ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.10.15р. Справа № 904/7107/15

За позовом Закритого акціонерного товариства "Промважмаш", м.Дніпропетровськ

до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, м.Дніпропетровськ

про стягнення 45 685,52 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № б/н від 13.12.14р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 10.08.15р. порушено провадження у справі № 904/7107/15 за позовом Закритого акціонерного товариства "Промважмаш" (далі-позивач) до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі-відповідач) про стягнення 45 685,52 грн. Справу призначено до розгляду на 17.09.15р.

15.09.15р. до господарського суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача всього 57 741,87 грн.

Ухвалою господарського суду від 17.09.15р. відкладено розгляд справи на 01.10.15р.

01.10.15р. у судовому засіданні оголошено перерву до 08.10.15р.

08.10.15р. повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги (збільшені) підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів в підтвердження заявлених позовних вимог.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився. Жодних пояснень щодо причини неявки до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи повноважний представник відповідача повідомлений належним чином, що підтверджує протокол судового засідання від 01.10.15р. Але, 08.10.15р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить позовну заяву позивача ВІДХИЛИТИ. Крім того, до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів.

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає, що повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 08.10.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.14р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нежитлових приміщень № 4 (далі - Договір оренди), за умовами п. 1.1 якого позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування без права викупу окреме індивідуально визначене нерухоме майно (нежитлові приміщення) загальною площею 159,5 кв.м, розміщене за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, смт. Ювілейне, вул. Радгоспна, б. 80, на першому поверху адміністративної будівлі, що перебуває на балансі позивача, вартість якого встановлюється за відомостями реєстру прав власності на це нерухоме майно.

Відповідно до п. 1.2. Договору оренди, майно передається в оренду з метою розташування відділення ДАІ з обслуговування Дніпропетровського району ГУ МВС України в Дніпропетровській області.

Згідно з п. 1.3. Договору оренди, майно придатне для використання у відповідності до мети оренди, визначеної у п. 1.2. цього договору і не потребує капітального ремонту. Детальний опис технічного стану майна на момент укладання цього Договору визначається у відповідному акті приймання - передавання майна відповідачу.

Відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна (п. 2.1. Договору оренди).

Як зазначено у п. 2.2. Договору оренди, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у відповідача права власності на це майно, відповідач лише користується ним протягом строку оренди.

Пунктом 2.3. Договору оренди передбачено, що обовязок щодо складання акту приймання-передавання майна відповідачу покладається на позивача.

За умовами п. 3.1. Договору оренди, базова орендна плата за 1 квадратний метр орендованого приміщення (майна) складає 24,34 грн., у тому числі ПДВ. Базова орендна плата на місяць за орендоване приміщення (майно) (місячна орендна плата) складає - 3 882 грн. 23 коп., в тому числі ПДВ.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством України (п. 3.2. Договору оренди).

Положеннями п. 3.5. Договору оренди передбачено, що орендна плата сплачується відповідачем в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок позивача щомісячно не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем (за який здійснюється оплата). Рахунок направляється відповідачу до 15 числа наступного за розрахунковим місяця. Неотримання рахунку відповідачем не є підставою для несплати орендної плати.

Згідно з п. 3.6. Договору оренди, орендна плата, сплачена несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і сплачується відповідачем на користь позивача у визначеному пунктом 3.5. порядку відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

У разі, якщо на відповідну дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж два повні або неповні місяці, відповідач також сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості. Визначена цим пунктом Договору відповідальність застосовується за кожен факт порушення (п. 3.7. Договору оренди).

Відповідно до п. 3.10. Договору оренди, у разі припинення (розірвання) договору оренди відповідач сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє відповідача від обов'язку сплатити заборгованість з орендної плати, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, на користь позивача.

Пункт 5.3. Договору оренди передбачає, що відповідач зобов'язаний своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

За приписами п. 9.1. Договору оренди, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

У разі прострочення виконання зобов'язань з оплати орендної плати відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і 37% річних згідно ст. 625 Цивільного кодексу України (п. 9.6. Договору оренди).

