ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.09.15р. Справа № 904/5766/15
За позовом ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариствао "ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. Артема", м. Дніпропетровськ

про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку, індексації заробітної плати, моральної шкоди

Суддя Полєв Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (НОМЕР_1)

- представник ОСОБА_2 за довіреністю від 18.05.2013р.

від відповідача: представник ОСОБА_3 за довіреністю №78 від 18.03.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Громадянин ОСОБА_1, м. Дніпропетровська (далі позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпроважпапірмаш ім. Артема", м. Дніпропетровськ (далі відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку порушенням термінів її виплати, суми середнього заробітку за затримку розрахунку, індексації заробітної плати, моральної шкоди.

Так, позивач просить стягнути:

- 66919,16грн. заборгованості із заробітної плати за період з 01.01.2011р. по 07.08.2014р.

- 46757,01грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати;

- 70797,44грн. середнього заробітку за затримку при звільнення за період з 08.08.2014р. та за станом на день розгляду справи.

- індексації заробітної плати за період з січня 2011р. по серпень 2014р.

- 137716,60грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при звільненні з підприємства відповідача позивачу не сплачено заборгованість по заробітній платі, не проведено остаточний розрахунок в день звільнення тощо.

Відповідач у відзиві за вих. №194 від 11.08.2015р. позовні вимоги визнає частково в розмірі 54632,33 грн. заборгованості із заробітної плати, мотивуючи наявністю рішення КТС боржника щодо стягнення з останнього 12286,83грн. Крім того, відповідач заперечує проти задоволення стягнення середнього заробітку за затримку при звільненні через відсутність вини з боку відповідача з невиплати заробітної плати в зв'язку з арештом розрахункових рахунків. Також, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди оскільки останні не підтверджено відповідними доказами.

03.09.2015р. до суду від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог в частині стягнення 46757,01грн. компенсації втрати частини заробітної плати.

03.09.2015р. до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог в частині стягнення розміру заборгованості із заробітної плати в сумі 12286,83грн. в зв'язку з вирішенням зазначеного спору комісією з трудових спорів боржника.

07.09.2015р. до суду надійшла заява відповідача про застосування строків позовної давності до заявленого до стягнення розміру середнього заробітку за затримку при звільнення.

17.09.2015р. до суду надійшло клопотання позивача про накладення штрафу на відповідача через неподання витребуваних судом доказів.

Строк розгляду справи продовжено до 17.09.2015р.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 03.09.2015р. по 07.09.2015р., з 15.09.2015р. по 17.09.2015р.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 02.02.2010р. прийнятий на роботу на посаду слюсаря по збиранню металоконструкцій 3 розряду у збирально-зварювальний цех відповідача (наказу №18-к від 08.02.2010р.), що підтверджується копією трудової книжки позивача.

05.08.2014р. наказом № 115/к позивача звільнено із займаної посади згідно зі статтею 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за власним бажанням.

02.07.2015р. позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення 66919,16грн. заборгованості із заробітної плати за період з 01.01.2011р. по 07.08.2014р., 46757,01грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати; 70797,44грн. середнього заробітку за затримку при звільнення за період з 08.08.2014р., індексації заробітної плати за період з січня 2011р. по серпень 2014р., 137716,60грн. моральної шкоди.

У відповідності до ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Відповідно до ст.12 ГПК України даний спір підвідомчий господарському суду Дніпропетровської області, у зв'язку з порушенням справи про банкрутство відносно ПАТ "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" №904/8661/14.

Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. (п.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон).

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, тощо.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Строки виплати заробітної плати передбачені ст. 115 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України).

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до довідки відповідача №83 від 31.07.2015р. заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 66919,16грн.

Розглянувши матеріали справи, встановлено, що посвідченнями комісії по трудовим спорам №113 від 25.07.2013р., №122 від 29.07.2013р., №187 від 16.05.2014р., №173 від 28.04.2014р., №143 від 22.10.2013р., №135 від 13.09.2013р. боржника вирішено спір та стягнуто на користь позивача 12286,83грн., що крім іншого підтверджується заявою позивача про зменшення розміру позовних вимог.

