ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.10.2015р. Справа № 905/1152/15

за позовом: Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь в особі

Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального

підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь

до відповідача: Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління

водопровідно-каналізаційного господарства, м.Маріуполь

про стягнення 38686700 грн. 07 коп.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1-по дов.

від відповідача: ОСОБА_2-по дов.

В засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні суду

оголошувалась перерва з 22.09. по 01.10.2015р.

СУТЬ СПРАВИ:

Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м.Маріуполь, про стягнення пені в сумі 11519079,97 грн., трьох процентів річних в сумі 1118359,58 грн. та інфляції в сумі 26049260,46 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №3 від 21.11.2013р. в частині своєчасної оплати вартості наданих протягом травня 2014р.- червня 2015р. послуг.

Відповідач надав відзив на позов від 13.08.2015р. №383/1, пояснення від 21.09.2015р., в яких стверджує про недоведеність позивачем наявності порушення строків оплати наданих послуг, відсутність його вини перед позивачем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

21.11.2013р. між сторонами був підписаний договір поставки №3, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався протягом дії договору надати послуги відповідачу (споживачу) з централізованого водопостачання, а споживач зобовязався прийняти і оплатити надані постачальником послуги.

Найменування (номенклатура, асортимент) послуги: послуги з розподілу води та водовідведення (послуги централізованого водопостачання), код 36.00. Кількість послуг зазначається у додатку №1 до цього договору, який є його невідємною частиною (п.1.2 договору).

Відповідно до п.6.1.3 договору кількість поданої води оформляється двостороннім актом із зазначенням місяця, в якому здійснювалась поставка води, номера договору, показань приладів обліку або розрахунків.

Згідно п.5.1 договору №3 від 21.11.2013р. строк надання послуг з централізованого водопостачання становить з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. включно.

Додатковою угодою №2 від 01.12.2014р. до договору №3 від 21.11.2013р. строк надання послуг з централізованого водопостачання сторонами узгоджено з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.

Як встановлено, сторонами у відповідності з умовами договору №3 від 21.11.2013р. було складено та підписано акти №№2, 2а, 15 від 30.06.2014р., №№2, 2а, 15 від 31.07.2014р., №№2, 2а, 15 від 31.08.2014р., №№2, 2а, 15 від 30.09.2014р., №№2, 2а, 15 від 31.10.2014р., №№2, 2а, 16 від 30.11.2014р., №№2, 2а, 16 від 31.12.2014р., №№2, 2а, 16 від 31.01.2015р., №№2, 2а, 15 від 28.02.2015р., №№2, 2а, 15 від 31.03.2015р., №№2, 2а, 15 від 30.04.2015р., №№2, 2а, 15 від 31.05.2015р., №№2, 2а, 15 від 30.06.2015р., в яких було визначено місце встановлення та підключення водомірів, покази приладів обліку, кількість поданої води.

Крім цього, позивачем також було складено акти-рахунки за період з травня 2014р. по червень 2015р., згідно яких вартість наданих позивачем відповідачу послуг становить 70606469,68 грн. з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 4.1 договору №3 від 21.11.2013р. встановлено, що розрахунки проводяться шляхом оплати споживачем після предявлення постачальником рахунка на оплату послуг (розрахунок), з урахуванням підписаного сторонами акта. Споживач самостійно здійснює поточні платежи за поставку води рівномірно протягом місяця по 1/3 частини платежу в наступні періоди: 10, 20 числа поточного місяця, виходячи з узгодженої кількості води та чинного на цей період часу тарифу. До рахунка додається акт (показники лічильників). Остаточний розрахунок за поставлену кількість води за минулий місяць споживач здійснює на підставі підписаного акту, платіжним дорученням з урахуванням поточних оплат в передостанній робочій день місяця.

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість наданих позивачем послуг:

- за травень 2014р. в строк до 29.06.2014р.;

- за червень 2014р. в строк до 28.07.2014р.;

- за липень 2014р. в строк до 27.08.2014р.;

- за серпень 2014р. в строк до 29.09.2014р.;

- за жовтень 2014р. в строк до 27.11.2014р.;

- за листопад 2014р. в строк до 30.12.2014р.;

- за грудень 2014р. в строк до 29.01.2015р.;

- за січень 2015р. в строк до 26.02.2015р.;

- за лютий 2015р. в строк до 30.03.2015р.;

- за березень 2015р. в строк до 29.04.2015р.;

- за квітень 2015р. в строк до 28.05.2015р.;

- за травень 2015р. в строк до 29.06.2015р.;

- за червень 2015р. в строк до 30.07.2015р.

