ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.10.15р. Справа № 904/6793/15

За позовом Обслуговуючого кооперативу "Приватних будинків "Барвінківський" (м. Дніпропетровськ)

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпрообленерго" (м. Дніпропетровськ)

про внесення змін в графу 14 (група споживання) у додатку № 4 до договору про постачання електричної енергії № 10675/58-566 від 19.02.2009

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - керівник (виписка з ЄДР, паспорт)

від відповідача: ОСОБА_2 - юрисконсульт відділу (довіреність №145/1001 від

12.05.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Обслуговуючий кооператив "Приватних будинків "Барвінківський" (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК " Дніпрообленерго" (далі - відповідач), в якій просить суд внести зміни в графу 14 (група споживання) у додатку № 4 до договору про постачання електричної енергії № 10675/58-566 від 19.02.2009 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", з "1" групи на "2" групу споживання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні договору віднесення позивача до суб'єктів господарювання (1 групи споживачів) суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки відпуск електроенергії обслуговуючому кооперативу, що розраховується з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим лічильником за електроенергію, яка споживається населенням для власних побутових потреб, здійснюється відповідно до пункту 1.6. Тарифів на електроенергію, що відпускається населенню. При цьому, на звернення позивача щодо внесення змін до умов договору, відповідачем було надано відмову, у зв'язку з ненаданням підтверджуючих документів. В подальшому, у судових засіданнях представником позивача були надані пояснення, в яких він в нормативне обґрунтування своїх позовних вимог посилався на норми статті 652 Цивільного кодексу України, зокрема, на істотну зміну обставин. Так, істотною зміною обставин позивач вважає те, що з моменту укладення договору тариф на електроенергію було збільшено в декілька разів, та, відповідно, на теперішній час існує суттєва різниця між тарифами на споживання електроенергії суб'єктами господарювання та населенням.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 15.09.2015.

У судове засідання 15.09.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Так, у судовому засіданні 15.09.2015 було викладено зміст позовних вимог, представник позивача наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві.

Від відповідача 20.08.2015 надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 54838/15 від 20.08.2015), в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на:

- відсутність підстав, передбачених статями 651 та 652 Цивільного кодексу України, для внесення змін до спірного договору;

- те, що віднесення до 2-го класу споживачів електричної енергії (міське та сільське населення) суперечить вимогам діючого законодавства, а сторонами правомірно зазначено 1-ий клас споживачів електричної енергії (суб'єкт господарювання) у додатку № 4 до договору про постачання електричної енергії.

Так, представником відповідача у судовому засіданні 15.09.2015 було викладено зміст відзиву на позов, у зв'язку з доводами якого він просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 15.09.2015 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 21.09.2015.

Від позивача 17.09.2015 надійшли додаткові пояснення (вх.суду 60978/15 від 17.09.2015), в яких він наводить спростування на доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, та зазначає, що згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ) від 23.04.2012 № 599/20912 "Про затвердження порядку застосування тарифів на електроенергію" позивач по всім ознакам підпадає під визначення, викладене в пункті 2.1.1. Порядку. Крім того, позивач вважає помилковим трактуванням відповідачем норм закону в частині того, що позивач не є власником майна (електроустановок), а також не є населеним пунктом.

У судове засідання 21.09.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Так позивач, виклавши свої додаткові пояснення, наголошував на правомірності його позовних вимог та просив суд задовольнити позовні вимогу у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.09.2015 заперечив проти доводів позивача, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Від відповідача 21.09.2015 надійшло клопотання, в якому він просить суд продовжити строк розгляду справи на 15 днів. Представник позивача не заперечував проти продовження строку розгляду справи.

Ухвалою суду від 21.09.2015 клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору задоволено та продовжено строк розгляду спору по справі на 15 днів, терміном по 15.10.2015 включно.

У судовому засіданні 21.09.2015 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 06.10.2015.

У судове засідання 06.10.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, з підстав, що були ним викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача проти задоволенні позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позов.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.10.2015 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно статті 1 Закону України "Про електроенергетику" споживачі енергії це - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 затверджено Правила користування електричною енергією (далі - Правила).

Ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії).

Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Відповідно до пункту 5.1. Правил договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Так, 19.02.2009 між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (далі - постачальник, відповідач) та Обслуговуючим кооперативом "Приватних будинків "Барвінківський" (далі - споживач, позивач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 10675/58566 (далі - договір) (а.с.27-31), відповідно до розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 5,0 кВт (КВА), величини якої по площах вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Точка (точки) продажу електричної енергії межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію, визначена додатками "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" між постачальником та споживачем, та "Загальна схема електропостачання", які є невід'ємною частиною договору або інша межа обумовлена окремим длодатком до договору.

Під час виконання договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (пункт 2.1. договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2009. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов (пункти 9.8. та 9.8.1. договору).

Доказів розірвання вказаного договору сторонами до матеріалів справи не долучено, крім того, матеріалами справи та представниками позивача та відповідача підтверджується, що вказаний договір на теперішній час діє та виконується сторонами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України та § 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частинами 1 і 2 статті 275 та частиною 6 статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Відповідно до частини 2 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Так, сторонами було підписано додаток № 4 до договору "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", в якому сторонами в графі "Група споживання" була визначена перша група (а.с.36).

У судовому засіданні представником позивача було повідомлено, що в період за дати укладення договору та до теперішнього часу ним здійснюється оплата спожитої електроенергії за підвищеним тарифом, а звернення до відповідача щодо внесення змін до договору в цій частині (зміни групи споживання з першої на другу) були залишені відповідачем без задоволення (а.с.15, 16, 17, 18, 19). У своїх листав позивач та відповідач посилалися на обставини, що були ними також зазначені у позовній заяві та відзиві на позов, відповідно та були зазначені судом в описовій частині рішення.

Так, органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. До основних завдань національної комісії відноситься, зокрема, забезпечення проведення цінової та тарифної політики в електроенергетиці.

Згідно з пунктом 13 Положення про Національну комісію регулювання електроенергетики України (далі - Комісія), затвердженого Указом Президента України від 21.04.1998 № 335/98, яке діяла на час укладення спірного договору, комісія в межах своїх повноважень на основі та на виконання законодавства приймає рішення у вигляді постанов і розпоряджень.

Рішення Комісії, прийняті в межах її повноважень, є обов'язковими для виконання підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, які здійснюють діяльність на оптовому ринку електроенергії, ринках газу, нафти та нафтопродуктів.

Відповідно до Порядку розрахунку роздрібних тарифів на електричну енергію, тарифів на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, тарифів на постачання електричної енергії за регульованим тарифом у разі застосування стимулюючого регулювання, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 900 від 11.07.2013, споживачі електричної енергії розподіляються за двома класами відповідно до встановленого чинним законодавством порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги. Споживачі електричної енергії поділяються на дві групи:

1-а група - субєкти господарювання;

2-а група - міське та сільське населення.

Як вбачається з додатку № 4 до договору, позивач, як споживач який отримує електричну енергію від постачальника в точці продажу електроенергії відноситься до 2 класу напруги.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань), а згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Суд зазначає, що умови договору щодо класу та групи споживсання для даного виду договору є істотними, оскільки без них неможливо встановити конкретний тариф (ціну) на електроенергію для даного виду споживачів.

При цьому, як свідчать матеріали справи та підтверджується поясненнями представників позивача та відповідача, будь-які зміни до умов договору в частині визначення класу та групи позивача не вносились.

За наведених обставин, з урахуванням умов додатку № 4 до договору, обов'язкових для обох сторін, при укладенні договору позивач та відповідач визначили Обслуговуючий кооператив "Приватних будинків "Барвінківський" споживачем електричної енергії "1 групи споживання".

При цьому, відповідач наполягає, що позивач відноситься до першої групи споживачів. Позивач стверджує, що є споживачем, який належить до міського населення, а отже - другої групи споживачів. Вказане і є причиною спору.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм частин 1 та 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При цьому, частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони не могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина 4 статті 652 Цивільного кодексу України).

При цьому, суд приходить до висновку, що позивачем не зазначено обставин, з якими він пов'язує зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, а також не надано доказів, які свідчать про сукупну наявність всіх умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, як підстави для внесення відповідних змін до договору про постачання електричної енергії № 10675/58-566 від 19.02.2009 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", з "1" групи на "2" групу споживання в судовому порядку.

У судових засіданнях представником позивача були надані пояснення, в яких він в нормативне обґрунтування своїх позовних вимог посилався на норми статті 652 Цивільного кодексу України, зокрема, на істотну зміну обставин. Так, істотною зміною обставин позивач вважає те, що з моменту укладення договору тариф на електроенергію було збільшено в декілька разів, та, відповідно, на теперішній час існує суттєва різниця між тарифами на споживання електроенергії суб'єктами господарювання та населенням. А враховуючи те, що позивач вважає, що Обслуговуючий кооператив "Приватних будинків "Барвінківський" підпадає під визначення "населений пункт", то, відповідно, ним безпідставно здійснюється оплата спожитої електроенергії за підвищеним тарифом.

З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Різниця в тарифах для споживачів різних груп споживання, яка виникла з моменту укладення спірного договору, не є істотною зміною обставин, оскільки віднесення до певної групи споживання залежить не від тарифу, а від правового статусу особи-споживача, та підвищення тарифу для першої групи споживачів не може бути підставою для внесення змін до умов договору.

Крім того, судом було враховано, що тарифи на електроенергію, що відпускається населенню, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015 № 220 та зареєстровані в Міністерстві юстиції 02.03.2015 за № 231/26676. Порядок застосування тарифів на електроенергію затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 23.04.2012 № 498 (далі - Порядок). Цей Порядок є обов'язковим до застосування ліцензіатами з постачання електричної енергії за регульованим тарифом при здійсненні постачання електричної енергії населенню та споживачам, прирівняним до населення (пункт 1. Порядку).

У відповідності до пункту 2.1 Порядку до категорії населення належать фізичні особи (громадяни), які споживають електричну енергію для власних побутових потреб у житлових будинках, квартирах (у тому числі квартирах, які розташовані на цокольних поверхах багатоквартирних житлових будинків), гуртожитках; для потреб особистого селянського господарства, присадибних і садових ділянок, дач; для освітлення особистих гаражів та боксів.

Відповідно до статті 380 Цивільного кодексу України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання, а статтею 382 визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Разом з цим, основними положеннями державних будівельних норм України "Будинки і споруди житлових будинків ДБН В.2.2-15-2005", затверджених наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 № 80, встановлено, що нежитлове приміщення є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Отже, використання електричної особами на об'єктах, які не відносяться до житлового фонду не можна віднести до задоволення власних побутових або господарських потреб населення.

У відповідності до загальної схеми електропостачання, що є додатком 10 до договору про постачання електричної енергії, вбачається що постачання електричної енергії відбувається не до житлових приміщень, я це передбачено вищевказаним пунктом, а до офісного приміщення.

Офісне приміщення - будь-яке приміщення (будівля тощо), в якому знаходиться суб'єкт господарювання або його філія, або його структурний підрозділ, або представництво (стаття 1 Закону України "Про захист прав споживачів").

При цьому, в матеріалах справи міститься договір безоплатного користування приміщенням № 15а від 13.02.2009, відповідно до умов якого приміщення передається стороні-2 (позивачу) для використання його в якості офісного приміщення. Використання приміщення для будь-яких інших цілей, вказаних в пункті 1.3 договору, заборонено (пункти 1.3 та п 1.4 договору від 13.02.2009).

Таким чином, в момент укладення договору постачання електричної енергії було спрямоване на забезпечення функціонування офісного приміщення Обслуговуючого кооперативу "Приватних будинків "Барвінківський", а не на забезпечення побутових потреб населення, яке об'єдналось шляхом реєстрації юридичної особи, у зв'язку з чим сторонами було визначено саме 1 групу споживання, отже, саме за тарифами для вказаної групи споживачів позивачем здійснювались розрахунки за спожиту електроенергію у спірному приміщенні в період з 2009 року по 2015 рік.

Отже, судом встановлено, що правові підстави для внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 10675/58-566 від 19.02.2009 відсутні.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про внесення змін в графу 14 (група споживання) у додатку № 4 до договору про постачання електричної енергії № 10675/58-566 від 19.02.2009 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", з "1" групи на "2" групу споживання є необґрунтованими, не доведеними позивачем належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись нормами статтями 1, 2, 4-5, 32, 33, 34, 36, 38, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.10.2015.

Суддя ОСОБА_3