КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа№ 5011-37/16783-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання Іващенко М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Шеламов І.С. (довіреність від 06.01.2015 № 11);

від відповідача: Тележинський М.М. (довіреність від 09.09.2015 № б/н);

від третьої особи: Сокольвак М. В. - арбітражний керуючий (ухвала господарського суду Рівненської області від 16.06.2015 № 918/756/13);

розглянувши матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю "Сокар Енерджі Україна"

на рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року

у справі № 5011-37/16783-2012 (головуючий суддя Чебикіна С. О., судді: Шкурдова Л. М., Грєхова О. А. )

за позовом публічного акціонерного товариства "Марфін Банк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сокар Енерджі Україна"

третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Земкомерц"

про стягнення 26105523,50 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.06.2015 р. у справі № 5011-37/16783-2012 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сокар Енерджі Україна" на користь Публічного акціонерного товариства "МАРФІН БАНК" 2703909,60 грн. заборгованості за наданим кредитом, 5602476,83 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом та 64 380,00 грн. витрат на сплату судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у третьої особи внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань по кредитному договору № 28800/ОF від 24.05.2011 перед позивачем, як кредитором виникла заборгованість в розмірі 2703909,60 грн. - заборгованість за наданим кредитом та 5602476,83 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Так як, відповідач на підставі договору поруки №06257-СО є поручителем третьої особи за кредитним договором № 28800/ОF від 24.05.2011, то відповідач зобов'язаний відповідати перед кредитором як боржник.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що господарський суд м. Києва не розглянув і не надав аналізу висновків, яких дійшов суд в рішенні від 14.05.2014 у пов'язаній справі № 5011-34/12508-2012. Також апелянт в апеляційній скарзі зауважив, що стягнення відсотків за користування кредитом повинно розглядатися як поточні вимоги кредитора у межах справи про банкрутство ТОВ «Земкомерц», як позичальника, а не судом першої інстанції у межах господарського спору у справі № 5011-37/16783-2012.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2015 року апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Сокар Енерджі Україна" прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 5011-37/16783-2012 на 09.09.2015 у судовому засіданні за участю представників сторін.

Ухвалою суду від 09.09.2015 продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи на 23.09.2015.

В судовому засіданні 23.09.2015 представник апелянта заявив клопотання про витребування доказів у справі, а саме витребувати у позивача підтвердження того, що зобов'язання ТОВ «Земкомерц» за кредитним договором № 28800/OF від 24.05.2011 іншими поручителями за цим кредитним договором не виконане, виконане повністю або виконане частково та зобов'язати позивача надати уточнений розрахунок суми, що підлягає стягненню з відповідача у справі № 5011-37/16783-2012.

Відповідно до статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду відмовляє апелянту у задоволенні клопотання про витребування додаткових доказів, оскільки апелянт не обґрунтував неможливість подання вказаного клопотання суду першої інстанції.

В судовому засіданні 23.09.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні 23.09.2015 року заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

24.05.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк" (позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗЕМКОМЕРЦ" (третя особа, позичальник) укладений кредитний договір №28800/OF з додатковими угодами №1 від 04.07.2011р. та №2 від 18.08.2011р. (кредитний договір), за умовами якого банк надає позичальнику на поповнення обігових коштів, придбання земельних ділянок та фінансування заходів, пов'язаних з веденням статутної діяльності грошові кошти у вигляді поновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості 22000000 грн. (кредит), на строк з 24.05.2011р. по 23.05.2012р. включно, зі сплатою за користування кредитом 17,5% річних за фактичний період користування кредитними коштами (із розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми заборгованості за кредитом.

Умови кредитування сторонами погоджено в розділах 1-2 кредитного договору, які зокрема включають умови надання та повернення кредитних коштів, а також порядок, строки нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами, та комісій за надання банківських послуг.

