КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р. Справа№ 910/14898/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Ковтунов І.А. - довіреність б/н від 23.02.2015;

від відповідача: Омаркадієва Е.Б. - довіреність № 28-09/01 від 28.09.2015;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: Марініч А.А. - посвідчення № 428 від 07.11.2013;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2015

у справі № 910/14898/15 (суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральне будівництво"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Державна фінансова інспекція у Львівській області

2. Державна фінансова інспекція у місті Києві

про стягнення 30 879,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про: зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральне будівництво" провести коригування вартості робіт на суму 30 879,50 грн. та стягнення 30 879,50 грн. збитків, завданих внаслідок завищення вартості виконаних проектних, будівельно-монтажних та ремонтних робіт, що виконувалися відповідачем за договором підряду від 21.06.2012 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ревізією Державної фінансової інспекції у Львівській області від 02.09.2014 встановлено завищення вартості виконаних проектних, будівельно-монтажних та ремонтних робіт підрядними організаціями на порушення вимог "Правил визначення вартості будівництва" ДБН д.1.1-1-2000, затвердженої Наказом Держбуду від 27.08.2000 №174, внаслідок чого завдано матеріальної шкоди (збитків). При цьому проведеною зустрічною звіркою встановлено порушення в акті від 31.10.2012 форми КБ2в № 4 за жовтень 2012 року на суму 30 879,50 грн. (саме яку позивач просить стягнути з відповідача).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2015.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, не дослідив, що відповідачем було завищено вартість виконаних робіт за укладеним між сторонами договором, що, на думку апелянта є підставою для нарахування та стягнення збитків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 08.10.2015.

Представник позивача у судовому засіданні 08.10.2015 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати. Обґрунтовуючи наявність завданих відповідачем збитків, посилався на довідку ревізії ДФІ у Львівській області від 02.09.2014, в якій міститься інформація про завищення вартості виконаних проектних, будівельно-монтажних та ремонтних робіт відповідачем. На запитання суду щодо готовності оплатити судову експертизу у разі її призначення, зазначив, що клопотання про призначення експертизи ним не подавалося та експертиза (в разі її призначення за ініціативою суду) оплачуватися позивачем не буде.

Представник третьої особи 2 також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Зазначив, що клопотання про призначення судової експертизи третя особа 2 також не має намір заявляти, а, відповідно, і сплачувати її вартість.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.10.2015 заперечував проти доводів апеляційної скарги. Зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. В разі призначення судом експертизи, повідомив суд про незгоду сторони на її оплату.

Представник третьої особи 1 у судове засідання 08.10.2015 не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, направленням на адресу третьої особи 1 копії ухвали від 14.09.2015. Отримання третьою особою 1 процесуального документа 25.09.2015 підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №558 (т. 2, а.с. 132).

В свою чергу, частиною 3 пункту 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 визначено, що неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань та заяв про відкладення розгляду справи (або щодо неможливості подання доказів з причин, що не залежать від сторони, тощо) Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника третьої особи 1, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, оглянувши оригінали документів, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.06.2012 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (замовник), правонаступником якої є ПАТ "Укртрансгаз", і ТОВ "Магістральне будівництво" (підрядник, товариство) було укладено договір, за умовами якого підрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі на свій ризик власними та залученими силами і засобами за завданням замовника виконати, а замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити таку роботу: ремонт підводного переходу газопроводу-відгалуження до ГРС "Турка" Ду 300 Ру 55 через р. Дністер (25,7км.) (пункт 2.1 договору).

Підставою для укладення договору є перемога в конкурсних торгах із закупівлі робіт: будівництво водних шляхів, пристаней, гребель та інших водних споруд. (Повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів на закупівлю робіт "Будівництво водних шляхів, пристаней, гребель та інших водних споруд (Ремонт підводного переходу газопроводу - відгалуження до ГРС "Турка" Ду 300, Ру 55, через р. Дністер)" Лист від 31.05.2012 № 2072/28-03 (пункт 2.3 договору).

Згідно пункту 4.1 договору вартість доручених підряднику за договором робіт визначається договірною ціною (додаток № 3) та складає: 1 256 094,00 грн., в тому числі ПДВ-20% 209 349 грн.; договірна ціна є твердою (пункт 4.2 договору)

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (пункт 18.1 вказаного правочину).

Сторонами не заперечується, що договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача головним інженером Савулою Степаном Федоровичем, який діяв на підставі довіреності від 29.12.2011 № 1205, та від відповідача головним інженером Казидубою Віталієм Павловичем, який діяв на підставі довіреності від 06.02.2012 № 1, та скріплено печатками.

Також матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач заявив позовні вимоги про стягнення збитків у сумі 30 879,50 грн. та зобов'язання відповідача провести коригування вартості робіт, посилаючись на результати планової ревізії, проведеної з 18.06.2014 по 02.09.2014 Державною фінансовою інспекцією у Львівській області (далі - ДФІ у Львівській області).

Відповідно до довідки ревізії ДФІ у Львівській області від 02.09.2014 та вимоги про усунення порушень від 22.10.2014 № 05-14/1498, ревізією встановлено завищення вартості виконаних проектних, будівельно-монтажних та ремонтних робіт підрядними організаціями на порушення вимог "Правил визначення вартості будівництва" ДБН д.1.1-1-2000, затвердженої Наказом Держбуду від 27.08.2000 №174, внаслідок чого завдано матеріальної шкоди (збитків).

Проведеною зустрічною звіркою встановлено порушення в акті від 31.10.2012 форми КБ2в № 4 за жовтень 2012 року на суму 30 879,50 грн.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що 17.12.2014 позивач надіслав відповідачу претензію-вимогу від 17.12.2014 № 4500/6-06, в якій просив провести коригування вартості робіт та зняти заяві суми витрат згідно довідки ревізії.

Разом з цим 25.12.2014 товариство надіслало ПАТ "Укртрансгаз" заперечення на претензію-вимогу, в якій вказало про те, що немає будь-яких підстав для проведення коригування (зменшення) вартості виконаних робіт; договори підряду та акти приймання виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2В) підписані сторонами та повністю підтверджують факт прийняття робіт згідно з умовами договорів підряду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що довідка ревізії, на яку посилається позивач, заявляючи даний позов, не є належним доказом у розумінні статті 32 ГПК України, як такий, що підтверджує завдання відповідачем збитків у сумі 30 879,50 грн., а також доказом наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення.

В цій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі - Закон) передбачено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 10 Закону органи державного фінансового контролю мають право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

При цьому обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що обставини встановлені ревізією не є преюдицією в розумінні статті 35 ГПК України.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що в даному випадку саме позивач мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

В цій частині суд апеляційної інстанції також зауважує, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 11.02.2014 у справі № 910/16876/13).

Разом з цим, матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримані останнім від позивача як оплата виконаних за договором робіт, а отже, за наявності правової підстави.

При цьому позивачем не заперечується, що ПАТ "Укртрансзгаз" не заявляло жодних зауважень чи претензій щодо об'єму чи якості виконаних робіт. Тоді як єдиною підставою для звернення з даним позовом є проведення ревізії третьою особою 1. Крім того, як ревізія, так і зустрічна перевірки були проведені третіми особами на підставі документів, які надавалися позивачем, без прийняття до уваги документів, які могли бути подані відповідачем.

Згідно з приписами частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (частини 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України).

За правилами частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на приписи статті 224 Господарського кодексу України, згідно якої учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. За правиламистатті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Як було вищезазначено, розмір збитків позивач доводить довідкою ревізії ДФІ у Львівській області від 02.09.2014 та вимогою про усунення порушень від 22.10.2014 № 05-14/1498. Однак, сама по собі така довідка не може бути належним і допустимим доказом порушення зобов'язання відповідачем. За змістом частин 3 і 4 статті 853 Цивільного кодексу України, якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза (аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 15.07.2015 у справі № 911/137/15). Як було зазначено у даній постанові, учасники апеляційного провадження не виявили бажання заявляти клопотання про призначення судової експертизи по справі та оплачувати витрати на її проведення (в разі призначення експертизи за ініціативою суду).

Крім того, правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірок третіх осіб, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Отже, ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу (в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України) на підтвердження факту завдання відповідачем збитків у сумі 30 879,50 грн., відтак суд першої інстанції правомірно відмовив в позові в цій частині (аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 19.08.2015 у справі № 910/2300/15-г та від 29.09.2015 у справі № 910/5009/15-г).

Що ж до вимог про зобов'язання провести коригування вартості робіт в сторону її зменшення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В цій частині суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано відмовив в позові з посиланням на те, що позовна вимога про зобов'язання провести корегування вартості робіт, які вже виконані, прийняті та оплачені, як спосіб захисту цивільного права чинним законодавством України не передбачено.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі № 910/14898/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі № 910/14898/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14898/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім