ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015 Справа №917/1760/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Груп Кременчук", вул. Валерія Лобановського, буд. 6-А, кімн. 32, м. Запоріжжя, 69006

до Приватного підприємства "СЦ ВОРД", юридична адреса: вул. Жовтнева, буд. 1, кімн. 132, м. Кременчук, Полтавська область, 39600; фактична адреса: вул. Дружби, 12, м. Полтава, 36000

про стягнення суми основного боргу, пені, штрафу, 3% річних, інфляційних нарахувань, процентів за користування грошовими коштами

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не з'явився

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 296-07 від 03.07.2012 у розмірі 114 483,16 грн, з яких: сума основного боргу - 35 269,53 грн; пеня - 5 126,58 грн; 3% річних - 3 412,14 грн; інфляційні - 27 758,92 грн; штраф - 20 176,84 грн; відсотки за користування грошовими коштами - 22 739,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати поставленого товару.

21.10.2015 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Суд задовольнив зазначене клопотання.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав. Ухвала про порушення провадження у справі, надіслана на адресу відповідача, повернулася до суду з відміткою поштового відділення про те, що організація вибула.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наданої позивачем на виконання вимог ухвали суду, Приватне підприємство "СЦ ВОРД", зареєстровано як юридична особа за адресою: вул. Жовтнева, буд. 1, кімн. 132, м. Кременчук, Полтавська область, 39600. Зазначена адреса співпадає з адресою, зазначеною у позовній заяві.

Як роз'яснив Пленум у Постанові Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (п. 3.9.1.), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97 гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Оскільки, необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, і господарський суд повідомив належним чином позивача та відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, тому справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

03.07.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю «МД Груп Кременчук» (далі - позивач) та Приватне підприємство «СЦ ВОРД» (далі - відповідач) уклали Договір поставки №296-07 (а.с. 19-20).

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору постачальник (ТОВ «МД Груп Кременчук») зобов'язувався продати та передати у власність покупця (ПП «СЦ ВОРД») металопрокат (далі по тексту ОСОБА_1), а покупець зобов'язувався оплатити та прийняти ОСОБА_1 від постачальника згідно умов даного договору.

Пунктом 1.2 договору, встановлено, що найменування, одиниці вимірювання, загальна кількість ОСОБА_1 та його ціна передбачаються в Специфікаціях та/або у видаткових накладних.

Пунктом 3.1. договору передбачені наступні умови поставки: ОСОБА_1, вказаний в п. 1.1 цього договору, поставляється партіями на умовах FCA - франко-перевізник (склад Постачальника: м. Кременчук, проїзд Галузевий, 56) відповідно до міжнародних Правил тлумачення термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року. ОСОБА_1 переходить у власність Покупця з моменту виписки Постачальником документів на відвантаження. У випадку виникнення розбіжностей між текстом цього договору та термінологією «Інкотермс», перевага надається тексту цього договору. За домовленістю Сторін, у Специфікаціях або додаткових угодах до Договору на окремі партії ОСОБА_1 можуть бути передбачені інші умови поставки.

На виконання умов договору № 296-07 від 03.07.2012 позивач поставив відповідачу ОСОБА_1 (листа г/к, кутник, труба, квадрат, арматура) на суму 101 045,68 грн. Факт поставки металопродукції підтверджується видатковими накладними: № 3580 від 05.11.2012 на суму 96 403,91 грн; № 3616 від 05.11.2012 на суму 4 641,77 грн.

Відповідачем отримана вказана металопродукція, заперечень, щодо її кількості, асортименту, якості та комплектності не заявлено.

Пунктом 4.4 договору сторони визначили умови оплати металопродукції, відповідно до яких покупець здійснює оплату протягом 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення постачальником рахунку-фактури. Оплата свідчить про згоду покупця із характеристиками товару, вказаними постачальником у рахунку-фактурі. Днем здійснення оплати вважається день зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника (або внесення грошових коштів до каси підприємства). За домовленістю Сторін, ними може бути встановлено інші умови оплати ОСОБА_1, про що Сторони зазначають в Специфікаціях або інших додатках, які укладаються Сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання з оплати поставленого товару за видатковими накладними відповідач належним чином не виконані.

