ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" вересня 2015 р.Справа № 916/3331/15

За первісним позовом: публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк"

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про розірвання договору та виконання умов договору

та

за зустрічним позовом:

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2

до відповідача: публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк"

про стягнення 28 466,86 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

від позивача ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк": не з'явився

від відповідача ФОП ОСОБА_2: ОСОБА_3 (за довіреністю)

ОСОБА_4 (за довіреністю)

СУТЬ СПОРУ: позивач, публічне акціонерне товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якій просить суд:

- розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 01.02.2014р., укладений між ФОП ОСОБА_2 та публічний акціонерним товариством „Всеукраїнський Акціонерний Банк", датою розірвання вважати 29.01.2015р.

- зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 виконати умови договору оренди, а саме п.3.8. та передати публічному акціонерному товариству „Всеукраїнський Акціонерний Банк" належним чином складений і підписаний Акт наданих послуг за періоди з 01.11.2014р. по 30.11.2014р. та з 01.01.2015р. по 29.01.2015р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.08.2015р. позовну заяву (вх.№3502/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/3331/15 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

08.09.2015р. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Одеської області із зустрічною позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про стягнення 28 466,86 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.09.2015р. зустрічну позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про стягнення 28 466,86 грн. - прийнято до спільного розгляду з первісним позовом по справі №916/3331/15 та об'єднано зустрічний позов в одне провадження із первісним позовом.

Представник позивача в судові засідання не з'являвся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, відзив на зустрічний позов суду не надав.

Представники відповідача первісний позов не визнають та просять суд відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позов (вх.№21412/15 від 27.08.2015р.), зустрічний позов підтримують та просять суд задовольнити його в повному осбязі.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив:

01 лютого 2014р. між публічним акціонерним товариством „Всеукраїнський Акціонерний Банк" (Орендар) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Орендодавець) було укладено договір оренди нежитлового приміщення, згідно п.1.1. якого, Орендодавець зобов'язується передати Орендарю в тимчасове користування нежитлові приміщення офісу: зал-1,2,3; офіс-4; кладовка-5; туалет-6; коридор-7; кабінети-8,9.), загальною площею 132,9 кв. метрів (далі - Приміщення), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , а Орендар зобов'язується оплачувати Орендодавцю плату за користування (далі - орендну плату) в порядку, зазначеному в розділі 3 цього Договору.

Відповідно до п.1.4. Договору строк оренди встановлюється: з моменту підписання Сторонами акту прийому-передачі Приміщення (Додаток №1) по 31 січня 2017 року включно.

Пунктом 3.1. Договору за користування Приміщенням Орендар щомісячно сплачує Орендодавцю орендну плату в національній валюті України - гривні, в сумі, еквівалентній 33 (тридцяти трьом) доларам СІЛА без ПДВ, що розраховується за комерційним курсом продажу готівкового долара СІЛА у ПАТ „ВіЕйБі Банк" на день оплати, за 1 (один) метр квадратний орендованої площі, загальна площа приміщення складає 132,9 квадратних метрів. Загальна сума орендної плати складає еквівалент 4385,70 (чотири тисячі триста вісімдесят п'ять ) доларів 70 центів США в місяць.

Орендна плата сплачується авансом до п'ятого числа кожного поточного місяця.

У відповідності до п.4.1. Договору Цей Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами, та діє до 31 січня 2017 року, з урахуванням умов п.9.6. та п.4.6. цього Договору.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року №733/БТ "Про віднесення ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 року прийнято рішення № 123 про запровадження з 21.11.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.11.2014р. прийнято рішення №128 про призначення провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_7.

Національний банк України, продовжуючи розпочату процедуру виведення з ринку неплатоспроможного ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", 19.03.2015р. ухвалив рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію цього банку.

27.01.2015р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням про дострокове припинення дії договору оренди від 01.02.2014р., проте відповідь відповідача на адресу позивача не надходила.

29.01.2015р. позивач виїхав з орендованого приміщення.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позивач вважає, що безпідставна відмова відповідача від розірвання договору оренди приміщення та надання актів виконаних послуг і стало підставою для позивача звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

ФОП ОСОБА_2, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, зазначає, що з підстав неналежного виконання позивачем умов договору оренди, у останнього перед ФОП ОСОБА_2 виникла заборгованість по комунальним платежам за період з листопада 2014р. по січень 2015р. в сумі 28 466,86 грн., що в свою чергу зумовило його звернення до суду із зустрічним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

Щодо первісного позову, суд зазначає наступне:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Умовами ст.651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Приписами ст.652 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Із змісту ст.653 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Пунктом 1 ст.760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Положеннями п.1 ст.761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно п.п.1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст.784 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі;

2) наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Наведене свідчить про те, що чинним законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін цього договору. Таке розірвання може ініціюватися як з підстав, визначених сторонами у спірному договорі, так і у випадках, визначених законом.

Як вбачається із змісту ст.188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Статтею 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено повноваження Фонду під час здійснення ліквідації банку, зокрема:

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:

1) здійснює повноваження органів управління банку;

2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню;

8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом;

10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко визначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Фонд має право залучати до своєї роботи інших осіб, оплата праці яких здійснюється за рахунок банку, що ліквідується, у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду.

Фонд має право здійснювати реструктуризацію кредитної заборгованості на строк, що не перевищує строк ліквідації банку.

Таким чином, за умови встановлення судом, що позивач, в порядку ст.48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правомірно заявив вимогу про розірвання договору, суд дійшов висновку щодо необхідності захисту порушених прав позивача, шляхом розірвання в судовому порядку укладеного між ФОП ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством „Всеукраїнський Акціонерний Банк", у зв'язку з чим, заявлені позовні вимоги позивача в цій частині підлягають судом задоволенню в повному обсязі.

При цьому суд зазначає, що розірвання договору є юридичним фактом, що спрямований на припинення правовідносин між його сторонами.

За загальним правилом розірвання договору здійснюється за згодою сторін або на вимогу однієї із його сторін, у разі неналежного виконання своїх обов'язків щодо виконання умов договору іншою.

Кожен договір має свою специфіку щодо підстав його розірвання, зокрема й договір оренди.

Договори оренди, виходячи із їх змісту та норм законодавства, що регулюють орендні правовідносини, не можуть бути розірвані в минулому та повинні розриватись лише на майбутнє, з підстав неможливості повернення виконаного за цими договорами.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконати умови договору оренди, а саме п.3.8. та передати публічному акціонерному товариству „Всеукраїнський Акціонерний Банк" належним чином складений і підписаний Акт наданих послуг за періоди з 01.11.2014р. по 30.11.2014р. та з 01.01.2015р. по 29.01.2015р., суд зазначає наступне:

25.09.2015р. відповідач, відповідно до клопотання про приєднання до матеріалів доказів (вх.№23823/15) подав до суду докази направлення засобами кур'єрського зв'язку належним чином складені і підписані Акти наданих послуг за періоди з 01.11.2014р. по 30.11.2014р. та з 01.01.2015р. по 29.01.2015р.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача за первісним позовом в частині зобов'язання ФОП ОСОБА_2 виконати умови договору оренди, а саме п.3.8. та передати публічному акціонерному товариству „Всеукраїнський Акціонерний Банк" належним чином складений і підписаний Акт наданих послуг за періоди з 01.11.2014р. по 30.11.2014р. та з 01.01.2015р. по 29.01.2015р. підлягає припиненню в порядку п.1-1 ст.80 ГПК України.

Щодо зустрічного позову, суд зазначає наступне:

Згідно із пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI під час тимчасової адміністрації банку не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. При цьому, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 вказаного Закону, це обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Згідно із частиною третьою статті 82 Господарського процесуального кодексу України обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111-16 цього Кодексу. Частиною першою статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Верховний Суд України в постанові від 01.04.2015 у справі №910/9231/14 зробив висновок про те, що оскільки між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, виконання банком операції з переказу грошових коштів за договором банківського рахунка в період запровадження у банку тимчасової адміністрації обмежується пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, з огляду на запровадження тимчасової адміністрації, та розпочату процедуру ліквідації в ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк", задоволення вимог вкладників та інших кредиторів цього банку, зокрема й Позивача, не здійснюється відповідно до пункту 1 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На підставі викладеного, суд вважає такими, що не обґрунтовані та не підлягають задоволенню у повному обсязі позовні вимоги про стягнення з публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" заборгованості по комунальним платежам в сумі 28 466,86 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, п.1-1 ст.80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №916/3331/15 за первісним позовом в частині позовних вимог про зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 виконати умови договору оренди, а саме п.3.8. та передати публічному акціонерному товариству „Всеукраїнський Акціонерний Банк" належним чином складений і підписаний Акт наданих послуг за періоди з 01.11.2014р. по 30.11.2014р. та з 01.01.2015р. по 29.01.2015р. - припинити.

2. Первісний позов публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" - задовольнити повністю.

3. Розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 01.02.2014р., укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (65091, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) та публічним акціонерним товариством „Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 Т, код ЄДРЮОФОП 19017842).

4. У задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України

Повний текст рішення складено 05 жовтня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський