ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року Справа № 909/1335/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Удовиченка О.С.
суддів:Погребняка В.Я., Поліщука В.Ю.
розглянувши касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Дослідний інститут Екологічної Експертизи та Аудиту"

на постанову та на рішення Львівського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015
у справі№ 909/1335/14
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Дослідний інститут Екологічної Експертизи та Аудиту"
до1. Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" 2. Колективного підприємства "Октант"
провизнання договору недійсним
за участю 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Білоконь С.П. приватний нотаріус
В судове засідання представники не з'явились

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-Дослідний інститут Екологічної Експертизи та Аудиту ( далі - ТОВ "НДІ ЕКЕА") звернулося до господарського суду з позовною заявою, в якій просило визнати недійсним іпотечний договір від 26.10.2007, укладений між Публічним акціонерним товариством "ВіЕс Банк" (далі - ПАТ "ВіЕс Банк") та Колективним підприємством "Октант" (далі - КП "Октант"), посвідчений приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу Білоконь С.П. за №2454 (далі - іпотечний договір).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він як кредитор у справі про банкрутство КП "Октант" має право на звернення з позовом про визнання недійсними угод, укладених боржником. На думку позивача, іпотечний договір від 26.10.2007 не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки майно, яке є предметом іпотеки не зареєстроване у встановленому законом порядку, як нерухоме майно.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 (суддя Михайлишин В.В.) у задоволенні позову ТОВ "НДІ ЕКЕА" до ПАТ "ВіЕс Банк" та КП "Октант" відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 (колегія суддів: Кордюк Г.Т., Данко Л.С., Давид Л.Л.) рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не зазначено, які права та інтереси порушено спірним договором. Крім того, суди посилалися на відсутність загальних підстав, встановлених ст.ст. 205, 215 ЦК України, для визнання спірного правочину недійсним.

ТОВ "НДІ ЕКЕА" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.06.2015, прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.

В обґрунтування касаційних скарг заявник посилається на порушення судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень норм матеріального права, зокрема: ст.ст. 4, 11, 13, 181, 203 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 5 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 1, 2, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 12.12.2011 порушено провадження у справі №5010/2439/2011-Б-23/88 про банкрутство КП "Октант".

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2012 у справі №5010/2439/2011-Б-23/88 затверджено реєстр кредиторів КП "Октант", визнано грошові вимоги, зокрема, вимоги ПАТ "ВіЕс Банк" - 1 черга (вимоги забезпечені заставою майна боржника), вимоги ТОВ "НДІ ЕКЕА" - 4 черга.

Постановою господарського суду Івано-Франківської області від 30.10.2013 у справі №5010/2439/2011-Б-23/88 КП "Октант" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

ТОВ "НДІ ЕКЕА" звернулося з позовною заявою про визнання недійсним іпотечного договору від 26.10.2007, укладеного між ПАТ "ВіЕс Банк" та КП "Октант", посилаючись на право кредитора, передбачене ст.ст.10, 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та обґрунтувало позовні вимоги невідповідністю іпотечного договору вимогам цивільного законодавства, а саме: предмет договору іпотеки не зареєстроване як нерухоме майно.

Суди встановили, що 26.10.2007 між ПАТ "ВіЕс Банк" та КП "Октант" в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №06-1/62 від 26.10.2007 укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки сторони визначили нерухоме майно - АЗС та приналежності до нього, зазначені у п. 2.3 іпотечного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що предмет договору іпотеки відповідає вимогам ст.1, 5 Закону України "Про іпотеку", іпотечне майно, зазначене у позовній заяві є приналежностями АЗС і не може бути самостійно зареєстроване як нерухоме майно, оскільки державній реєстрації підлягає право власності на головну річ.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон) суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, здійснюється у межах справи про банкрутство за заявами арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з підстав, визначених ст.20 Закону. Натомість, позивач, звертаючись з позовною заявою підкреслював, що звертається саме в позовному провадженні та не зазначав про наявність правових підстав, визначених у ст.20 Закону, посилався лише на невідповідність, на його думку, спірного договору нормам цивільного законодавства.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання такої угоди недійсною. Крім того, суд повинен встановити правовий статус позивача, наявність правових підстав для подання зазначеного позову.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, необхідною передумовою порушення провадження у справі є доведення стороною наявності порушення або оспорювання свого права або охоронюваного законом інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги заявлено особою, яка не є стороною оскаржуваного правочину, є кредитором КП "Октант" у справі про банкрутство. Позивач звернувся з позовом в окремому провадженні з підстав невідповідності спірного правочину вимогам цивільного законодавства. Своє право на звернення позивач обґрунтував лише тим, що він є кредитором КП "Октант".

Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду із даним позовом, позивач не наводить в чому полягає порушення його прав та законних інтересів на момент укладання оспорюваного договору, для захисту яких він звернувся до суду, а лише стверджує про допущені порушення зі сторони відповідачів та те, що оспорюваний ним правочини має бути визнаний недійсним.

Отже, відсутність доказів порушення суб'єктивного матеріального права або інтересу позивача на момент укладення оспорюваного договору виключає можливість встановлення факту його порушення, а відтак і захисту у спосіб, обраний позивачем.

Доводи заявника касаційних скарг є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 11.06.2015.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-Дослідний інститут Екологічної Експертизи та Аудиту залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 у справі №909/1335/14 залишити без змін.

Головуючий О.С. Удовиченко

Судді В.Я. Погребняк

В.Ю. Поліщук