ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Справа № 915/1477/14

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6.

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль, 54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний узвіз, буд. 18.

про: стягнення 24 528 138,93 грн.

Суддя Ткаченко О.В.

За участю представників сторін

від позивача: представник не з'явився.

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №09-01/46 від 03.06.2015.

ПАТ НАК Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по договору купівлі-продажу природного газу № 13/2480-ТЕ-22 від 28.12.2012р. в сумі 24 528 138,93 грн., з яких 17 906 878,21 грн. основного боргу, 3 186 153,82 грн. пені, 962 046,33 грн. 3 % річних, 2473060,57 грн. інфляційних.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2014 позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль на користь ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 3% річних в сумі 469 475,87 грн., інфляційні в сумі 2 315 264,82 грн., пеню в сумі 1166522,44 грн., 64658,15 грн. судового збору, в частині стягнення 17750219,21 грн. боргу провадження у справі припинено, в іншій частині позову відмовлено.

Зазначеним рішенням у справі було встановлено, що в процесі розгляду справи в рахунок погашення заборгованості за природний газ за 2013р. відповідач платіжним дорученням від 15.10.2014р. № 3 на рахунок позивача перерахував 17 750 219,21 грн., у звязку з чим судом було припинено провадження у справі в частині стягнення 17750219,21 грн. боргу на підставі п. 1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 року апеляційну скаргу ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України було залишено без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2014р. по справі № 915/1477/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2015 касаційну скаргу ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України було задоволено частково, рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2014 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 року у справі № 915/1477/14 скасовано в частині стягнення з ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль на користь ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 3% річних в сумі 469 475,87 грн., інфляційних в сумі 2 315 264,82 грн., пеню в сумі 1166522,44 грн., 64658,15 грн. судового збору та в частині відмови у позові про стягнення 2019631,38 грн. пені, 492570,46 грн. 3% річних, 157795,75 грн. інфляційних втрат.

Справу № 915/1477/14 в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області в іншому складі суду.

В іншій частині рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 року у справі № 915/1477/14 залишено без змін.

Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 915/1477/14 від 07.08.2015 № 254 головуючим у справі призначено суддю Ткаченко О.В.

Ухвалою суду від 10.08.2015 суддею Ткаченком О.В. справу було прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено на 01.09.2015 о 10:40.

У судовому засіданні 01.09.2015 було оголошено перерву до 22.09.2015 о 10:00.

У судовому засіданні 22.09.2015 було оголошено перерву до 06.10.2015 о 10:00.

Відповідач у відповідності до наданих відзиву та доповнень до відзиву проти позову заперечує в повному обсязі, вказуючи, що уклавши договір №574/30 про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ. При цьому розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку і строки, передбачені договором №574/30 про організацію взаєморозрахунків, за положеннями постанови Кабінету міністрів України від 29.01.2014 № 30 «Деякі питання надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування».

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначивши, що:

- По-перше, посилання на затримки в оформленні актів приймання-передачі газу не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності, оскільки п. 6.1 договору не повязує обовязок оплатити отриманий газ з їх підписанням. Наявність актів є обовязковою лише для проведення остаточного розрахунку, який включає можливі розбіжності та коригування.

- По-друге, не нараховуються штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати на суму платежу, здійснену на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, з моменту укладення даного договору і до здійснення фактичного платежу. При цьому відповідач вважає правомірним нарахування поза межами дії договору про взаєморозрахунки пені, 3 % річних, інфляційних втрат, а звільнення від відповідальності вважає правомірним лише відносно оплати, здійсненої у порядку та строки, встановлені договором про організацію взаєморозрахунків. З огляду на наведене позивач звертає увагу, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат ним здійснено з 14.02.2013 року по 31.07.2014 року, тобто до моменту укладення договору № 574/30 від 03.10.2014 про організацію взаєморозрахунків.

У судовому засіданні 07.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

встановив:

28.12.2012 року між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/2480-ТЕ-22.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2013р. природний газ, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору. Газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Пунктом 3.4 договору визначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 4.1 договору, кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010р. № 288 Про затвердження ОСОБА_1 визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо субєкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії по категоріям споживачів, зареєстрованих в Мінюсті 11.08.2010р. за № 671/17966.

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання договору позивач передав у власність відповідача протягом січня - квітня, жовтня - грудня 2013 року імпортований природний газ на загальну суму 44179116,35 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання передачі природного газу.

Позивач, звернувшись 16.09.2014 до суду з позовом, вказав, що відповідач в повному обсязі за поставлений природний газ не розрахувався, у звязку з чим станом на 31.07.2014р. розмір основного боргу за договором склав 17906878,21 грн.

Матеріали справи містять платіжне доручення від 18.08.2014р. № 8, яке свідчить про оплату відповідачем основної заборгованості за договором в сумі 156659,00 грн. до звернення позивачем із позовом до суду, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Рішенням від 11.11.2014 у справі було встановлено, що в процесі розгляду справи в рахунок погашення заборгованості за природний газ за 2013р. відповідач платіжним дорученням від 15.10.2014р. № 3 на рахунок позивача перерахував 17 750 219,21 грн., у звязку з чим судом було припинено провадження у справі в частині стягнення основного боргу на підставі п. 1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Відповідно до норм ст. ст. 525, 526, 629, ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У звязку з наведеним позивач станом на день розгляду справи нарахував та просить стягнути з відповідача 3186 153,82 грн. пені, 962 046,33 грн. 3 % річних, 2473060,57 грн. інфляційних за період з 14.02.2013 року по 31.07.2014 року.

Крім того, 03.10.2014р. між сторонами у справі був укладений багатосторонній договір № 574/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014р.).

При цьому у відповідності до умов договору № 574/30 від 03.10.2014 про організацію взаєморозрахунків передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору від 28.12.2012 № 13/2480-ТЕ-22 за 2013 рік. Так у відповідності до пункту 12 договору № 574/30 від 03.10.2014 про організацію взаєморозрахунків сторони зобовязались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні; забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування.

На виконання умов зазначеного договору, в рахунок погашення заборгованості за природний газ за 2013р., поставлений згідно договору від 28.12.2012 № 13/2480-ТЕ-22 платіжним дорученням від 15.10.2014р. № 3 на рахунок позивача було перераховано 17750219,21 грн.

З огляду на наведене розрахунок за поставлений у 2013 році природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, а тому строки виконання зобов'язання відповідачем суд вважає дотриманими, а підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та пункту 7.2 договору відсутні.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 року.

Згідно із ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 09 жовтня 2015 року.

Суддя О.В. Ткаченко