За поясненнями сторін, зазначені посвідчення перебувають на виконанні в АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

Відповідачем не подано доказів виплати заборгованості із заробітної плати позивачу та наявності станом на день розгляду справи іншого невирішеного спору щодо суми заборгованості.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за період з січня 2011р. по серпень 2014р. задовольнити частково в розмірі 54632,33грн., а в решті вимог в розмірі 12286,83грн. відмовити, з огляду на наявність вирішеного спору згідно посвідчень КТС боржника.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 46757,01грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з січня 2011р. по серпень 2014р., а саме січень 2011р. - 1101,44грн., липень 2011р. - 648,34грн., серпень 2011р. - 1296,88грн., вересень 2011 - 970,03грн., жовтень 2011р. - 1012,16грн., листопад 2011р. - 748,97грн., грудень 2011р. - 962,73грн., квітень 2012р. - 1345,76грн., травень 2012р. - 1251, 04грн., червень 2012р. - 2463,71грн., липень 2012р. - 1657,12грн., вересень 2012р. - 2150,68грн., грудень 2012р. - 1378,80грн., січень 2013р. - 2095,19грн., лютий 2013р. - 2083,23грн., травень 2013р. - 1796,87грн., червень 2013р. - 2138,84грн., липень 2013р. - 1145,78грн., серпень 2013р. - 1075,79грн., жовтень 2013р. - 1874,10грн., грудень 2013р. - 1276,49грн., січень 2014р. - 1321,68грн., лютий 2014р. - 1961,51грн., березень 2014р. - 1393,30грн., квітень 2014р. - 1866грн., травень 2014р. - 1652,57грн., червень 2014р. - 1283,90грн., липень 2014р. - 2440,05грн., серпень 2014р. - 4364,05грн.

Розглянувши зазначені вимоги встановлено наступне.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що у разі, коли величина індексу споживчих цін (індекс інфляції) перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, проводиться індексація грошових доходів населення. Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.

Крім того, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів, у т.ч. заробітної плати, у випадку порушення встановлених строків її виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки виплати на один і більше календарних місяців. Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у звязку з порушенням термінів її виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159. Відповідно до зазначених нормативно-правових актів сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів), на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до заяви відповідача від 03.09.2015р. зазначені вимоги позивача визнано у повному обсягу.

З огляду на викладене, перевіривши розрахунок позивача, суд вважає правомірним нарахування позивачем компенсації заробітної плати з січня 2011 року по серпень 2014р. в розмірі 46757,01грн. у відповідності до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Також, позивач просить стягнути з відповідача 70797,44грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 08.08.2014р. по 30.06.2015р. та за станом на день винесення рішення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верхового Суду України №13 від 24.12.1999р. установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, нарахування виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за час затримки працівникові всіх належних йому сум, проводиться у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з відомостями про застраховану особу №267 від 11.02.2015р., виданою УПФУ в АНД районі м. Дніпропетровська заробітна плата позивача за 2 місяця, що передувала звільненню складає: червень 2014р. - 4186,32грн., липень 2014р. - 5364,13грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Оскільки компенсація втрати частини заробітку у зв'язку із її несвоєчасною виплатою також входить до складу заробітної плати, до зазначених сум додано суму компенсації за червень 2014р. - 1283,90грн., липень 20014р. - 2440,05грн. Кількість робочих днів у червні 2014р. - 19, липні 2014р. - 23.

Таким чином середньоденна заробітна плата становить : 5470,22грн. +7804,18грн./42 робочих дні = 316,06грн.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що виплати працівникові повинні проводитись за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому господарський суд вважає за необхідне визначити суму заборгованості станом на 17.09.2015р., яка становить 88813,19грн.

Судом не приймається до уваги заперечення відповідача щодо відсутності з його боку вини з невиплати заробітної плати через накладення арештів на рахунки відповідача державною виконавчою службою з огляду на наступне.

