ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2015 р. Справа № 911/3451/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СПГ Водар

до Приватного підприємства Фірма Базальт

про стягнення 62 543,33грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність №01-01 від 16.01.2015);

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність №66/3 від 07.07.2015)

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю СПГ Водар (далі ТОВ СПГ Водар) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства Фірма Базальт (далі ПП Фірма Базальт) про стягнення 62543,33грн з яких:

- 29551,98грн основна заборгованість за поставлений товар;

- 13536,44грн пеня за період з 11.11.2013 по 22.06.2015;

- 18026,70грн втрати від інфляції за період з листопада 2013 року по травень 2015 року;

- 1428,21грн проценти за період з 11.11.2013 по 22.06.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором підряду № 07-80/13 від 07.08.2013 в частині оплати за виконані роботи у встановлений договором строк (а.с.2-7)

Відповідач у справі ПП Фірма Базальт у відзиві позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними, посилаючись на те, що:

- позивачем не надано суду доказів виконання робіт, оскільки акти виконаних робіт не підписані представником технічного нагляду замовника, тому не можуть бути прийняті генпідрядником ПП Фірма Базальт;

- позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення пені.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі; представник відповідача щодо задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

07.08.2013 між сторонами у справі ТОВ СПГ Водар (далі - субпідрядник) та ПП Фірма Базальт (далі генпідрядник) укладено договір № 07-08/13 (а.с.12-24, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору субпідрядник зобовязується виконати за завданням генпідрядника за рахунок власних коштів або залучених матеріалів, сил, засобів, техніки і устаткування та здати генпідряднику в установлений даним договором строк комплекс робіт згідно додатку №1 на обєкті у відповідності до проектної документації та діючих нормативних актів (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2.3 договору, генпідрядник зобовязується прийняти якісно виконані роботи та оплатити їх на умовах договору.

Згідно п. 6.1 договору загальна вартість робіт та матеріалів за договором становить з ПДВ 50018,16грн. При цьому, у подальшому додатковою угодою №1 від 02.09.2013 (а.с.27) вартість додаткових робіт визначена у розмірі 42 412,80грн.

Як визначено п. 8.3 договору, оплата фактично виконаних робіт, здійснюється генпідрядником щомісячно у строк 10 робочих днів з моменту прийняття генпідрядником виконаних робіт.

Пунктом 8.6 договору визначено, що остаточне перерахування коштів здійснюється після належного виконання повного обсягу робіт у строк 10 робочих днів з моменту підписання фінального акту виконаних робіт по договору у цілому, включаючи усунення виявлених під час приймання робіт недоліків.

Відповідно до п. 17.1 договору, субпідрядник щомісячно здає генпідряднику роботи, виконані за актом прийняття виконаних робіт за формою КБ-2в і КБ-3; субпідрядник надає на розгляд генпідряднику оформлені акти приймання-передачі виконаних робіт в 3-х примірниках у термін не пізніше 27-го числа звітного місяця. Як визначено відповідним пунктом договору, акти приймання-передачі виконаних робіт повинні бути підписані представником технічного нагляду замовника в частині обсягів та якості робіт; акти виконаних робіт, що не підписані представником технічного нагляду замовника до розгляду генпідрядником не приймаються.

Згідно п.17.6 договору, результат всіх виконаних робіт по договору у цілому приймається в загальному порядку, шляхом складання фінального акту приймання виконаних робіт.

Як встановлено п.23.1 договору, він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачем виконані роботи за договором на загальну суму 79 551,98грн, про що складено акти приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року: №31/10-13-1 на суму 42 412,80грн (а.с.29); №31/10-13 на суму 37 139,18грн (а.с.30).

Крім того, на виконання п. 17.6 договору сторонами підписано фінальний акт №10/13 (а.с.116), відповідно до якого загальна вартість робіт, що підлягає оплаті на день підписання фінального акту, становить 79 551,98грн.

Як вказано позивачем у позовній заяві, виконані роботи оплачені відповідачем у розмірі 50 000,00грн, що сторонами під час розгляду справи не заперечувалось.

Як вбачається з декларації про готовність обєкта до експлуатації (а.с.31-37), обєкт будівництва, на якому позивачем проводились роботи, 19.12.2013 введено в експлуатацію.

Позивач звертався до відповідача з претензією №05-08 від 05.08.2014 про сплату заборгованості, в т.ч. за договором №07-08/13 від 07.08.2013, яка отримана відповідачем 19.08.2014, що підтверджується копіями опису вкладення та повідомлення про вручення поштового відправлення №474 (а.с.40).

Проте, відповідачем вказана претензія залишилась без відповіді, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи шляхом надання доказів зворотного.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обовязку щодо оплати виконаних за договором робіт, заборгованість за які, як вказує позивач, становить 29551,98грн, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення зазначеного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений договір за своєю правовою природою є договором підряду, у звязку з чим до відносин сторін у справі підлягають застосуванню спеціальні норми, які регулюють підрядні відносини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

В силу ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Враховуючи умови, визначені п.п.8.3, 8.5 договору, остаточні розрахунки за виконані роботи мали бути здійснені відповідачем протягом 10 робочих днів з моменту підписання фінального акту.

