ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. Справа № 911/3784/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПФК Магнум», м. Харків
до товариства з обмеженою відповідальністю «Ве-Газ», Київська обл., с. Баришівка
про стягнення 278 465,06 грн.,
за участю представників:

позивача:ОСОБА_1, довіреність б/н від 16.09.2015 року;
відповідача:не зявився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПФК Магнум» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ве-Газ» (відповідач) про стягнення 260 000,00 грн. попередньої оплати, 876,16 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення попередньої оплати, 6 782,88 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне повернення попередньої оплати, 8 761,64 грн. 30% за користування чужими грошовими коштами, 2 044,38 грн. штрафу у звязку з невиконанням останнім зобовязань з поставки товару за договором поставки №27-15 від 27.04.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.08.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 17.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.09.2015 року розгляд справи було відкладено на 01.10.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 01.10.2015 року не зявився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що незявлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Ве-Газ» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ПФК Магнум» (покупець) було укладено договір поставки №27-15 (договір), згідно умов п. 1.1. якого постачальник зобовязується поставити продукцію вироблену ПАТ «Кременчуцький сталевар ний завод» (м. Кременчук).

Відповідно до п. 1.2. договору, у відповідності з цим договором постачальник зобовязується поставити продукцію в номенклатурі, кількості, строкам та цінам, зазначеним у специфікації (-ях), що є невідємною частиною цього договору, а покупець прийняти продукцію та сплатити за неї грошову суму рівну вартості партії товару.

Згідно п. 3.1. договору, поставка продукції здійснюється на умовах FCA (ПАТ «Кременчуцький сталевар ний завод» (м. Кременчук, вул. Приходька, 141) згідно правил «Інкотермс-2000» автомобільним транспортом покупця, а також на умовах FCA (ст. Крюків-на-Дніпрі) згідно правил «Інкотермс-2000» залізничним транспортом, на протязі 20 днів після отримання письмової заявки на продукцію від покупця, та перерахування коштів на рахунок постачальника, згідно п. 5.1. дійсного договору.

Відповідно до п. 5.1. договору, розрахунки по договору за продукцію, що поставляється у відповідному місяці, покупець здійснює шляхом попереднього перерахування коштів, на рахунок постачальника, в національній валюті, у розмірі 50% вартості продукції згідно виставленого рахунку, решту коштів у розмірі 50% вартості продукції за фактом поставки.

Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2015 року, а в частині розрахунків за поставлений товар до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним договором.

27.04.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Ве-Газ» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ПФК Магнум» (покупець) було підписано специфікацію до договору на суму 21 200 160,00 грн. та відповідачем виставлено рахунок на оплату №7 від 28.04.2015 року на суму 720 000,00 грн.

На виконання умов договору, зокрема п. 5.1., позивач в якості авансу перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 360 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 28.04.2015 року на суму 100 000,00 грн. та платіжним дорученням №5 від 05.05.2015 року на суму 260 000,00 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Таким чином, з урахуванням п. 3.1. договору, відповідач мав поставити товар до 25.05.2015 року включно.

Судом встановлено, що відповідачем на виконання умов договору не поставлено та не передано позивачу товар до 25.05.2015 року включно, натомість 27.05.2015 року відповідачем повернуто 100 000,00 грн. попередньої оплати, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

16.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією №92 від 15.06.2015 року, у якій просив повернути попередній платіж у розмірі 260 000,00 грн., дану претензію останній отримав 26.06.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи.

Проте, відповідач не виконав свої зобовязання перед позивачем з повернення авансу за договором та має заборгованість 260 000,00 грн.

Доказів повернення сплачених позивачем зазначених грошових коштів відповідачем суду не надано.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача сплачених останнім грошових коштів як попередньої оплати в сумі 260 000,00 грн. є обґрунтованими, і тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 876,16 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6 782,88 грн. за несвоєчасне повернення попередньої оплати.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що повернення відповідачем суми попередньої оплати не передбачено умовами договору, тому стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобовязання, а є поверненням сплаченого авансу за невиконані зобовязання з поставки товару у відповідності до положень цивільного кодексу України.

Однак, враховуючи те, що 16.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією №92 від 15.06.2015 року, у якій просив повернути попередній платіж у розмірі 260 000,00 грн., дану претензію останній отримав 26.06.2015 року, суд приходить до висновку, що дії відповідача є порушенням грошового зобовязання, внаслідок чого є підстави для застосування встановленої законом та договором відповідальності.

Враховуючи ч. 2 ст. 530 ЦК України та претензію від 15.06.2015 року №92 останній повинен був повернути попередній платіж у розмірі 260 000,00 грн. у строк до 03.07.2014 року включно.

Суд, здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат встановив, що заявлені позивачем до стягнення розрахунки є арифметично невірними, оскільки позивачем невірно визначена дата порушення відповідачем зобовязання щодо повернення попереднього платежу, у звязку з чим розмір 3% річних за період з 04.07.2015 року по 08.07.2015 року та розмір інфляційних втрат за липень 2015 року відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 6 782,88 грн. та 3% річних у розмірі 876,16 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.4. договору, за прострочення поставки товару постачальник сплачує на користь покупця відсотки за користування грошовими коштами покупця (згідно ч. 3 ст. 693 та ч. 2 ст. 536 ЦК України) у розмірі 30% річних на суму попередньої оплати, з дня, коли товар мав бути переданий, до дня його фактичної передачі покупцеві.

Таким чином, позов в частині стягнення 30% за користування чужими грошовими коштами у розмірі 8 761,64 за період з 28.05.2015 року по 08.07.2015 року на підставі ст. 536 ЦК України, які нараховані позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у звязку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобовязань з поставки товару є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Згідно п. 6.1. договору, за несвоєчасну поставку продукції, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У випадку просрочки поставки товару понад тридцяти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмір сім відсотків від вартості не поставленого в строк товару.

Позивач просить стягнути з відповідача 2 044,38 грн. штрафу.

Загальна сума штрафу складає 18 200,00 грн., яка нарахована судом відповідно до вимог закону та умов договору.

Таким чином, позов в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2 044,38 грн., у звязку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобовязань з поставки товару є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню саме у заявленій позивачем до стягнення сумі.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались позивачем суду в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмета спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані позивачем докази не спростовані та відповідачем протягом розгляду справи не заперечувались.

Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 5 416,12 грн. відповідно до положень статті 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ве-Газ» (07501, Київська обл., смт. Баришівка, вул. Торфяна, буд. 28, код 38679209) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПФК Магнум» (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, 72, код 39527537) 260 000 (двісті шістдесят тисяч) грн. 00 коп. попередньої оплати, 2 044 (дві тисячі сорок чотири) грн. 38 коп. штрафу, 8 761 (вісім тисяч сімсот шістдесят одну) грн. 64 коп. 30% за користування чужими грошовими коштами, 5 416 (пять тисяч чотириста шістнадцять) грн. 12 коп. судового збору.

В іншій частині в позові відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено: 06.10.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак