Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" вересня 2015 р. Справа № 906/742/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребенніковій Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - пред. за дов. від 30.08.15р. № 08/9471, дійсна до 31.12.15р.

від відповідача-1: не прибув

від відповідача-2: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго"

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоград-Волинські Шляхи" (м. Новоград-Волинський)

2. Відкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії "Оранта" (м. Київ)

про стягнення 2653,11 грн. збитків

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів 2653,11грн. збитків за пошкоджену залізобетонну електроопору внаслідок вчиненої 17.10.2014р. дорожньо-транспортної пригоди по вул. Пархоменко, 124 у м. Новоград-Волинському водієм автомобіля МАЗ - 551605-280, н.з. АМ 7444 ВА, належного на праві власності ТОВ "Новоград-Волинські шляхи". Оскільки збитки складають суму 3496, 80 грн., з них відповідачем-2 частково відшкодовано 843,69 грн., до стягнення заявлена невідшкодована сума збитків.

В якості правових підстав позову позивач визначив ст.ст. 22,28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 1172,ч. 5 ст. 1187 ЦК України.

Ухвалою від 21.05.15р. господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовки справи до розгляду, відповідно до ст. ст. 64-65 ГПК України.

До початку розгляду справи позивачем не подано заяву про зміну предмету та підстави позову, відповідачами не подано зустрічного позову, відповідно.

Позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідачі визнали лише прямі витрати позивача в сумі 1 768,00 грн. та приймаючи до уваги, що страховиком вже сплачене страхове відшкодування в сумі 843,69 грн., відшкодуванню підлягають збитки в сумі 924,31 грн. Відповідач-2 позов в частині відшкодування збитків позивачу в сумі 924,31 грн. визнає.

Оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України, господарський суд створив сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в засіданні суду 30.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення про часткове задоволення позову.

Господарський суд, заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Новоград-Волинські шляхи" ( відповідач -1) укладено із ВАТ Національною акціонерною страховою компанією "Оранта" ( відповідач -2) договір страхування у формі полісу №АІ/1953321 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії з 16.10.2014р. до 15.10.2015р. із страховою сумою на одного потерпілого:

- за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю - 100 000, 00 грн.;

- за шкоду, заподіяну майну - 50 000, 00 грн.

Забезпечений транспортний засіб - марки МАЗ - 551605-280; 2008 р.в. номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 15).

17.10.2014р. о 18:30 год. по вул. Пархоменка, 124 в м. Новоград-Волинському водієм автомобіля МАЗ -551605-280 н.з. АМ 7444 ВА, належного на праві власності ТОВ "Новоград-Волинські шляхи", ОСОБА_2 було вчинено дорожньо-транспортну пригоду, оскільки при зустрічному роз'їзді, не дотримався безпечного інтервалу, у зв'язку із чим здійснив наїзд на перешкоду у вигляді опори лінії електропередач.

Оформлення ДТП протоколом про адміністративне правопорушення серії АБ 194336 відбулося 18.10.14р. за участю водія відповідача -1 ОСОБА_2 ( а. с. 101-102).

20 жовтня 2014року ТОВ "Новоград-Волинські шляхи" ( відповідач -1) як страхувальник письмово повідомив ВАТ Національною акціонерною страховою компанією "Оранта" ( відповідач -2) як страховика про дорожньо-транспортну пригоду за участю свого автомобіля, внаслідок якої була пошкоджена опора лінії електропередач по вул. Пархоменка, 124 в м. Новоград-Волинському ( а. с. 164).

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10.11.2014р. гр-на ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а. с. 17, 106).

18 грудня 2014р. ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" в особі Новоград-Волинського РЕМ ( позивач) звернулося до ВАТ НАСК "Оранта" ( відповідач -2) із заявою про страхове відшкодування заподіяних збитків в сумі 3496, 80 грн. на підставі наступного переліку документів:

- кошторис виконаних ремонтних робіт;

- довідка про балансову належність пошкодженого майна;

- копія довіреності на ОСОБА_3;

- копія рішення суду від 10.11.2014р.;

- копія протоколу про адміністративне правопорушення від 18.10.2014р. (а.с. 16).

Поданими доказами позивач доводив, що в жовтні 2014р. здійснив ремонтні роботи залізобетонної електроопори № 21, розташованої по вул. Пархоменка , 124 , що належить до повітряної лінії 0,4 кВ від ЗТП 564 (інв. №00172782) по вулиці Борисовій у м. Новоград-Волинському, що відображено у кошторисі приймання виконаних будівельних робіт форми КБ2в (а. с. 11-14).

На дату вчинення ДТП , як доводив позивач, балансова вартість залізобетонної електроопори № 21 становила 843,69 грн. ( а.с. 128). Від її демонтажу 17.10.14р. на склад підприємства оприбутковано лише металобрухт кольоровий від проводу Аб/к у кількості 10 кг вартістю 40 грн. ( а.с. 129-130).

17.12.2014року позивач також звернувся з претензією до ТОВ "Новоград-Волинські шляхи" ( відповідача -1 ) за вих. № 1703 про стягнення збитків у сумі 3496, 80 грн. ( а.с. 28).

ТОВ "Новоград-Волинські шляхи" ( відповідач-1 ) у відповіді на претензію позивача за №74 від 18.12.2014р. вимоги позивача не визнав, посилаючись, зокрема, на те, що відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/1953321 страховиком є ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" ( відповідач -2) (а.с. 28).

ВАТ НАСК "Оранта" (відповідач-2) 10.03.2015р. платіжним дорученням №12068 здійснив страхове відшкодування в сумі 843, 69 грн. (без ПДВ) згідно договору страхування №АІ/1953321 на користь ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" в особі Новоград-Волинського РЕМ (а. с. 29).

16.03.2015р. позивач листом за №344 звернувся до ВАТ НАСК "Оранта" (відповідач-2) з вимогою повідомити підстави відмови у задоволенні решти збитків в сумі 2653, 11 грн. (а. с. 30).

Листом від 17.04.15року за № 09-02-05/5989 ВАТ НАСК "Оранта" (відповідач-2) повідомило позивачу, що розглянувши повторно матеріали справи № 9090 , прийняло рішення доплатити страхове відшкодування у розмірі 924,31 грн. ( 1 768,00 грн. ( "прямі витрати" відповідно до розділу І кошторису виконаних ремонтних робіт) - 843,69 грн. ( сплачене страхове відшкодування). Одночасно відповідач -1 запевнив позивача про сплату страхованого відшкодування у визнаній ним сумі найближчим часом ( а.с. 70).

Як встановлено в ході вирішення спору, відповідач -2 доплату страхового відшкодування позивачу фактично не здійснив.

16.03.15р. позивач також надіслав претензію за №347 ТОВ "Новоград-Волинські шляхи" ( відповідач-1) з вимогою відшкодувати решти збитків в сумі 2653, 11 грн. (а. с. 31). Відповідачем -1 на претензію позивача відповіді не надано.

В травні 2015року позивач звернувся з позовом до відповідачів про стягнення в судовому порядку невідшкодованих збитків в сумі 2653, 11 грн.

В ході судового вирішення спору відповідач -1 визнав позов в частині страхового відшкодування , визначеного відповідачем -2 у страховому акті № ОЦВ-14-9090/2 від 27.03.15р. ( а. с. 76, 81).

Відповідач -2 також визнав позов в частині страхового відшкодування , визначеного у страховому акті № ОЦВ-14-9090/2 від 27.03.15р., оскільки визнав лише прямі витрати позивача в сумі 1768,00 грн. , з яких 1064,00 грн. - вартість деталей, 704,00 грн. - вартість ремонтних робіт . Оскільки 843,69 грн. позивачу вже відшкодовано , за рішенням суду відшкодуванню підлягають збитки в сумі 924,31 грн. ( 84).

Дослідивши всебічно, повно і об'єктивно в сукупності всі обставини справи, відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку позов задовольнити частково до відповідача -2 та відмовити до відповідача -1, виходячи з наступного.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода , завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо) ( постанова ВСУ від 06.11.2013року , № в реєстрі 35667389).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача ( постанова ВСУ від 06.11.2013року , № в реєстрі 35667389).

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм ( постанова ВСУ від 06.11.2013року , № в реєстрі 35667389).

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

В свою чергу, відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 981 ЦК України договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Відповідно до статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, за змістом ст.ст. 988 та ст.1194 ЦК України , у разі настання страхового випадку шкоду потерпілому, насамперед, зобов'язаний відшкодувати страховик у межах страхової виплати ( страхового відшкодування), та лише у разі її недостатності - страхувальник.

В подальшому відносини між страховиком та страхувальником регулюються ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Разом з тим, відшкодування майнової та моральної шкоди , завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , здійснюється за правилами Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ( далі - Закон № 1961).

Закон № 1961 є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( п.2.2 мотивувальної Рішення КСУ від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014р. у справі № 1-6/2014).

Тому, як передбачено у п. 2.1. ст. 2 Закону № 1961, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Позивач, визначаючи Закон № 1961 як правову підставу позову , посилався на ст. ст. ст. 22 та 28 , якими також встановлено обов'язок страховика у разі настання страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовувати у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, майну третьої особи шляхом пошкодження чи фізичного знищення доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху або пошкодження чи фізичного знищення іншого майна потерпілого.

Однак позивачем не враховано, що стаття 22 Закону № 1961 , перш за все, обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну майну потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, покладає на страховика , та , по-друге, оцінку цієї шкоди ( визначення розміру) зобов'язує здійснити у встановленому цим Законом порядку.

Відповідно до викладеного, позов до відповідача -1 є безпідставним, оскільки розмір шкоди визначено позивачем в сумі, що не перевищує страхової виплати (страхового відшкодування) - 50 000,00 грн.

В свою чергу, позов до відповідача -2 суд задовольняє частково, оскільки відповідно до ч. 5 статті 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а судом в ході вирішення спору не встановлені обставини для застосування ч.6 цієї статті. Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. У суду не виникло сумніву щодо добровільності визнання відповідачем -2 прямих витрат позивача в сумі 1768,00 грн. , з яких 1064,00 грн. - вартість деталей та 704,00 грн. - вартість ремонтних робіт, визначених у страховому акті № ОЦВ-14-9090/2 від 27.03.15р., з яких фактично відшкодовану позивачу вже 843,69 грн.

Окрім того, суд виходить з того, що позивач не заперечував того факту, що пошкоджена залізобетонна електроопора № 21, знаходились на смузі відводу автомобільного шляху - дороги по вул. Пархоменка , 124 у м. Новоград-Волинському, та яка була технологічно з'єднана з повітряною лінією 0,4 кВ від ЗТП 564 (інв. №00172782), що починається від вулиці Борисової у м. Новоград-Волинському та простягається вздовж дороги по вул. Пархоменка , 124.

Відповідно до п.1.5 ДБН "Інженерне обладнання споруд, зовнішніх мереж. Визначення розмірів земельних ділянок для об'єктів електричних мереж" ( далі - ДБН В.2.5-16-99) для розташування об'єктів електричних мереж використовуються, за можливістю, ділянки нецінних, непридатних, малопридатних для сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва земель.

Як передбачено у п. 14 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 р. N 209 ( далі - Правила) у разі збігу охоронної зони лінії електропередачі з смугою відводу залізниць, автомобільних шляхів, охоронними зонами трубопроводів, ліній зв'язку, інших об'єктів проведення робіт, пов'язаних з будівництвом та експлуатацією цих об'єктів на збіжних ділянках, здійснюється з урахуванням вимог відповідних нормативних актів.

У п. 18 Правил передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни повинні негайно повідомляти енергопідприємства або місцеві органи виконавчої влади про виявлені обірвані або провислі проводи, пошкоджені опори або небезпеку їх падіння, пошкодження кабелів та інших об'єктів і елементів електричних мереж.

Згідно п. 12 Правил роботи із ліквідації аварій кабельних ліній у межах червоних ліній вулиць і смуг відчуження автодоріг можуть виконуватися без отримання ордера (дозволу) з подальшим повідомленням власника вулично-дорожньої мережі і Державтоінспекції.

Таким чином, за змістом ст.ст. 28 та 31 Закону № 1961, позивач є потерпілою особою, оскільки шкоду його майну , що знаходилось на смузі відводу автомобільного шляху, заподіяно саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , а не інших обставин.

Суд також погоджується із доводами відповідача -2 про те, що до спірних правовідносин, окрім загальних норм ст.ст. 22 та 28 Закону № 1961, підлягає застосуванню ст. 31 цього Закону, яка є спеціальною, оскільки у п. 31.1. встановлює, що р о з м і р ш к о д и, повязаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та і н ш и х м а т е р і а л ь н и х ц і н н о с т е й, в и з н а ч а є т ь с я н а п і д с т а в і аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Отже, що в даному випадку питання визначення обсягу (розміру) шкоди, яка підлягає до відшкодування страховиком має розраховуватися та підтверджуватися доказами, які б відповідали вимогам ст. 31 Закону № 1961.

Однак позивач при визначенні розміру шкоди, повязаної з пошкодженням залізобетонної електроопори № 21 відступив від приписів ст. 31 Закону № 1961, який, як вже судом мотивовано, є спеціальним, та норми якого підлягають застосуванню, а не положення інших актів цивільного законодавства України, а тим паче локальних документів самого підприємства.

Відповідно до ч.2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З врахуванням викладеного та приписів ст. 33 ГПК України, за рішенням суду відшкодуванню позивачу підлягають збитки в сумі 924,31 грн., визнаній відпоідачем-2 , в решті позову - суд відмовляє.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, судовий збір розподіляється між позивачем та відповідачем -2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4-3,4-7, 3,43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. У позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоград-Волинські Шляхи" (с. Майстрів, Новоград-Волинського р-ну) відмовити.

2. Позов до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задовольнити частково.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" ( 10008, Житомирська область, м. Житомир, вул. Пушкіна 32/8 , ) - 924,31 грн. збитків , 636,50 грн. судового збору.

Видати наказ.

4. У позові до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 1928,80 грн. збитків відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.10.15р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - у справу, 2 - позивачу (простою), 3-4 - відповідачам ( рек. з пов.)