ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р. Справа № 926/1177/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання : Фіна Н.М.

за участю представників:

від позивача (скаржник) - ОСОБА_2 (пред-к за довіреністю)

від відповідача не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 № 15/50 від 14.08.2015 року

на рішення господарського суду Чернівецької області від 04.08.2015 року (суддя Ковальчук Т.І.)

у справі №926/1177/15

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с.Коровія Чернівецької області

до відповідача: державного підприємства Чернівецьке лісове господарство, с.Валя Кузьмина, Чернівецької області

про примусове виконання зобовязань за договором в натурі в сумі 38 950,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Чернівецької області від 04.08.2015 року у справі № №926/1177/15 у позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с.Коровія Чернівецької області, до державного підприємства Чернівецьке лісове господарство, с. Валя Кузьмина, Чернівецької області, про примусове виконання зобовязань за договором в натурі в сумі 38 950,00 грн. відмовлено.

Рішення суду про відмову в позові мотивоване тим, що оскільки договір не виконувався обома сторонами протягом терміну його дії і строк зустрічного виконання зобовязання відповідача з передачі товару позивачеві не настав у звязку з невиконанням позивачем зобовязання з проведення 100% передоплати за кожну партію товару, то із закінченням строку дії Договору припинилися зобовязальні правовідносини між сторонами і позивач не має законних підстав вимагати зобовязати відповідача виконати умови Договору щодо передачі у власність необробленої деревини, купівля-продаж якої є предметом Договору. У даному випадку припинилося не зобовязання між сторонами (в розумінні ст. 509 ЦК України), а закінчився строк, впродовж якого сторони позивач і відповідач, могли здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Невиставлення відповідачем рахунків на оплату продукції не є обставиною, яка унеможливила здійснення передоплати за товар позивачем згідно умов Договору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю, мотивуючи це тим, що відповідач зобовязаний був здійснювати поставку згідно графіку, попередивши скаржника про готовність продукції до поставки за два дні до запланованої дати поставки та виставити скаржнику рахунок на оплату партії продукції. Виключно рахунок на оплату партії продукції, яка підлягає поставці, є підставою для здійснення платежу скаржником. Крім того, скаржником була частково здійснена попередня оплата за продукцію. Суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що скаржник міг здійснити попередню оплату без отримання рахунку відповідача. Також, висновок суду першої інстанції про те, що із закінченням терміну дії договору припинилися і зобовязання сторін. У договорі сторони не передбачили, що зобовязання відповідача поставити продукцію припиняється з моменту припинення дії договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про те, що без проведення попередньої оплати товару у позивача відсутнє право вимоги поставки товару, оскільки таке не передбачено ні договором, ні законом. Доводи позивача, що він не міг провести оплату товару без виставлення рахунку фактури є безпідставними, оскільки ціна товару кожної партії деревини і її розмір визначено в додатку до договору, а платіжні реквізити продавця - в договорі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Проте, апеляційний суд, враховуючи відсутність процесуальних перешкод для продовження розгляду справи та законодавчо встановлені процесуальні строки розгляду апеляційної скарги, вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника скаржника у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.09.2012 р. позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 став переможцем публічних торгів із продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі 4-го кварталу 2012 року: лоти 223 та 232, що підтверджується листом Буковинської універсальної біржі від 14.04.2015р. № 041/15 і додатком зі списком виграного асортименту деревини (а.с.7-8).

З листа Буковинської універсальної біржі від 14.04.2015р. № 041/15 вбачається, що позивач сплачував гарантійні внески за участь у публічних торгах з продажу деревини, які перераховувалися на ДП Чернівецьке ЛГ, однак доказів, яка сума гарантійного внеску перерахована на ДП Чернівецьке лісове господарство по договору купівлі-продажу необробленої деревини № 253/2012 від 07.09.2012 р., позивач не надав.

Так, на торгах позивач виграв асортимент для купівлі-продажу:

- по лоту № 223: пиловник, дуб 2-го ґатунку, діаметр 50 см і більше, довжина 1-6 м, в кількості 10 м куб. за ціною 1600,00 грн. за 1 м куб. на загальну суму 16000,00 грн.;

- по лоту 232: техсировина, дуб, діаметр 50 см і більше, довжина 1-2 м, в кількості 45 м куб. за ціною 510,00 грн. за 1 м куб. на загальну суму 22950,00 грн.

За результатами проведення зазначених публічних торгів між позивачем ФОП ОСОБА_3 і відповідачем ДП Чернівецьке лісове господарство було укладено договір купівлі-продажу необробленої деревини № 253/2012 від 07.09.2012 р. (далі Договір).

Згідно цього Договору відповідач (за договором Продавець) зобовязався передати у власність позивача (за договором Покупець) на умовах франко-склад Продавця (франко-верхній) Техсировина дуб, Пиловник дуб (лот № 223, № 232), а позивач зобовязався прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені Договором (а.с. 9-11).

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору продажу підлягав товар: Асортимент Пиловник дуб 10 куб.м (лот 223), Асортимент Техсировина дуб 45 куб.м (лот 232).

Характеристики лотів і асортименту лісопродукції наведено в пункті 4.2 Договору, загальна сума договору складає 38 950,00 грн.

Платіж за товар здійснюється у вигляді 100% передоплати вартості шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну партію товару згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати предявлення рахунку до сплати (пункт 7.1 Договору).

Відповідно до п. 7.2 Договору сума гарантійного внеску, перерахована Покупцем на рахунок Біржі для участі в аукціоні із продажу ресурсів необробленої деревини, зараховується Продавцю в якості частини оплати за проданий товар. У випадку ненадходження коштів на рахунок продавця в зазначений пункт 7.1 договору термін, покупець втрачає право на придбання даної партії товару і вона залишається у власності продавця.

Договором також передбачено, що:

- прийом-передача товару здійснюється на складі Продавця за умовами франко-склад Продавця (п. 6.1);

- не пізніше ніж за дві доби до передачі товару Продавець повідомляє Покупця про дату та місце поставки (п. 6.2);

- датою передачі товару Продавцем та прийому його Покупцем вважається дата товарно-транспортної накладної (п. 6.3);

- Договір діє з 01.10.2012 р. по 31.12.2012 р. (п. 12.2);

- закінчення строку Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору (п. 12.3).

Згідно з додатком № 1 до договору № 253/2012 від 07.09.2012р. Графік поставки необробленої деревини поставка лісопродукції відповідачем позивачеві мала відбуватися:

- у жовтні 2010 р. - 20 м куб. вартістю 12983,00 грн.,

- у листопаді 2010 р. - 20 м куб. вартістю 12983,00 грн.,

- у грудні 2010 р. - 15 м куб. вартістю 12984,00 грн. (а.с. 11 на звороті).

У матеріалах справи відсутні докази надання рахунків на оплату продукції відповідачем позивачу, докази самостійного здійснення 100 % попередньої оплати продукції позивачем, а також докази передання продукції позивачу.

Предметом позову є зобовязання відповідача виконати в натурі умови договору № 253/2012 від 07.09.2012 року шляхом поставки позивачу 55м. куб. лісопродукції на загальну суму 38950,0 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач також стверджує, що відповідач не повідомляв його про дату та місце поставки не пізніше ніж за дві доби до передачі товару, як це передбачено п. 6.2 Договору.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтями 627-629 ЦК України регламентовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків.

Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ст. 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 193 Господарського кодексу України також передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. У відповідності до статей 173 - 174 Господарського кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обовязків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обовязок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобовязаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Згідно з ч.1 ст.664 ЦК України за загальним правилом обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обовязок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Цією ж статтею передбачено, що договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обовязку передати товар.

Саме такий інший момент виконання відповідачем обовязку передати товар позивачеві передбачено пунктом 8.3 Договору протягом трьох календарних днів після сплати рахунку-фактури.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обовязку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 ЦК України унормовано порядок зустрічного виконання зобовязання.

Так, виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обовязку, є зустрічним виконанням зобовязання.

При зустрічному виконанні зобовязання сторони повинні виконувати свої обовязки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обовязку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обовязку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обовязку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обовязку, друга сторона повинна виконати свій обовязок.

Платіж за товар здійснюється у вигляді 100% передоплати вартості шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну партію товару згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати предявлення рахунку до сплати (пункт 7.1 Договору).

У розділі Договору «Обовязки сторін» сторони не зазначили про те, що предявлення рахунку продавцем та повідомлення продавцем покупця про дату та місце поставки є обовязком відповідача (продавця). Натомість, договором передбачено обовязок продавця передати товар після сплати рахунку - фактури позивачем.

Відтак, з аналізу законодавства та договору вбачається, що предявлення рахунку є правом відповідача, а не його обовязком, оскільки предявлення вимоги про оплату товару є саме правом продавця.

Хоч договором і передбачено виставлення рахунку продавцем, проте сторони не передбачили строку (терміну) предявлення такого рахунку фактури відповідачем (продавцем).

Згідно ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте позивач, враховуючи те, що відповідачем як під час дії договору, так і після закінчення дії договору, до подання позову до суду не предявлялися рахунки, з матеріалів справи не вбачається висування позивачем відповідачу вимоги про виставлення рахунку.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечує факту непредявлення відповідачу вимоги про виставлення рахунку на оплату продукції.