Так, за видатковою накладною № 3580 від 05.11.2012, строк оплати за якою настав 05.11.2012, заборгованість становить 34 789,21 грн, проведена часткова оплата в сумі 61614,70 грн, у тому числі: 10.12.2012 - 18 000,00 грн (призначення платежу: згідно рахунку № 2306 від 30.10.2012); 15.03.2013 41 114,70 грн (повернення майна за накладною № 847 від 15.03.2013); 19.04.2013 2 500,00 грн (призначення платежу: згідно рахунку № 2306 від 30.10.2012).

За видатковою накладною № 3616 від 05.11.2012, строк оплати за якою настав 05.11.2012, заборгованість становить 480,32 грн, проведена часткова оплата в сумі 4161,45 грн, у тому числі: 05.11.2012 - 161,45 грн (переплата за іншими накладними); 27.12.2012 - 4 000,00 грн (призначення платежу: згідно рахунку № 718 від 19.04.2012).

Таким чином, сума основної заборгованості відповідача станом на 07.08.2015 становить 35 269,53 грн.

Зазначену суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань з боку відповідача щодо оплати за поставлену продукцію і позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 35 269,53 грн є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. З ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у випадку невиконання зобов'язань з оплати ОСОБА_1, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від несвоєчасно сплаченої суми.

Окрім штрафу, зазначеного в пункті 7.2 договору, за несвоєчасну оплату вартості ОСОБА_1 Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,2%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення виконання зобов'язання, від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен день прострочення (п.7.3. договору).

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 20 176,84 грн штрафу та 5 126,58 грн пені.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (вказаної правової позиції дотримується Верховний суд України в Постановах №06/5026/1052/2011 від 27.04.2012 р., № 20/246-08 від 09.04.2012 р.).

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на підставі до п. 7.7. договору проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 22 739,15 грн.

Пунктом 7.7. договору встановлено, що у випадку невиконання зобов'язань у термін, зазначений у п. 4.4. договору, до правовідносин між Сторонами застосовуються положення законодавства щодо надання кредиту, як відстрочення оплати за ОСОБА_1 та на таку прострочену суму нараховуються проценти в розмірі 20% річних від дня, коли ОСОБА_1 мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Разом із тим слід зазначити, що передбачені пунктом 7.7 договору проценти як плата за користування чужими грошовими коштами за своєю правовою природою підпадають під визначення неустойки. Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У свою чергу пунктом 7.3 договору сторони вже передбачили нарахування пені в розмірі двох облікових ставок Національного банку України від несплаченої покупцем суми за кожний день прострочення.

Зазначене дає можливість дійти висновку про те, що умовами договору передбачене подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання Замовником, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний суд України в Постановах від 12.12.2011 № 07/238-10 та від 24.12.2013 р. № 8/5025/1402/12.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача стосовно стягнення 22 739,15 грн процентів за користування чужими грошовими коштами є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 3% річних в сумі 3 412,14 грн та 27 758,92 грн інфляційних.

Відповідно до ч. 1 статті 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82-85 ГПК України суд

В И Р І Ш ИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "СЦ ВОРД", юридична адреса: вул. Жовтнева, буд. 1, кімн. 132, м. Кременчук, Полтавська область, 39600; фактична адреса: вул. Дружби, 12, м. Полтава, 36000 (р/р 5011 в ПГРУ «Приватбанк», МФО 331401) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Груп Кременчук", вул. Валерія Лобановського, буд. 6-А, кімн. 32, м. Запоріжжя, 69006 (р/р 701 в ПАТ «Банк «Кредит-Дніпро», МФО 305749) 35269,53 грн основного боргу, 5126,58 грн пені, 3412,14 грн -3% річних, 27758,92 грн інфляційних, 20176,84 грн штрафу, 1834,88 грн судового збору.

Відмовити в позові в частині стягнення 22739,15 грн процентів за користування грошовими коштами.

Суддя Д.М. Сірош