Таким чином, враховуючи, що акти були підписані сторонами 31.10.2013, а фінальний акт не має дати підписання, проте його складено за жовтень 2013 року останнім днем строку виконання зобовязання з оплати є 14.11.2013, а саме десятий робочий день з моменту підписання фінального акта.

Відповідачем не у повному обсязі виконані взяті на себе зобовязання з оплати прийнятих робіт, хоча строк виконання такого зобовязання настав; заборгованість за виконані роботи складає 29 551,98грн.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи порушення відповідачем строків виконання зобовязання, вимоги про стягнення заборгованості за виконі роботи у розмірі 29 551,98грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судом відхилені посилання відповідача на те, що сторонами не складені форми КБ-2в та їх не підписано представником технічного нагляду замовника.

Так, за умовами договору, акти виконаних робіт, що не підписані представником технічного нагляду замовника до розгляду генпідрядником не приймаються (п.17.1 договору).

Однак, відповідні роботи прийняті без зауважень відповідачем про що свідчать надані акти та фінальний акт, що є підставою стверджувати, що сторонами у подальшому за взаємною згодою змінено порядок прийняття робіт, що є допустимим.

Так. ст.654 ЦК України визначено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, зміни до договору сторони мали здійснити у письмовій формі.

Разом з тим в силу ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

У даному випадку наявність згоди сторін на зміну порядку приймання робіт, вказаних у актах, підтверджується їх діями підписанням актів у іншому порядку.

Крім того, позивачем заявлено вимог про стягнення 1428,21грн процентів та 18 026,70грн втрат від інфляції

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача процентів та втрат від інфляції, нарахованих на заборгованість, суд вважає частково обґрунтованими, з огляду на те, що позивачем невірно визначено дату початку періоду прострочення виконання зобовязань за договором.

Так, зобовязання можна вважати простроченим лише з наступного дня за останнім днем строку, встановленим для оплати умовами договору, після спливу 10 робочих днів з моменту підписання актів.

Таким чином, за розрахунком суду, розмір процентів становить за період з 15.11.2013 (останній день виконання зобовязань за актом є 14.11.2013) по 26.06.2015 (заявлено у розрахунку) на заборгованість у розмірі 29551,980грн 1420,92грн;

Отже, вимоги про стягнення процентів підлягають задоволенню у розмірі 1420,92грн; у задоволенні вимог про стягнення 7,29грн процентів суд відмовляє.

Розмір втрат від інфляції, за розрахунком суду, за заявлений позивачем період - листопад 2013 року - травень 2015 року на заборгованість у сумі 29551,98грн складає 22518,61грн.

Проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, вимоги про стягнення втрат від інфляції підлягають задоволенню у розмірі 18 026,70грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 13 536,44грн пені за період з 11.11.2013 по 22.06.2015.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 21.7 договору, у разі прострочення оплати генпідрядником виконаних субпідрядником робіт, генпідрядник сплачує субпідряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Отже, договором за згодою сторін встановлена відповідальність відповідного типу за порушення строків оплати.

Разом з тим, заявлені вимоги не підлягають задоволенню у відповідній частині з наступних підстав.

Вимоги про стягнення пені за період з 11.11.2013 по 14.11.2013 є необґрунтованими, оскільки у цей період, зважаючи на встановлення строку оплати 10робочих днів, зобовязання з оплати робіт за казаними актами ще не було прострочено.

В силу ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки договором сторонами не змінено відповідне загальне правило щодо припинення нарахування штрафних санкцій, нарахування пені за порушення строків оплати робіт за відповідними актами припинилось 14.05.2014 (після сливу шести місяців з останнього дня коли зобовязання мало бути виконано).

Таким чином, нарахування пені у період з 15.05.2014 по 22.06.2015 є необґрунтованим та вимоги про стягнення пені за відповідний період є такими, що не підлягають задоволенню.

Нарахування пені за період з 15.11.2013 по 14.05.2014 є обґрунтованим, однак, вимоги у відповідній частині задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як визначено чч. 3-5 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У даній справі відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

В запереченнях на відзив позивач посилається на те, що початок перебігу строку позовної давності починається з листопада 2014 року, а саме зі звернення позивача до Агенції Судових експертиз про проведення економічного дослідження.

Між тим, такі твердження позивача є хибними.

Так, в силу ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Доказів наявності обставини, які є підставою для переривання перебігу позовної давності, про які йдеться у ст. 264 ЦК України, позивачем суду не надано.

Таким чином, строк позовної давності за вимогами про стягнення пені за період з 15.11.2013 по 14.05.2014 сплив ще у травні 2015 року, тобто до звернення до суду з даним позовом.

За таким обставин, у задоволенні вимог про стягнення пені за період з 11.11.2013 по 22.06.2015 у розмірі 13 536,44грн суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме пропорційно розміру задоволених вимог, що складає 1431,36грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства Фірма Базальт на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СПГ Водар 29 551,98грн основної заборгованості, 18 026,70грн втрат від інфляції, 1420,92грн процентів, а також 1431,36грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 7,29грн процентів, 13 536,44грн пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.10.2015

Суддя Ейвазова А.Р.