуває в провадженні Київського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, який і є його розпорядником.

Отже, Київський Відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції діяв в межах своїх повноважень та у його діях відсутнє порушення, яке стало причиною для звернення позивача з відповідним позовом.

Таким чином відсутні підстави для покладення судових витрат на відповідачів, оскільки останні своїми діями не порушували чинного законодавства.

Разом з цим, відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки позивачем було безпідставно подано позов до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, що стало підставою подачі апеляційної скарги, то з нього підлагає стягненню до Державного бюджету судовий збір, від якого звільнена ДПІ у Київському районі м. Харкова - другий відповідач, за подання апеляційної скарги на підстав статті 4 Закону України "Про судовий збір, (в редакції на час подання апеляційної скарги) у розмірі 3811,40 грн., з яких :1984,40 грн. - за майновою вимогою про визнання права власності на спірне майно (1% від ціни позову, тобто вартості спірного майна за актом повторної оцінки -198440,96 ( том І, а.с. 132) та по 913, 50 грн за дві немайнові вимоги про зобов"язання виключити спірне майно з-під арешту та повернути його власнику.

Також з позивача слід достягнути 2141,82 грн. судового збору за подання позовної заяви по майновій вимозі, оскільки по цій вимозі позивачем було сплачено 1827,00 грн., тоді як згідно зі статтею 4 Закону України "Про судовий збір (в редакції на час подання позову) сплаті підлягало 3968,82 грн (2% від ціни позову), що на 2141,82 грн. менше сплаченої позивачем суми.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.06.15 року у справі № 922/2567/15 скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати право власності на автомобіль BMW X5, кузов WBAFF41070L058603, 2007 року випуску, чорного кольору за Страховою компанією "ERGO-Versicherung AG" (Charlottenstra?e 15, D-1-969, Berlin).

Зобов"язати Київський Відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ( 61024, м. Харків, вул. Студентська, 5/6) виключити автомобіль BMW X5, кузов WBAFF41070L058603, 2007 року випуску, чорного кольору з-під арешту.

В частині позовних вимог до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (61022, м. Харків, вул. Чернишевська, 41) та вимог про зобовязання Київського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції повернути автомобіль автомобіль BMW X5, кузов WBAFF41070L058603, 2007 року випуску, чорного кольору без оплати за зберігання та передати уповноваженому представнику - ОСОБА_8 в позові відмовити.

Стягнути зі Страхової компанії "ERGO-Versicherung AG" (Charlottenstra?e 15, D-1-969, Berlin) на користь Державного бюджету України 3811,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та достягнути зі Страхової компанії "ERGO-Versicherung AG" (Charlottenstra?e 15, D-1-969, Berlin) на користь Державного бюджету України 2141,82 грн. судового збору за подання позову.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28.09.2015 року.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.