Пунктом 10.1. Договору оренди передбачено, що цей Договір укладено строком на сім календарних місяців, з 01.06.14р. до 31.12.14р. включно. Сторони дійшли згоди, що згідно ст. 631 Цивільного кодексу України умови Договору застосовуються до відносин, які виникли до його укладання, а саме з 01.06.14р. У випадку відсутності суперечок чи розбіжностей, термін дії Договору може бути пролонговано на новий строк за взаємною згодою сторін шляхом підписання відповідної угоди.

Як зазначено у п. 10.10. Договору оренди, майно вважається поверненим позивачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання й надання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на відповідача.

Якщо відповідач не виконує обов'язку щодо повернення майна, позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки у подвійному розмірі вартості орендної плати за користування майном за весь час прострочення (п. 10.11. Договору оренди).

На виконання умов вищезазначеного Договору оренди позивач передав, а відповідач прийняв передбачене Договором майно в оренду, що підтверджує ОСОБА_1 приймання-передачі від 01.06.14р.

Як зазначає позивач, термін оренди майна за вищезазначеним Договором оренди становить 7 місяців, тобто до 31.12.14р. включно. У визначений Договором оренди строк майно відповідачем за актом-приймання передачі позивачу не повернуто. Сторонами вказаний Договір оренди не було пролонговано на новий строк. Вказані обставини встановлені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.15р. у справі № 904/1780/15, яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.07.15р. залишено без змін, і не підлягають повторному доказуванню за ст. 35 ГПК України.

Позивач звертає увагу суду на те, що водночас після закінчення строку дії вищезазначеного Договору оренди в період протягом одного місяця (січня 2015 р.) позивач не висловлював заперечень щодо подальшого користування відповідачем орендованим і не поверненим майном, а тому за умовами ст. 764 ЦК України укладений між сторонами Договір вважається поновленим на строк сім місяців, який був раніше встановлений Договором оренди, тобто з 01.01.15р. до 31.07.15р.

Протягом терміну оренди, як зазначає позивач, відповідач порушив свої зобов'язання зі сплати щомісячної орендної плати, у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість з орендної плати за шість місяців поспіль і склала 23 293,38 грн. (3 882,23 грн. за місяць х 6 місяців).

30.03.15р. позивач направив на адресу відповідача листа від 20.03.15р. про відмову від Договору оренди. В зазначеному листі позивач також просив погасити існуючу заборгованість з орендної плати. Вказаний лист відповідач отримав 07.04.15р., що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, як зазначає позивач, укладений між сторонами Договір оренди припинено з 08.04.15р.

Позивач звертає увагу суду, що вищезазначені обставини, зокрема, було встановлено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.15р. у справі № 904/1780/15. Вказане рішення суду було виконано в примусовому порядку 03.06.15р. Проте, досі залишаються не виконані вимоги позивача з повернення орендованого майна й сплати наявної заборгованості в сумі 4 788,03грн. (3882,23 грн. (за березень) + 905,80 грн. (за квітень (7 днів))=4 788,03 грн.).

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по Договору оренди, на підставі п. 3.7. Договору оренди позивачем був нарахований штраф (за порушення з оплати оренди відповідачем за лютий-квітень 2015 рік) у розмірі 1 734,05 грн. (8670,26/100х20%).

Також, на підставі ст. 785 ЦК України та п.10.11. Договору оренди позивачем була нарахована неустойка у розмірі 40 892,93 грн.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України та п.п. 3.1, 3.6, 9.6 Договору оренди позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 4 826,63 грн., 37 % річних у розмірі 2 103,71 грн., пеню у розмірі 3 396,52 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати у розмірі 4 788,03 грн., неустойку у розмірі 40 892,93 грн., інфляційні втрати у розмірі 4826,63 грн., 37 % річних у розмірі 2 103,71 грн., пеню у розмірі 3 396,52 грн., штрафу розмірі 1734,05грн., а всього 57 741,87 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору оренди на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач просив суд позовну заяву - відхилити, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, вищезазначений Договір оренди є не укладеним, оскільки:

- Договір оренди не містить конкретних вказівок на цілу низку умов (перелік продукції, перелік робіт, структуру звітності). Виконавець (Орендодавець) взяв на себе зобов'язання підготувати ці документи та надати іншій стороні (Орендарю) на підписання, однак цього не зробив, а виконати даний Договір без додатків в яких було б чітко визначено детальний опис майна, який передається в оренду просто неможливо, між сторонами не погоджено межу орендованої території та розмір орендованих приміщень. Ті додатки до Договору, які підписані сторонами акт приймання - передавання Орендареві майна наданого за договором оренди нежитлових приміщень № 4 від 0.06.14р. не містять відомостей, посилання на які містять п. 1.3. Договору оренди.

- Зазначений акт приймання - передачі узгоджено фіктивно лише керівниками сторін.

Відповідач вважає, що саме позивач повинен був вчинити дії пов'язані з поверненням приміщення. Крім того, відповідач після закінчення терміну дії Договору оренди, не створював жодних перешкод позивачу у користуванні його приміщеннями, щодо їх вільного володіння та користування в межах своїх повноважень.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Приписами ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Крім того, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Положеннями ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положенням ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору оренди та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню частково, оскільки:

По-перше, спірний Договір оренди припинив свою дію 31.12.14р. у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, і цей факт є також встановленим господарським судом Дніпропетровської області та Дніпропетровським апеляційним господарським судом в межах розгляду справи №904/1780/15 за позовом Закритого акціонерного товариства "Промважмаш" до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення 39 999,86 грн., отже, за приписами ч. 2 ст. 35 ГПК України цей факт є преюдиціальним і не підлягає доведенню.

По-друге, спірний Договір оренди є поновленим на строк 7 місяців (з 01.01.15р. до 31.07.15р.), який був раніше встановлений Договором оренди, виходячи з того, що позивач не висловлював заперечень щодо подальшого користування відповідачем орендованим і не поверненим майном (ст.764 Цивільного кодексу України).

Таким чином, з 01.01.15р. у відповідача виникли обов'язки щомісячної оплати за оренду зайнятого приміщення.

По-третє, 30.03.15р. позивач направив на адресу відповідача лист від 20.03.15р. про відмову від Договору оренди, відповідно до ст. 782 Цивільного кодексу України. В зазначеному листі позивач також просив погасити існуючу заборгованість з орендної плати, повернути об'єкт оренди та звільнити приміщення. Вказаний лист відповідач отримав 07.04.15р., що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, укладений між сторонами Договір оренди, який був поновленим на підставі ст. 764 Цивільного кодексу України, є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ч. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України).

Враховуючи зазначене, з 08.04.15р. у відповідача виник обов'язок негайно повернути позивачеві майно з оренди (ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України) шляхом підписання відповідного акта приймання-передачі (п.10.10. Договору оренди).

По-четверте, матеріалами справи підтверджено, що відповідач свого обов'язку щодо оплати за оренду за березень 2015 рік та 7 днів квітня 2015 року належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість по орендній платі за вказаний період у розмірі 4 788,03 грн. (3882,23 за березень + 905,80 грн. за 7 днів квітня). Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 4 788,03 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

По-п'яте, п. 3.7. Договору оренди передбачено, що у разі, якщо на відповідну дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж два повні або неповні місяці, відповідач також сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості. Визначена цим пунктом Договору відповідальність застосовується за кожен факт порушення.

При розрахунку штрафу у розмірі 1 734,05 грн. відповідач виходив з суми 8 670,26 грн., за період з лютого по квітень 2015р., з них:

- заборгованість за лютий 2015 рік у розмірі 3 882,23 грн., яка була встановлена господарським судом Дніпропетровської області та Дніпропетровським апеляційним господарським судом в межах розгляду справи № 904/1780/15, та була оплачена відповідачем лише 03.06.15р.;

- заборгованість за березень 2015 рік у розмірі 3 882,23 грн., яка сплачена на день розгляду справи не була;

- заборгованість за 7 днів квітня 2015 року у розмірі 905,80 грн., яка сплачена на день розгляду справи не була.