Разом з тим, відповідач у своїх письмових поясненнях зазначає, що між сторонами і раніше існували господарські договірні відносини і позивач за реального бажання отримати придбану на торгах лісодеревину самостійно без виставлення рахунку перераховував кошти на рахунок відповідача згідно реквізитів, зазначених у договорі.

Крім того, позивачем предявлено до відповідача позов про виконання в натурі зобовязання про поставку товару, а не зобовязання про виставлення рахунку.

Згідно ч.1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача від поставки товару, тобто від виконання свого зобовязання щодо передачі продукції.

Відтак, позивачем в даному випадку не доведено порушення його прав, оскільки не доведено факту відмови відповідача як від виставлення рахунку-фактури, так і факту відмови від поставки товару.

Також, апеляційний суд зазначає, що за умовами Договору зобовязання відповідача з передачі позивачеві у власність деревини у визначеному асортименті обумовлено здійсненням позивачем повної передоплати за товар, тобто зобовязання відповідача поставити товар є зустрічним та його виконання слідує після здійснення 100% передоплати товару позивачем.

Так, частиною 2 статті 693 ЦК передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто вимога позивача про зобовязання відповідача поставити товар без його 100% попередньої оплати, як це було обумовлено договором, не відповідає засадам розумності та справедливості, оскільки згідно ст. 538 ЦК України друга сторона повинна виконати свій обовязок тільки після виконання зустрічного зобовязання іншою стороною.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не був позбавлений можливості самостійно виконати договірне зобовязання з передоплати деревини навіть за відсутності рахунку-фактури та, відповідно, лише за умов оплати товару набути право вимагати поставки оплаченого товару. Без проведення попередньої оплати у позивача відсутнє право вимоги поставки товару, оскільки таке не передбачено ані Договором, ані законом.

Апеляційний суд бере до уваги те, що матеріалами справи підтверджується часткова оплата продукції у вигляді гарантійного внеску при участі в аукціоні, проте з матеріалів справи не вбачається розміру такого внеску, а представником позивача в судовому засіданні не вказано точної суми здійсненого гарантійного внеску і не долучено відповідних доказів до справи.

Той факт, що позивачем сплачено гарантійний внесок за участь в публічних торгах із продажу ресурсів необробленої деревини та застереження в Договорі, що сума гарантійного внеску, перерахована позивачем на рахунок Біржі для участі в аукціоні із продажу ресурсів необробленої деревини, зараховується в якості частини оплати за проданий товар, не спростовує висновку суду першої інстанції, що зобовязання за Договором про сплату 100% передоплати за товар протягом строку дії Договору позивачем не виконано, що позбавляє його права вимагати від позивача поставити продукцію, яка є предметом купівлі-продажу за Договором.

Разом з тим, згідно з пунктом 12.2 Договору дія Договору припинилася 31.12.2012 р. і сторони не продовжили строк його дії, не уклали додаткової угоди та не змінили умов Договору, зокрема щодо строків та/або умов поставки продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, під час дії Договору жодна із сторін не приступила до його виконання.

Відтак, оскільки договір не виконувався обома сторонами протягом терміну його дії і строк зустрічного виконання зобовязання відповідача з передачі товару позивачеві не настав у звязку з невиконанням позивачем зобовязання з проведення 100% передоплати за кожну партію товару, то із закінченням строку дії Договору припинилися зобовязальні правовідносини між сторонами і позивач не має законних підстав вимагати зобовязати відповідача виконати умови Договору щодо передачі у власність необробленої деревини, купівля-продаж якої є предметом Договору.

З огляду на викладене та встановлені фактичні обставини справи, на думку суду, положення норм ст. 599 і ч. 4 ст. 631 ЦК України, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, не застосовуються до спірних правовідносин між позивачем і відповідачем.

У даному випадку припинилося не зобовязання між сторонами (в розумінні ст. 509 ЦК України), а закінчився строк, впродовж якого сторони позивач і відповідач, могли здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору

У справі № 904/5381/14, на яку покликається позивач у своїх доводах, Верховний Суд України в постанові від 24.06.2015р. зазначив, що саме по собі закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обовязку.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даному ж спорі встановлено, що позивач не здійснив 100% передоплату лісопродукції, що є необхідною умовою передачі товару йому у власність, і за відсутності такої передоплати у позивача не виникає права вимагати передачі товару, а у відповідача обовязку здійснити таку передачу. При цьому, невиставлення відповідачем рахунків на оплату продукції не є обставиною, яка унеможливила здійснення передоплати за товар позивачем згідно умов Договору.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору залишаються на скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 04.08.2015 року у справі № №926/1177/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 № 15/50 від 14.08.2015 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 05.10.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Якімець Г.Г.