Ухвалою суду від 07.09.2015р. зобов'язано відповідача, крім іншого, надати:

- докази в підтвердження наявності арештів на рахунки банкрута протягом періоду з 2010р. по цей час;

- довідку з переліком відкритих рахунків в банківських установах та перелік арештованих рахунків в банківських установах за період з 2010р. по цей час;

- відомості про рух коштів за рахунком №301 за Планом рахунків бухгалтерського обліку "Готівкові кошти в національній валюті" (каса підприємства) за період з 01.01.2011р. по цей час.

- оригінали постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.201р., постанови АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 22.03.2012р. про арешт коштів боржника; постанови АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 16.10.2012р. про арешт коштів боржника.

Зазначені докази на вимогу суду відповідачем не подано.

З метою всебічного та повного розгляду справи судом, за клопотанням позивача, ухвалою від 07.09.2015р. зобов'язано Амур-Нижньодніпровський Відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції надати інформацію про накладення арештів на кошти та рахунки відповідача в межах виконавчих проваджень за період з 2010р. по цей час та докази їх зняття із зазначенням номерів рахунків та найменувань банківських установ. Додатково надати відповідні постанови державного виконавця. Зобов'язано ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська надати інформаційну довідку про відкриті рахунки відповідача за період з 2010р. по цей час.

Відповідно до довідки ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська №4655/10/04-61-11-01 від 10.09.2015р. за боржником обліковуються відкриті рахунки в наступних банківських установах:

- АТ "УкрСиббанк", МФО 351005 - №7501 - укр. грн. (дата відкриття 10.08.2012р.), 7500 - укр. грн. (дата відкриття 22.09.2011р.), 7500 - дол.США, рос. рубль, євро (дата відкриття 07.10.2011р.).

- ПАТ "А-Банк", МФО 307770 - №2460 - укр. грн. (дата відкриття 26.09.2011р.), 0462 укр.грн. (дата відкриття 26.09.2011р.), 1595 - укр. грн. (дата відкриття 26.09.2011р.)

- АТ "Сбербанк Росії", МФО 320627 - 2359 - укр. грн. (дата відкриття 25.02.2011р.)

- ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299 - 1332 - євро (дата відкриття 06.05.2010р.).

Відповідно до постанови АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 03.10.2011р. на рахунки банкрута накладено арешти, а саме в ПАТ КБ "ПриватБанк", ПАТ "ВіЕйБі Банк", Дніпропетровській філії АТ "Укрексімбанк", АТ "Сбербанк Росії", Дніпропетровської філії ПАТ "Промінвестбанк".

Таким чином з дня звільнення позивача до накладення арешту на рахунки боржника у останнього було достатньо часу для здійснення відповідного розрахунку.

Крім того відповідно до зазначеної постанови від 03.10.2011р. арешти не накладались на рахунки в ПАТ "А-Банк" та АТ "УкрСиббанк".

22.03.2012р. постановою АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ накладено арешт на кошти боржника на рахунках останнього в ПАТ КБ "ПриватБанк", ПАТ "ВіЕйБі Банк", Дніпропетровській філії АТ "Укрексімбанк", АТ "Сбербанк Росії", Дніпропетровської філії ПАТ "Промінвестбанк".

Відповідно до зазначеної постанови від 22.03.2012р. арешти не накладались на рахунки в ПАТ "А-Банк" та АТ "УкрСиббанк".

16.10.2012р. постановою АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ накладено арешт на кошти боржника на рахунках останнього в ПАТ КБ "ПриватБанк", ПАТ "ВіЕйБі Банк", Дніпропетровській філії АТ "Укрексімбанк", АТ "Сбербанк Росії", Дніпропетровської філії ПАТ "Промінвестбанк", ДОД АТ "ОСОБА_4 Аваль", ПАТ "ОСОБА_5 Дніпро", АБ "Укргазбанк", ПАТ "Сведбанк".

06.02.2014р. постановою АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ накладено арешт на кошти боржника на рахунках останнього в ПАТ КБ "ПриватБанк", ПАТ "ВіЕйБі Банк", Дніпропетровській філії АТ "Укрексімбанк", АТ "Сбербанк Росії", Дніпропетровської філії ПАТ "Промінвестбанк", ДОД АТ "ОСОБА_4 Аваль", ПАТ "ОСОБА_5 Дніпро", АБ "Укргазбанк", ПАТ "Сведбанк".