Враховуючи приписи п. 3.7. Договору оренди, господарський суд вважає, що позивач правомірно нарахував штраф, розрахунок якого судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

По-шосте, з 08.04.15р. у відповідача виник обов'язок негайно повернути позивачеві майно з оренди шляхом підписання відповідного акта приймання-передачі. Наслідком порушення виконання цього обов'язку є застосування до відповідача самостійної майнової відповідальності у сфері орендованих правовідносин у вигляді сплати неустойки (ст. 785 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Пунктом 10.11. Договору оренди передбачено, що якщо відповідач не виконує обов'язку щодо повернення майна, позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки у подвійному розмірі вартості орендної плати за користування майном за весь час прострочення.

Як зазначено у п. 10.10. Договору оренди, майно вважається поверненим позивачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання й надання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що останній передав або намагався передати позивачу об'єкт оренди (наприклад: направляв листи до позивача з вимогою прийняти по акту прийому-передачі об'єкт оренди; звернувся з позовом до суду про зобов'язання позивача прийняти об'єкт оренди, тощо). Крім того, відповідач не заперечує того факту, що останній на даний час продовжує користуватися об'єктом оренди.

Таким чином, судом встановлено вину відповідача щодо не повернення об'єкту оренди за актом приймання-передавання.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України та п. 10.11. Договору оренди, господарський суд вважає, що позивач правомірно нарахував неустойку у розмірі 40 892,93 грн., розрахунок якої судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

По-сьоме, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, визначене статтею 610 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3.6. Договору оренди, орендна плата, сплачена несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і сплачується відповідачем на користь позивача у визначеному пунктом 3.5. порядку відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

За неналежне виконання відповідачем свого обов'язку щодо своєчасної оплати за оренди, позивачем на підставі п. 3.6. Договору оренди нарахована пеня у розмірі 3 396,52 грн., розрахунок якої судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки зобовязання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що Вищий господарський суд України у п. 2 Інформаційного листа від 13.07.12р. № 01-06/908/2012 зазначив про те, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення умовами договору одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова від 27.04.12р. №06/5026/1052/2011).

Згідно з положеннями п. 48 Інформаційного листа ВГСУ "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" від 07.04.08р. № 01-8/211 штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф не залежить.

По-восьме, згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.6. Договору оренди передбачено, що у разі прострочення виконання зобов'язань з оплати орендної плати відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і 37% річних згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

На підставі вищезазначеної норми закону та п. 9.6. Договору оренди позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 4 826,63 грн. та 37% річних у розмірі 2 103,71 грн.

Розрахунок 37% річних судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Наданий позивачем до позовної заяви розрахунок інфляційних втрат судом також перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно. Після перерахунку проведеного судом ("ЛІГА:ЗАКОН") інфляційні втрати складають 4 599,93 грн.

Щодо нарахованих інфляційних втрат у розмірі 169,24 грн. (рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.15р. по справі №904/1780/15), то суд не має можливості перевірити цих нарахувань, оскільки позивач не надав суду обґрунтований розрахунок з зазначенням конкретних сум заборгованості та періодів нарахувань.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 4 599,93 грн.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.11р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.10р.).

По-дев'яте, господарський суд не бере до уваги наданий відповідачем відзив на позов, оскільки він є ідентичним поданої апеляційної скарги на рішення господарського суду від 21.04.15р. по справі №904/1780/15. Всім зазначеним фактам викладеним у відзиві Дніпропетровській апеляційний господарський суд вже дав правову оцінку, про що зазначено у постанові від 02.07.15р. у справі №904/1780/15. Так, зазначеною постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду встановлено, що:

- враховуючи припинення дії Договору оренди 31.12.14р. в силу спливу строку його дії, саме відповідач зобов'язаний був повернути об'єкт оренди у визначений договором строк, що, в свою чергу, спростовує твердження відповідача про зворотнє.

- відповідач протягом трьох днів після спливу строку дії договору повинен був самостійно скласти акт прийому-передачі майна та звернутися із цим актом до орендодавця. Тому позивач обґрунтовано нарахував до стягнення заборгованість, пеню, 37% річних, інфляційні втрати і штраф за період прострочення сплати орендної плати.

