РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015Справа № 910/17305/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» Білої Ірини Володимирівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА АРХІВНА КОМПАНІЯ - АРХІВ»

про стягнення 164 880, 00 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Пріцак І.Є. за довіреністю № 65 від 01.09.2015 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» Білої Ірини Володимирівни (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА АРХІВНА КОМПАНІЯ - АРХІВ» (далі - відповідач) про стягнення 164 880, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору він здійснив попередню оплату за послуги по зберіганню документів, проте визначені умовами Договору послуги відповідачем надані не були, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.07.2015 р. порушено провадження у справі № 910/17305/15, її розгляд призначено на 04.08.2015 р.

04.08.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.08.2015 р. в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк вирішення спору у справі № 910/17305/15 на п'ятнадцять днів, згідно зі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 08.09.2015 р.

08.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові письмові пояснення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 22.09.2015 р.

Представник відповідача в судове засідання 22.09.2015 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 22.09.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2015 р. позивач (замовник) та відповідач (виконавець) уклали Договір № 10742 про надання комплексу послуг по зберіганню документів, відповідно до п. 1.1. якого Виконавець зобов'язується надавати Замовнику Послуги, визначені п. 1.2. цього Договору (надалі - Послуги), а Замовник зобов'язується приймати Послуги та оплачувати їх на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що під Послугами Сторони розуміють:

1.2.1. Прийом, обробка та транспортування Виконавцем Документів Замовника до приміщень Виконавця, призначених для зберігання Документів;

1.2.2. Зберігання Документів Замовника у приміщенні (приміщеннях) Виконавця, призначених для зберігання, які розташовані по вулиці Нова, буд 23, в селі Блиставиця, Бородянського району, Київської області;

1.2.3. Забороняється перевезення документів без письмового погодження з Замовником у термін до 3-х робочих днів, крім випадків коли в приміщенні створена аварійна ситуація в результаті якої документи можуть бути знищені або пошкоджені;

1.2.4. Доставка Замовнику первинних примірників Документів, що перебувають на зберіганні у Виконавця, чи їх копій в офіс замовника чи в інше місце, визначене Замовником;

1.2.5. Передача Замовнику первинних примірників Документів, що перебувають на зберіганні у Виконавця, після закінчення терміну дії цього Договору, або у зв'язку з достроковим припиненням терміну дії цього Договору.

Пунктом 3.1. Договору сторони визначили порядок надання Послуги, визначеної п. 1.2.1. цього Договору:

3.1.1. З метою організації прийому Документів Замовник надає Виконавцю письмову заявку з зазначенням бажаного строку передачі Документів на зберігання, орієнтовного обсягу Документів (обсяг Документів визначається кількістю Коробів), адресу, за якою знаходяться Документи.

3.1.2. Протягом 2-х календарних днів з моменту отримання Виконавцем заявки, зазначеної в п. 3.1.1. цього Договору, Виконавець направляє працівників Виконавця за адресою знаходження Документів з метою здійснення опису та упорядкування або забору Документів.

3.1.2. В день завершення упорядкування Документів, але не пізніше одного місяця, Виконавець надає Замовнику Акт приймання-передачі Документів, в якому вказують назву та кількість Документів, номер Коробу, в яких розміщені Документи, кількість Коробів, що передаються згідно з Актом приймання-передачі.

Пунктом 3.2. Договору сторони визначили порядок надання послуги, визначеної п. 1.2.3. цього Договору:

3.2.1. Замовник надає заявку в письмовому вигляді Виконавцю з зазначенням переліку документів, які необхідні Замовнику у вигляді перших примірників чи їх копій. Замовник визначає в заявці бажані дату, час та місце отримання Документів.

3.2.2. Виконавець, дотримуючись умов конфіденційності щодо інформації, що знаходиться в Документах, здійснює доставку Документів, перелік яких визначено відповідною заявкою.

3.2.3. Факт передачі Документів від Виконавця Замовнику в рамках надання Виконавцем послуги, визначеної п. 1.2.3. цього Договору, стверджується Актом тимчасової передачі Документів.

3.2.4. Про необхідність повернення Документів до приміщення для зберігання Документів Замовник повідомляє Виконавця по телефону, факсом чи електронною поштою. Номер телефону, факсу, електронної пошти Виконавця зазначаються в цьому Договорі.

3.2.5. Після отримання повідомлення Замовника згідно п. 3.2.4. цього Договору, Виконавець забезпечує отримання та передачу Документів (коробів з Документами) до приміщення для зберігання Документів згідно Акту прийому-передачі.

Пунктом 3.3. Договору сторони визначили порядок надання послуги, визначеної п. 1.2.4. цього Договору:

3.3.1. Не пізніше, ніж за 3 (три) робочих дні до моменту припинення терміну дії цього Договору Замовник зобов'язаний повідомити Виконавця про місце (повну адресу), за якою Замовник готовий прийняти Документи у Виконавця, які підлягають поверненню у зв'язку з припиненням дії цього Договору, а також повідомляє посаду, прізвище, ім'я та по-батькові особи, повноваженої на здійснення прийому документів від імені Замовника.

3.3.2. Протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту надання заявки Виконавець забезпечує доставку Документів у місце, визначене Замовником.

3.3.3. Факт передачі Виконавцем Замовнику Документів стверджується Актом повернення Документів.

Згідно з п. п. 4.1., 4.2. Договору Замовник сплачує Виконавцю вартість Послуг на підставі рахунків-фактур, наданих Замовнику Виконавцем. Вартість Послуг наданих Виконавцем Замовнику визначається згідно з тарифами та калькуляцією, які вказані у Додатку №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною. Тарифи на Послуги, які надаються Виконавцем Замовнику, є дійсними протягом всього строку дії цього договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору не пізніше передостаннього робочого дня звітного місяця, в якому Виконавцем надавалася Замовнику хоча б одна з Послуг, визначених п. п. 1.2.1.-1.2.4. цього Договору, Виконавець надає Замовнику два примірники Акту прийому-передачі Послуг.

За умовами п. 5.2. Договору в Акті прийому-передачі Послуг, Виконавцем обов'язково зазначається детальна розшифровка наданих Послуг, яка обчислюється на підставі даних заявки (заявок) Замовника даних Виконавця, що підтверджують факт виконання кожної з заявок Замовника протягом місяця, в якому надавались Послуги.

Замовник зобов'язаний протягом 10 (Десяти) робочих днів з моменту отримання Акту прийому-передачі Послуг, підписати Акт прийому передачі Послуг, скріпити його печаткою Замовника та направити один примірник Акту прийому-передачі Послуг Виконавцю (п. 5.3. Договору).

В силу п. 5.4. Договору у випадку необґрунтованої відмови Замовника щодо підписання Акту прийому-передачі Послуг Виконавець має право припинити надання Послуг, визначених п. 1.2.2-1.2.4. цього Договору письмово попередивши Замовника за 30 (Тридцять) календарних днів та вимагати ж Замовника самостійного вивезення Документів з Приміщення Виконавця.

Для оплати послуг відповідач виставив позивачу рахунок-фактури № 10742 від 20.04.2015 р. на суму 94 320, 00 грн. та № 10742/Х від 20.04.2014 р. на суму 70 560, 00 грн., які позивачем були оплачені на підставі Меморіальних ордерів № 6311 від 21.04.2015 р. та № 6312 від 21.04.2015 р.

25.05.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути перераховані кошти, вказуючи на те, що фактично вони є авансом, проте як умовами Договору не було передбачено здійснення авансових виплат.

Оскільки відповідач вимог позивача в добровільному порядку не виконав, останній вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як зазначалось вище, позивач стверджує, що він оплатив виставлений відповідачем рахунок, здійснивши попередню оплату послуг за Договором, проте як умови щодо необхідності здійснення передоплати останній не містив.

З урахуванням зазначеного, позивач просить стягнути з відповідача суму перерахованих коштів, як отримані ним безпідставно.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що сплачені ним кошти є безпідставно набутими відповідачем, оскільки вони сплачені на підставі укладеного між сторонами Договору, який наразі не припинив свою дію.

Згідно з висновками Верховного Суду України, які викладені в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення за І півріччя 2013 р., за змістом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов'язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

Отже, кошти, отримані як оплата за послуги за договором і набуті за наявності правових підстав для цього не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Враховуючи зазначене, суд визнає безпідставними вимоги про стягнення 164 880, 00 грн.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що останній не позбавлений права у встановленому порядку розірвати укладений між сторонами Договір, після чого вимагати повернення сплачених коштів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено необґрунтованість заявлених позовних вимог, вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.09.2015 р.

Суддя В.С. Ломака