З метою забезпечення виконання позичальником (третьою особою) зобов'язань за кредитним договором, 18.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк" (позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сокар Енерджі Україна" (поручитель, відповідач) був укладений договір поруки №06257-СО (договір поруки), за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником ТОВ "ЗЕМКОМЕРЦ" зобов'язань за кредитним договором №28800/OF від 24.05.2011 року із всіма додатковими угодами до нього в повному обсязі (п.1.1. договору поруки).

Згідно п. 2.1. договору поруки забезпечене порукою зобов'язання боржника поручитель повинен виконати протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора.

Позивач надав третій особі кредит в сумі 22 000 000,00 грн.

Проте, позичальник (третя особа) належним чином не виконав покладені на нього зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 04.06.2015 сума заборгованості по кредитному договору становить 8306 386 грн.43 коп., з яких: 2703909,60 грн. заборгованість за кредитом (основний борг) та 5602476,83 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом.

14.11.2012 року позивачем направлено поручителю повідомлення (вимогу) про невиконання позичальником зобов'язань, в яких зазначений обсяг порушених боржником зобов'язань за кредитним договором та вимога про повернення повної суми заборгованості за кредитним договором протягом 5 днів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що доказів повної сплати заборгованості по кредиту відповідачем та третьою особою не надано.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи свідчать про те, що третя особа свого зобов'язання за кредитним договором не виконала.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

На правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, розповсюджується вимоги ст. 530 ЦК України, а саме якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в п. 4.1.7 Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору). Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі.

Так як, строк виконання зобов'язання по поверненню кредиту настав та відповідачем отримана вимога позивача про сплату суми кредиту та відсотків, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірних висновків щодо задоволення позовних вимоги про стягнення з відповідача, як поручителя 2703909,60 грн. заборгованості за наданим кредитом, 5602476,83 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом нарахованих у період з 25.11.2011 по 23.01.2014.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що господарський суд м. Києва не розглянув і не надав аналізу висновків, яких дійшов суд в рішенні від 14.05.2014 у пов'язаній справі № 5011-34/12508-2012.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

При вирішенні господарського спору по суті (задоволення позову, відмова в позові повністю або частково) господарський суд приймає рішення. Рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті (стаття 82 ГПК України).

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у справі № 5011-37/16783-2012, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду м. Києва у справі № 5011-37/16783-2012 прийнято з урахуванням рішення у справі № 5011-34/12508-2012, що вбачається з тексту вказаного рішення (аркуш 5).

Висновки суду в рішенні від 14.05.2014 у справі № 5011-34/12508-2012 не впливають на вирішення справи № 5011-37/16783-2012, так як рішення у справі № 5011-34/12508-2012 приймалося щодо відповідачів ТОВ «ТД «Геосистеми» та ТОВ «Земкомерц», а в рішенні суду по справі № 5011-37/16783-2012 досліджувалися правовідносини позивача та ТОВ "Сокар Енерджі Україна".

Таким чином, зазначені доводи скаржника є необґрунтовані та не приймаються до уваги апеляційним господарським судом.

Також апелянт в апеляційній скарзі зауважив, що стягнення відсотків за користування кредитом повинно розглядатися як поточні вимоги кредитора у межах справи про банкрутство ТОВ «Земкомерц», як позичальника, а не судом першої інстанції у межах господарського спору у справі № 5011-37/16783-2012.

Проте, зазначене апелянтом в апеляційній скарзі апеляційним судом не береться до уваги, оскільки позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом заявлені до поручителя за договором поруки (відповідача), а не до товариства з обмеженою відповідальністю "Земкомерц" відповідно до якої ухвалою господарського суду Рівненської області від 11.06.2013 порушено провадження про банкрутство останнього.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення господарського суду.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сокар Енерджі Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 р. у справі № 5011-37/16783-2012 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2015 р. у справі № 5011-37/16783-2012 залишити без змін.

3. Справу № 5011-37/16783-2012 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

О.І. Лобань