РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015Справа №910/22085/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київгаз"

про стягнення 8 294,35 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

Від позивача: Бернацька О.В. (довіреність 14-102 від 18.04.2014)

Від відповідача: Лебедєв Ю.В. (довіреність № Д-16/15 від 07.04.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про стягнення 8 294,35 грн., з яких 6 908,81 грн. пені та 1 385,55 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані несвоєчасним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором № 14/1/12-ТКЕ (Н) на купівлю-продаж природного газу від 30.03.2012 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2015 р. порушено провадження у справі № 910/22085/15, розгляд останньої призначено на 17.09.2015 р.

16.09.2015 р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив наступне. З урахуванням положень п. 3.2 Договору, враховуючи, що акт приймання-передачі газу було підписано 31 березня 2012 року, зобов'язання щодо оплати наданих послуг повинно було бути здійснено 9 квітня 2012 року. Крім того, позивачем при здійсненні розрахунку санкцій помилково врахувався днем прострочення і день оплати наданих послуг. Також відповідач, посилаючись на ч. 3 ст. 83 ГПК України, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 17.09.2015 р. оголошено перерву до 01.10.2015р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

29.09.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 01.10.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 01.10.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.03.2012 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", правонаступником якої є позивач, (далі - продавець) та Публічним акціонерним товариством "Київгаз" (далі - покупець) укладено договір №14/1/12-ТКЕ (Н) купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.2 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 842 874,48 грн., що підтверджуються актом приймання - передачі природного газу від 31.03.2012 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Положеннями п. 6.1 Договору встановлено, що оплата що передається згідно з п. 2.1. цього Договору, здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі газу, зазначеному у п. 3.2. цього Договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушені строки оплати поставлено газу, встановлені п. 6.1 Договору, у зв'язку з чим останній повинен сплатити 6 908,81 грн. пені та 1 385,55 грн. 3 % річних.

У свою чергу, відповідач заперечуючи проти наданого розрахунку позивача, вказує, що згідно з п. 3.3 Договору, два примірники акта приймання-передачі газу підписані та скріплені печаткою покупця, передаються продавцеві, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, а продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві один примірник акта приймання-передачі газу, тоді відповідно днем оплати повинне бути 9-те число місяця, наступного після підписання акта приймання-передачі газу. Оскільки акт приймання-передачі газу було підписано 31 березня 2012 року, зобов'язання щодо оплати наданих послуг повинно було бути здійснено 9 квітня 2012 року. Крім того, позивачем при здійсненні розрахунку санкцій помилково врахаховувався днем прострочення і день оплати наданих послуг.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором купівлі продажу.

Частиною 1 статті 665 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач передав а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 842 874,48 грн.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується, що покупець (відповідач) порушив обов'язок своєчасного перерахування грошових коштів у рахунок оплати отриманого газу.

Вищевказані обставини підтверджуються наявним у матеріалах справи реєстром прийнятих платежів позивача за період з 24.04.2012 р. по 31.07.2015 р., з якого вбачається, що плата за поставлений газ відповідачем була здійснена 24.04.2012 р.

У зв'язку із неналежним виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 6 908,81 грн. та 3 % річних у розмірі 1 385,55 грн. за період прострочення з 05.04.2012 р. по 24.04.2012 р.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до умов пункту 7.2. Договору.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені є невірним, з огляду на те, що позивачем помилково включено у період прострочення дату, в яку відповідачем проведено оплату газу, оскільки у день зарахування грошових коштів на рахунок позивача, зобов'язання вважається виконаним, а тому відсутні підстави для здійснення нарахування штрафних санкцій та компенсаційних витрат у вказаний день.

У відповідності до положень пункту 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснивши перерахунок пені з урахуванням вищенаведеного, суд встановив, що розмір пені становить 6 563,37 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, встановив, що він є невірним. За розрахунком суду розмір 3% річних становить 1 316,27 грн.

При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що оплата повинна була бути здійснена до 09.04.2015 р., оскільки Договором чітко передбачено, що оплата здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі газу. При цьому, акт приймання-передачі газу підписаний 30.03.2012 р., жодних інших дат чи застережень акт не містить, а тому відлік строку оплати починається із дати підписання акту.

Посилання відповідача на п. 3.3 Договору, а саме на те, що два примірники акта приймання-передачі газу підписані та скріплені печаткою покупця, передаються продавцеві, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, а продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві один примірник акта приймання-передачі газу, тоді відповідно днем оплати повинне бути 9-те число місяця, наступного після підписання акта приймання-передачі газу, не беруться до уваги, оскільки цим пунктом передбачені кінцеві терміни: для покупця - передати акт, а для продавця - повернути акт, однак продавець не позбавлений можливості передати акт раніше, а покупець - повернути акт.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

До того ж, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків і за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно із ст. 233 ГК у разі коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому має бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідач у поданому відзиві не просить зменшити штрафні санкції, а лише посилається на п. 3 ст. 83 ГПК України, яка передбачає право суду, а не обов'язок, на зменшення розміру неустойки, та просить відмовити у позові.

Суд, дослідивши наведене вище, а також матеріали справи, не вбачає у даній справі виняткових випадків для зменшення розміру пені, розмір пені не є значним, а відповідач не навів жодної причини неналежного виконання зобов'язання у строк, встановлений Договором.

Більше того, суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові, а тому жодних підстав для зменшення 3% річних чинним законодавством України не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за Договором, позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення пені та 3% річних, які підлягають частковому задоволенню у розмірі 6 563,37 грн. та 1 316,27 грн. відповідно.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київгаз" (01103, місто Київ, вул. Кіквідзе, буд. 4Б, код 03346331) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, місто Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код 20077720) пеню у розмірі 6 563,37 грн., 1 316,27 грн. 3% річних та 1 735,65 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 05.10.2015

Суддя С.О. Турчин