Як вбачається з постанов від 16.10.2012р., 06.02.2014р. ДВС накладено арешти на рахунки боржника АБ "Укргазбанк", ПАТ "Сведбанк", ДОД АТ "ОСОБА_4 Аваль" дані про які відсутні згідно з довідкою ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська №4655/10/04-61-11-01 від 10.09.2015р., що дає достатніх підстав вважати, що боржником здійснювалось відкриття й інших рахунків.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено твердження відповідача про накладення арештів на всі відкриті рахунки боржника протягом всього часу невиплати заборгованості із заробітної плати перед позивачем, що в свою чергу підтверджує можливість відповідача на погашення заборгованості із заробітної плати.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності встановлені ч. 1 ст. 233 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верхового Суду України №13 від 24.12.1999р. непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

З огляду на викладене, у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності до заявленою суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити.

Також, позивач просить стягнути з відповідача індексацію заробітної плати за період з січня 2011р. по серпень 2014р. за розрахунком, що буде надано додатково.

На вимогу суду позивачем не подано розрахунок заявленої до стягнення індексації.

Боржником подано довідку про донарахування індексації заробітної плати в розмірі 391,98грн., проте позивачем не погоджено поданий боржником розрахунок.

Відповідно до ст. 55 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою.

Позивачем не зазначено ні в мотивувальній, а ні в прохальній частинах позовної заяви розмір суми, заявленої до стягнення з відповідача як індексація заробітної плати, не надано розрахунку індексації зазначенням суми заборгованості, періоду та порядку нарахування на наявними матеріалами та поданими відповідачем доказами. Контррозрахунок відповідача позивачем не погоджено.

Суд позбавлений можливості здійснити перевірку здійсненого відповідачем розрахунку індексації заробітної плати за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення індексації заробітної плати підлягають відхиленню.

Також позивач просить стягнути з відповідача моральної шкоди в розмірі 137716,60грн.

Відповідно до пояснень позивача відповідач завдав йому моральної шкоди, оскільки йому завдано моральних страждань, які полягають в зниженні матеріального стану сім'ї, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації свого життя, утримання дружини ОСОБА_6, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та утримання неповнолітніх дітей.

Розглянувши зазначені вимоги позивача, встановлено наступне.

За змістом ст.124 Конституції України позивач має право звернутися з такими вимогами до суду.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі-ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права";

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. (ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що позивачем не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди, суд вважає за необхідне у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.

Також, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання позивача по накладення штрафу на відповідача за невиконання ухвал суду відмовити через відсутність достатніх підстав для його задоволення згідно з п. 5 ст. 83 ГПК України.

Стосовно клопотання позивача про продовження строку розгляду справи слід зазначити, що ст. 69 ГПК України передбачено вирішення судом спору у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви та у виняткових випадках за клопотанням сторони, суд може продовжити зазначений строк, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи те, строк розгляду спору спливає 17.09.2015р. (з урахуванням продовження зазначеного строку ухвалою суду від 13.08.2015р.), а продовження розгляду справи на більш тривали строк не передбачено ГПК України, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання позивача відмовити.

Крім того, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 49 ГПК України сплату судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1902,03грн. в дохід держбюджету.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 47, 95, 115-117, 238 КЗпП, ст.ст.4-1, 12, 32-34, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 2, 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ПАТ "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" від 07.09.2015р. про застосування строку позовної давності відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 17.09.2015р. про продовження строку розгляду спору відмовити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" (49034, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 98, ) на користь ОСОБА_1 (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, б. 46, кв. 12, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованості із заробітної плати за період з січня 2011р. по серпень 2014р. задовольнити частково в розмірі 54632,33грн., середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 08.08.2014р. по 17.09.2015р. в розмірі 88813,19грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 46757,01грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" (49034, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 98, ) на користь державного бюджету (одержувач - управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, , р/р 3005, банк одержувача ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001, судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1902,03грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено та підписано 22.09.2015р.

Суддя ОСОБА_7