Як встановлено, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за надані послуги за договором №3 від 21.11.2013р. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Зокрема, згідно з наданим до матеріалів справи актами про наявність та обсяг заборгованості, що не погашена станом на 01.07.2015р., 01.08.2015р., які підписані сторонами без будь-яких зауважень або заперечень, станом на 01.07.2015р. за договором №3 від 21.11.2013р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 70606469,68 грн.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п.7.36 договору №3 від 21.11.2013р. сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків внесення оплати за послуги централізованого водопостачання, останній сплачує позивачу шраф (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно вказаного пункту договору позивачем за період з 24.07.2014р. по 24.07.2015р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 11519079,97 грн.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення три проценти річних в сумі 1118359,58 грн. та інфляцію в сумі 26049260,46 грн. за період з 31.05.2014р. по 24.07.2015р.

За висновками суду, позивачем при нарахуванні пені, інфляції та трьох процентів річних не дотримано умов договору №3 від 21.11.2013р. щодо визначення остаточного строку сплати відповідачем вартості наданих послуг та, як наслідок, початку порушення відповідачем виконання своїх зобовязань.

Зокрема, як вказувалось вище, за умовами договору №3 від 21.11.2013р. остаточний розрахунок за поставлену кількість води за минулий місяць споживач здійснює платіжним дорученням з урахуванням поточних оплат в передостанній робочій день місяця.

Тобто, відповідач мав сплатити вартість наданих позивачем послуг за травень 2014р. в строк до 29.06.2014р., за червень 2014р. в строк до 28.07.2014р. тощо.

Таким чином, порушення відповідачем своїх зобовязань зі сплати вартості наданих позивачем у травні 2014р. послуг розпочалося, відповідно, з 30.06.2014р., у червні 2014р. з 29.07.2014р.

Як наслідок, нарахування пені та трьох процентів річних на заборгованість по сплаті вартості наданих у червні 2014р. послуг починаючи з 01.07.2014р. є неправомірним. Це саме стосується й нарахування пені, трьох процентів річних та інфляції на заборгованість, що виникала за іншими місяцями надання послуг.

Крім цього, відповідно до п.3.2 постанови пленума Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких обставин, судом було здійснено перерахунок сум пені, інфляції та трьох процентів річних, за результатами якого стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 9887221,04 грн. за період з 24.07.2014р. по 24.07.2015р., три проценти річних в сумі 1042221,22 грн. за період з 30.06.2014р. по 24.07.2015р. та інфляція в сумі 19871729,15 грн. за період з липня 2014р. по липень 2015р., а решта вимог є неправомірною.

При цьому, твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення пені спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, згідно із ст.257 Цивільного кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

Відповідно до ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

До вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) згідно із п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України застосовується позовна давність тривалістю в один рік.

Як встановлено, згідно з поштовим штампом на конверті позовна заява по цій справі направлена позивачем до суду 24.07.2015р.

Одночасно, позовні вимоги про стягнення пені нараховані позивачем починаючи з 24.07.2014р., тобто, у межах встановленого строку позовної давності.

Посилання відповідача на відсутність його вини у невиконанні зобовязань перед позивачем судом до уваги не прийняті.

Зокрема, укладання 13.08.2015р. сторонами договорів про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р., згідно яких змінено порядок проведення розрахунків між сторонами, за висновками суду, не стосується предмету розгляду у цій справі (так, стягнення заборгованості за надані послуги не є предметом розгляду у цій справі). При цьому, вказані договори набрали чинності з моменту їх підписання сторонами 13.08.2015р. (п.18 договорів). Проте, як було зазначено вище, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляції, трьох процентів річних та пені за період, що існував до укладання сторонами цих договорів.

Інших доказів відсутності вини відповідача у невиконанні зобовязань перед позивачем за договором №3 від 21.11.2013р. всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до матеріалів справи не надано.

Крім того, у постановах Верховного Суду України від 08.11.2010р. по справі N4/719 та від 15.11.2010р. по справі N4/720 зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення пені в сумі 1631858,93 грн., інфляції в сумі 6177531,31 грн. та трьох процентів річних в сумі 76138,36 грн. є неправомірним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь до Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м.Маріуполь про стягнення пені в сумі 11519079,97 грн., трьох процентів річних в сумі 1118359,58 грн. та інфляції в сумі 26049260,46 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м.Маріуполь на користь Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь пеню в сумі 9887221,04 грн., інфляцію в сумі 19871729 грн. 15 коп. та три проценти річних в сумі 1042221 грн. 22 коп., судовий збір в сумі 58178,98 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 01.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 02.10.2015р.

Суддя Г.В. Левшина