ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. Справа № 922/126/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Лакіза В.В. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Курченко В.А.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №14-138 від 13.05.14),

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 03.12.14).

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №3874 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 02.03.15 у справі № 922/126/15

за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України", м.Київ,

до Луганського національного аграрного університету, м.Харків,

про стягнення 1364011,28 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.03.15 (суддя Шарко Л.В.) позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 983268,21 грн., пеню в сумі 173644,45 грн., 3% річних в сумі 42968,42 грн., інфляційні втрати в сумі 164130,20 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 27280,23 грн.

Відповідач із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.07.15 апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 11.08.15.

11.08.15 позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому ПАТ "НАК "Нафтогаз України", посилаючись на безпідставність доводів апелянта, зазначає, що оскаржуване рішення є обгрунтованим, відповідає матеріалам справи та нормам чинного законодавства. Присутній в судовому засіданні 11.08.15 представник позивача просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Представник Луганського національного аграрного університету в судовому засіданні 11.08.15, посилаючись на відсутність оригіналу укладеного між сторонами договору, а також доказів здійснення відповідачем оплати за вказаним договором (згідно з поясненнями представника відповідача, вказані документи могли бути втрачені разом з іншою юридичною та бухгалтерською документацією університету у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області), зазначив, що відповідачем ставиться під сумнів наявність між сторонами договірних стосунків, та, відповідно - наявність у Луганського національного аграрного університету обов'язку щодо сплати ПАТ "НАК "Нафтогаз України" коштів, стягнутих оскаржуваним рішенням суду.

Відповідач також звернувся до суду з клопотанням (вх.№11748 від 11.08.15, т.2, а.с.60) про витребування доказів, в якому просить витребувати в Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м.Харкова Харківської області та у Головного управління Державної казначейської служби України у м.Луганську Луганської області: реєстр фінансових та юридичних зобов'язань з 01.01.13 по 01.02.14, а також виписки по відповідним рахункам з 01.01.13 по 01.04.14.

У судовому засіданні 11.08.15 було оголошено перерву до 20.08.15 для надання сторонами доказів, що мають значення для вирішення спору.

20.08.15 відповідачем у судовому засіданні надано копію запиту Луганського національного аграрного університету від 13.08.15 до Державної казначейської служби України щодо надання реєстру фінансових, юридичних зобов'язань та виписок по рахунках в УДКСУ, які на теперішній час закриті. Представником відповідача зазначено, що станом на 20.08.15 відповіді на вказаний запит Луганським національним аграрним університетом не отримано, у зв'язку з чим відповідач наполягав на задоволенні заявленого в судовому засіданні 11.08.15 клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 20.08.15 розгляд справи відкладено на 17.09.15, клопотання відповідача задоволено, витребувано у Державної казначейської служби України, у Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, а також в Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м.Харкова Харківської області реєстр фінансових та юридичних зобов'язань з 01.01.13 по 20.08.15, а також виписки по рахунках Луганського національного аграрного університету, з яких здійснювалися розрахунки із ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у період з 01.01.13 по 20.08.15. Окрім того, вказаною ухвалою запропоновано учасникам процесу не пізніше, ніж за три дні до судового засідання, надати суду: позивачу - для огляду в судовому засіданні - оригінали договору №13/2941-БО-20 від 14.01.13 з додатками, актів приймання-передачі природного газу та доказів на підтвердження здійснення відповідачем оплати за вказаним договором; відповідачу - довідку за підписом керівника та головного бухгалтера Луганського національного аграрного університету про відсутність (втрату) бухгалтерської документації, яка стосується здійснення оплати за договором №13/2941-БО-20 від 14.01.13; довідку за підписом керівника та особи, відповідальної за ведення договірної роботи про відсутність (втрату) оригіналу договору №13/2941-БО-20 від 14.01.13 та актів приймання-передачі природного газу за вказаним договором.