- твердження відповідача про те, що він неодноразово телефонним звязком звертався до орендодавця про припинення договору оренди приміщень починаючи з 11.10.14р. колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не підтверджуються жодними доказами.

- доводи відповідача щодо визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень від 01.06.14р. № 4, колегією суддів відхиляються як такі, що не підтверджені жодними доказами.

- твердження відповідача про те, що складання акту приймання-передачі орендареві майна за договором оренди нежитлових приміщень від 01.06.14р. № 4 відбувалось формально, без участі комісії, яка складається з відповідних працівників сторін цього договору, є безпідставним, оскільки договором нежитлових приміщень від 01.06.14р. № 4 не передбачено підписання акту приймання-передачі у складі комісії.

- в акті приймання-передавання орендареві майна від 01.06.14р. вказано площу та адресу майна, яке передається в оренду, а також зазначено, що технічний стан елементів нежитлових приміщень є придатним для використання майна за призначенням згідно технічної документації; майно (нежитлові приміщення) передане відповідно до договору у належному технічному і санітарному стані, з усіма комунікаціями. Цей акт підписано з боку орендаря управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області без будь-яких зауважень.

Викладеним спростовуються доводи відповідача про відсутність у вищезгаданому акті опису майна, яке було передано орендодавцем в користування орендарю.

- посилання відповідача на те, що договір оренди нежитлових приміщень від 01.06.14р. № 4 не містить конкретних вказівок на низку умов, зокрема перелік продукції, перелік робіт, структуру звітності, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки дані умови не є необхідними для договору даного виду.

- як вбачається з умов укладеного між сторонами договору оренди нежитлових приміщень від 01.06.14р. № 4, сторонами узгоджено всі істотні умови договору даного виду.

Такі умови як детальний опис майна, межа орендованої території та площа орендованих приміщень, які, за твердженням відповідача, повинні погоджуватись сторонами у додатках до договору оренди, передбачені умовами самого договору, що виключає необхідність підписання таких додатків.

Так, детальний опис майна та розмір орендованих приміщень (чи межа орендованої території) визначені п.1.1 Договору оренди, де зазначено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування без права викупу окреме індивідуально визначене нерухоме майно (нежитлові приміщення) загальною площею 159,5 кв. м, розміщене за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, смт. Ювілейне, вул. Радгоспна, б. 80, на першому поверсі адміністративної будівлі, що перебуває на балансі орендодавця, вартість якого встановлюється за відомостями реєстру прав власності на це нерухоме майно.

- як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не наведено обставин та не подано доказів, які б свідчили про те, що договір оренди нежитлових приміщень від 01.06.14р. № 4 не відповідає вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України, у звязку з чим у колегії суддів відсутні підстави для визнання недійсним вищезазначеного договору.

По-десяте, відповідач здійснив 03.06.15р. повну оплату заборгованості за рішенням господарського суду від 21.04.15р. по справі №904/1780/15. Вказані дії підтверджують визнання відповідачем умов Договору оренди та визнав відповідачем себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Звертаю увагу на те, що відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 759, 762, 763, 764, 782, 785 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 285, 286 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Ширшова, буд. 9, ) на користь Закритого акціонерного товариства "Промважмаш" (49130, м.Дніпропетровськ, пр. Миру, буд. 65, оф. 24, а/с 120, ) заборгованість з орендної плати у розмірі 4 788,03 грн. (чотири тисячі сімсот вісімдесят вісім грн. 03 коп.), неустойку у розмірі 40 892,93 грн. (сорок тисяч вісімсот дев'яносто дві грн. 93 коп.), пеню у розмірі 3 396,52 грн. (три тисячі триста дев'яносто шість грн. 52 коп.), штрафу розмірі 1 734,05 грн. (одна тисяча сімсот тридцять чотири грн. 05 коп.), інфляційні втрати у розмірі 4 599,93 грн. (чотири тисячі п'ятсот дев'яносто дев'ять грн. 93 коп.), 37 % річних у розмірі 2 103,71 грн. (дві тисячі сто три грн. 71 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 819,83 грн. (одна тисяча вісімсот дев'ятнадцять грн. 83 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 09.10.15р.

Суддя ОСОБА_2