На виконання вимог ухвали суду від 20.08.15 Управлінням Державної казначейської служби України у Київському районі м.Харкова Харківської області 10.09.15 надано суду засвідчені копії реєстрів бюджетних зобов'язань та реєстрів бюджетних фінансових зобов'язань Луганського національного аграрного університету, які надавалися для реєстрації за період з 23.12.14 по 20.08.15, а також зазначено у письмових поясненнях, що обслуговування Луганського національного аграрного університету в УДК України у Київському районі м.Харкова здійснюється з 05.12.14 і що до моменту взяття на обслуговування управлінням Луганського національного аграрного університету як розпорядника бюджетних коштів відповідні документи в УДК України у Київському районі м.Харкова відсутні.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області 16.09.15 надано суду наявну інформацію стосовно зареєстрованих юридичних та фінансових зобов'язань за період з 01.01.14 по 01.12.14 на рахунках Луганського національного аграрного університету, яка міститься в базі АС "Е-Казна" в Управлінні Державної казначейської служби України у м.Луганську Луганської області, а також виписки по рахунках університету, з яких здійснювалися розрахунки з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за 08.02.13, за 07.03.14 та за 10.07.14, а також зазначено в письмових поясненнях, що надати реєстри юридичних та фінансових зобов'язань, які були надані Луганським національним аграрним університетом для реєстрації в органах казначейства у 2013, 2014 роках немає можливості, оскільки вся документація залишилася на непідконтрольній українській владі території у м.Луганську.

Відповідачем 16.09.15 надано суду письмові пояснення в обґрунтування клопотання про витребування доказів, в яких він повторно наполягає на задоволенні відповідного клопотання, однак судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з огляду на його безпідставність оскільки на момент його подання відповідні докази вже були витребувані в органів казначейства та надані ними суду апеляційної інстанції.

Ухвалою суду від 17.09.15 розгляд справи відкладено на 01.10.15, сторонам надано припис виконати вимоги ухвали суду від 20.08.15.

18.09.15 відповідачем надано довідку за підписом в.о. ректора Луганського національного аграрного університету (т.3, а.с.38) про те, що з моменту переміщення з Луганська до Харкова (з 20.10.14, згідно з наказом Мінагрополітики №408 від 20.10.14) університет не має бухгалтерської, організаційно-правової, розпорядчої, кадрової документації, яка характеризує діяльність навчального закладу за весь період до переміщення; у звязку зі складною суспільно-політичною ситуацією в м.Луганську.

У судове засідання 01.10.15 представником позивача надано сальдо та довідку по операціях Луганського національного аграрного університету за підписом головного бухгалтера ПАТ "НАК "Нафтогаз України" для долучення до матеріалів справи, а також, для огляду в судовому засіданні оригінал договору купівлі - продажу природного газу №13/2941-Б0-20 (із додатком №1 та додатковими угодами №1 та №2 та актів прийому-передачі природного газу, копії яких є в матеріалах справи. Зазначені документи були оглянуті колегією суддів, а також надані для ознайомлення представникові відповідача.

Отже, колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ст. 4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема надано достатньо часу для подання суду доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі, а також за клопотанням відповідача витребувано в органів казначейства докази в порядку ст.38 ГПК України.

Присутні у судовому засіданні 01.10.15 представники сторін підтримали викладену ними письмово правову позицію.

Представник відповідача звернувся до суду з усним клопотанням про винесення окремої ухвали на адресу Державної казначейської служби України за невиконання вимог суду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

14.01.13 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Луганським Національним Аграрним Університетом був укладений договір купівлі - продажу природного газу №13/2941-Б0-20 (із додатком №1 та додатковими угодами №1 та №2 - т.1, а.с.14 23; оригінал даного договору оглянуто колегією суддів у судовому засіданні 01.10.15), за яким позивач (продавець) зобовязався поставити відповідачеві (покупцю) природний газ в період з 01.01.13 по 31.12.13.

В подальшому будь-яких правочинів, що змінювали б умови вищезазначеного договору (із додатком №1 та додатковими угодами №1 та №2), між сторонами не укладалося.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п. 7.3. договору сторони визначили, що у разі порушення умов п.4.1 договору покупцем, останній зобовязується сплатити крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (продавець) передав у власність відповідачеві (покупцю) протягом січня - квітня, жовтня - грудня 2013 року імпортований природний газ на загальну суму 4329227,62 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами актами прийому-передачі природного газу: від 13.01.13 на суму 855764,20 грн., від 28.02.13 на суму 734857,41 грн., від 31.03.13 на суму 692109,30 грн., від 30.04.13 на суму 65488,06 грн., від 31.10.13 на суму 371391,51 грн., від 30.11.13 на суму 626348,93 грн., від 31.12.13 на суму 983268,21 грн. (т.1, а.с.24 30). Оригінали вказаних актів оглянуто колегією суддів у судовому засіданні 01.10.15.

Однак в порушення умов договору оплату за поставлений газ відповідач здійснив не своєчасно і не в повному обсязі. Так, ним були здійснені платежі: 15.05.13 на суму 855764,20 грн., 24.05.13 на суму 65488,06 грн., 26.06.13 на суму 326678,92 грн. 05.07.13 на суму 734857,41 грн., 26.07.13 на суму 365430,38 грн., 28.11.13 на суму 371391,51 грн., 25.12.13 на суму 626348,93 грн. усього на суму 3345959,41 грн. Зазначене підтверджується виписками банку по рахунках позивача за відповідні дати (т.1, а.с.62 76), а також наданими позивачем суду апеляційної інстанції документами щодо операцій та сальдо по розрахунках із відповідачем.

Таким чином, станом на 30.10.14 сума основного боргу склала 983268,21 грн. що фактично є сумою заборгованості за грудень 2013 року. Щодо оплати послуг за інші місяці 2013 року, то, як вбачається з матеріалів справи, відповідна оплата здійснювалася Луганським національним аграрним університетом із запізненням.

В ході апеляційного провадження представник відповідача зазначав, що наявність між сторонами договірних стосунків та вжиття ними заходів щодо виконання договору не підтверджено належними доказами, оскільки Луганський національний аграрний університет з моменту переміщення з Луганська до Харкова (з 20.10.14, згідно з наказом Мінагрополітики №408 від 20.10.14) не має бухгалтерської, організаційно-правової, розпорядчої, кадрової документації, яка характеризує діяльність навчального закладу за весь період до переміщення, а також посилався на те, що, як вбачається з відомостей про кредиторську заборгованість по Луганському національному аграрному університету, а також зі звітів про заборгованість за бюджетними коштами (т.2, а.с. 67 72), станом на 01.01.14 заборгованість перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у вказаних документах не значиться.

Надаючи правову оцінку вищевказаним аргументам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з приписів зазначеної процесуальної норми, суд вважає надані позивачем документи договір №13/2941-Б0-20 від 14.01.13, акти приймання-передачі природного газу, відповідні банківські виписки належними доказами наявності договірних стосунків між сторонами у 2013 році, а також факту поставки позивачем відповідачеві природного газу у зазначених в актах обсягах та часткової його оплати відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що договір №13/2941-Б0-20 від 14.01.13, акти приймання-передачі природного газу підписані обома сторонами, при цьому відповідач не зазначав, що Луганський національний аграрний університет заперечує факт підписання даних документів зі своєї сторони, та не заявляв про те, що мала місце підробка позивачем підписів уповноважених осіб відповідача, а лише посилався на втрату університетом документації за 2013 рік.

Наявність між сторонами тривалих договірних стосунків додатково підтверджується і іншими доказами, долученими до справи в ході апеляційного провадження, зокрема, документами, що підтверджують здійснення відповідачем часткової оплати наданих позивачем послуг.

Як вбачається з доказів, наданих органами казначейства на виконання ухвали суду від 20.08.15, обслуговування Луганського національного аграрного університету в УДК України у Київському районі м.Харкова здійснюється з 05.12.14, відповідно, в даному управлінні знаходяться реєстри бюджетних зобов'язань та бюджетних фінансових зобов'язань Луганського національного аграрного університету, які надавалися для реєстрації за період з 23.12.14. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області надано суду наявну інформацію стосовно зареєстрованих юридичних та фінансових зобов'язань за період з 01.01.14 по 01.12.14 на рахунках Луганського національного аграрного університету, яка міститься в базі АС "Е-Казна" в Управлінні Державної казначейської служби України у м.Луганську Луганської області, виписки по рахунках університету, з яких здійснювалися розрахунки з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за 08.02.13, за 07.03.14 та за 10.07.14, а також зазначено в письмових поясненнях, що надати реєстри юридичних та фінансових зобов'язань, які були надані Луганським національним аграрним університетом для реєстрації в органах казначейства у 2013, 2014 роках немає можливості, оскільки вся документація залишилася на непідконтрольній українській владі території у м.Луганську.

Тобто, як встановлено в ході апеляційного провадження, відповідні виписки по рахунках університету саме за спірний період 2013 рік в органах казначейства відсутні.

Водночас, згідно з виписками по рахунках відповідача, наданими Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області, 08.02.13 відповідачем було сплачено позивачеві 102,577,53 грн. за газопостачання згідно з договором №12/941-БО-20 від 05.10.12 за грудень 2012 року (т.3, а.с.14), 10.07.14 здійснювалися оплати за січень лютий 2014 року згідно з відповідними договорами №1437/14-ТЕ (Т)-20 від 21.01.14, №1438/14-БО(Т)-20 від 07.02.14 тощо. При цьому відповідачем не надано суду доказів відсутності договірних стосунків із позивачем саме у 2013 році, а саме, не доведено, що у вказаний період газопостачання даного закладу здійснювалося не ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а будь-яким іншим підприємством, або ж не здійснювалося взагалі.

Щодо посилань відповідача на відомості про кредиторську заборгованість по Луганському національному аграрному університету та на звіти про заборгованість за бюджетними коштами (т.2, а.с. 67 72), надані Луганським національним аграрним університетом в ході апеляційного провадження, колегія суддів зазначає, що апелянтом, всупереч приписам ч.1 ст.101 ГПК України, не обґрунтовано неможливість подання даних доказів суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Окрім того, як вбачається з даних документів, вони складені в односторонньому порядку Луганським національним аграрним університетом (підписані ректором та головним бухгалтером університету). Тому, враховуючи, що в даному вузі відсутня відповідна первинна документація за 2013 рік (про що самим відповідачем складено довідку), а відтак, вичерпність відображеної у вищевказаних документах інформації не є встановленою обставиною колегія суддів не вважає зазначені документи належним доказом у розумінні ст.34 ГПК України, який би підтверджував відсутність боргу відповідача перед позивачем.

Відповідачем в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не наведено посилань на норми права, які б звільняли боржника від виконання зобовязань у звязку з втратою ним документів, що підтверджують наявність заборгованості за умови, що відповідні докази надано суду кредитором.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом правомірно, із посиланням на ст.11, 509, 525, 526, 629 ЦК України, ст.173, 179, 193 ГК України зроблено висновок про те, що заборгованість у розмірі 983268,21 грн. підлягає стягненню з відповідача, оскільки останнім не спростовано наданих позивачем доказів щодо її наявності.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум пені, відсотків річних та інфляційних за зобовязаннями, що виникли у відповідача за січень квітень та за жовтень грудень 2013 року (т.1, а.с.10), колегія суддів дійшла висновку, що він є арифметично та методологічно вірним, відповідає приписам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору, отже місцевим господарським судом правомірно, із посиланням на ст.232 ГК України, ст.ст. 546, 549, 625 ЦК України, а також у відповідності до п. 7.3. договору №13/2941-Б0-20 від 14.01.13, зроблено висновок про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 173644,45 грн., 3% річних в сумі 42968,42 грн., інфляційні втрати в сумі 164130,20 грн.

Будь-яких контррозрахунків та заперечень щодо методики нарахування вказаних сум відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано.

В апеляційній скарзі Луганський національний аграрний університет стверджує, що місцевим господарським судом безпідставно не застосовано ст.233 ГК України, згідно з якою у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стосовно даної правової позиції колегія суддів відзначає її суперечливість, оскільки апелянт, вказуючи у скарзі, що, як вбачається з розрахунку позивача, Луганський національний аграрний університет виконував свої зобовязання і що заборгованість є незначною порівняно з основною сумою договору, водночас в ході апеляційного провадження ставив під сумнів як наявність між сторонами договірних стосунків, так і часткове виконання Луганським національним аграрним університетом своїх зобовязань.

Щодо приписів ст.233 ГК України, на яку посилається апелянт, то, як вбачається з даної норми, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11.

Згідно зі ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Однак відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів вжиття ним усіх заходів для належного виконання своїх зобовязань, що виникли у 2013 році, та не обґрунтовано підстав, з яких погашення боргу у вищевказаний період (до виникнення складної суспільно-політичної ситуації у Луганській області, до переміщення Луганського національного аграрного університету у м. Харків та до внесення змін у план використання ним бюджетних коштів) здійснювалося із запізненням.

Також, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач просить суд не про зменшення нарахувань на суму основного боргу, а про відмову в позові в повному обсязі що також не узгоджується зі змістом ст.233 ГК України, якою передбачено саме зменшення розміру неустойки, а не про звільнення боржника від її сплати.

Окрім того, на думку колегії суддів, також має бути враховано, що відповідно до п.п.10 п.1 ст.1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а також до Постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу", від 25.07.12 №705, відповідач, НАК "Нафтогаз України", є гарантованим постачальником природного газу, який не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу і який законодавчо зобовязаний закуповувати та постачати споживачам природний газ, незалежно від свого фінансового становища, наявності чи відсутності заборгованості контрагентів тобто позивач як кредитор також має певні законодавчо обумовлені особливості здійснення господарської діяльності і також знаходиться у скрутному фінансовому становищі через несвоєчасність розрахунків і заборгованість споживачів, що підтверджується, зокрема, наданим представником позивача звітом про фінансові результати та балансом станом на 30.09.14 (т.2, а.с.55 58).

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, є правом, а не обовязком суду. Оцінюючи наведені вище обставини, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки в порядку ст.233 ГК України, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі.

Щодо посилань апелянта на те, що в порушення його прав місцевим господарським судом не було відкладено розгляд справи для надання Луганському національному аграрному університету можливості отримати відповіді від органів казначейства, установ банку та попереднього керівника відповідача щодо сплати грошових коштів по зобовязанню перед позивачем колегія суддів зазначає, що згідно зі ст.77 ГПК України відкладення розгляду справи також є правом суду, отже, відмова відповідачеві у зазначеному клопотанні не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки місцевим господарським судом не порушено приписів відповідних норм процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що в ході апеляційного провадження Харківським апеляційним господарським судом розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням відповідача, крім того, ухвалою від 20.08.15 у органів казначейства витребувано докази щодо розрахунків відповідача з позивачем у період з 01.01.13 по 20.08.15. Проте, як уже зазначалося, отримані судом апеляційної інстанції додаткові докази також не свідчать про обґрунтованість вимог апелянта і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та для відмови НАК "Нафтогаз України" у позові (на чому наполягає відповідач).

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Стосовно клопотання відповідача про винесення окремої ухвали на адресу Державної казначейської служби України за невиконання вимог суду колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.90 ГПК України, господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідними територіальними органами казначейства (Управлінням Державної казначейської служби України у Київському районі м.Харкова Харківської області та Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області) на виконання вимог ухвали 20.08.15 було надано суду апеляційної інстанції наявну у казначейської служби інформацію щодо розрахунків Луганського національного аграрного університету із ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у період з 01.01.13 по 20.08.15.

За таких обставин колегія суддів не вважає, що ненадання саме Державною казначейською службою України відповіді Харківському апеляційному господарському суду свідчить про наявність у діяльності казначейської служби порушень законності або недоліків, що могли б бути підставою для винесення окремої ухвали в порядку вищенаведених приписів ст.90 ГПК України. Тому суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про винесення окремої ухвали на адресу Державної казначейської служби України.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.03.15 у справі №922/126/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 06.10.15

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Фоміна В. О.