номер провадження справи 9/85/15-19/131/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015 Справа № 908/2051/15-г

За позовом Прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя (69035, м. Запоріжжя, вул. Маяковського, 1) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 50)

до Приватного підприємця ОСОБА_1 (69114, АДРЕСА_1)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державний вищий навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» (69037, м. Запоріжжя, вул. 40-річчя Радянської України, 43)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Українська державна будівельна корпорація «Укрбуд» (02002, м. Київ-2, вул. М. Раскової, 23

про визнання договору оренди недійсним та зобовязання повернути нежитлове приміщення

Судді Давиденко І.В. (головуюча)

ОСОБА_2

ОСОБА_3

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4 представник за довіреністю № 01/673 від 17.09.15.

Від відповідача: ОСОБА_1, приватний підприємець, ОСОБА_5 представник за Договором про надання правової допомоги № б/н від 29.04.15.

Від прокуратури: ОСОБА_6, посвідчення № 026984 від 01.07.13. (прокуратура м. Запоріжжя)

Від третьої особи-1: не зявився

Від третьої особи-2: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області 30.03.15. звернувся Прокурор Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з позовною заявою до Приватного підприємця ОСОБА_1 про:

- визнання недійсним Договору оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Запорізького будівельного технікуму № 1893/д від 23.03.06., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області та Приватним підприємцем ОСОБА_1, що знаходиться на балансі Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» (Балансоутримувач), яким передано в строкове платне користування нежитлові приміщення одноповерхової будівлі (приміщення № з 1 по 4 включно), загальною площею по внутрішньому обєму 47,4 кв.м;

- зобовязання Приватного підприємця ОСОБА_1 повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Запорізькій області нежитлові приміщення одноповерхової будівлі (приміщення № з 1 по 4 включно), загальною площею по внутрішньому обєму 47,4 кв.м, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40-річчя Радянської України, 43, шляхом їх звільнення, вартість яких визначена згідно із висновком про вартість обєкта оцінки від 31.12.11. на суму 53322,00 грн. без ПДВ.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в звязку з нецільовим використанням орендованого приміщення, на думку прокуратури, Договір оренди має бути визнаний недійсним.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.03.15. порушено провадження у справі № 908/2051/15-г, розгляд справи призначено на 05.05.15. о 12-00.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.05.15. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 28.05.15. о 10-30.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.05.15. колегією суддів: Боєва О.С. (головуюча), ОСОБА_7, ОСОБА_2 справу № 908/2051/15-г прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено на 28.07.15. о 11-00.

Відповідно до ч. 3 ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.10., враховуючи хворобу головуючого судді Боєвої О.С. та закінчення строку розгляду спору, справу № 908/2051/15-г передано на розгляд судді Давиденко І.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 31.07.15. колегією суддів прийнято справу № 908/2051/15-г до свого провадження, розгляд справи призначено на 02.09.15. о 14-10.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.09.15. колегією суддів прийнято справу до свого провадження.

Представник прокуратури в судовому засіданні 02.09.15. підтримав позовні вимоги, просив суд позов Прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання 02.09.15. не зявився, але від відповідача через Відділ документального забезпечення господарського суду 02.09.15. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в звязку з неможливістю відповідача бути присутнім в судовому засіданні.

Від відповідача через Відділ документального забезпечення господарського суду 24.07.15. надійшли письмові пояснення у справі, відповідно до яких Приватний підприємець ОСОБА_1 просить суд застосувати у справі строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи-1 в судовому засіданні 02.09.15. заперечив проти задоволення позовних вимог Прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя та подав письмовий відзив, відповідно до якого третя особа-1 зазначає, що щодо визнання Договору недійсним застосовується загальна позовна давність в три роки.

Представники позивача та третьої особи-2 в судове засідання 02.09.15. не зявились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.09.15. розгляд справи № 908/2051/15-г на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 06.10.15. о 10-00.

Від прокуратури через Відділ документального забезпечення господарського суду 02.10.15. надійшли письмові пояснення у справі, відповідно до яких Прокурор Орджонікідзевського району м. Запоріжжя підтримує свої позовні вимоги та зазначає, що спірне орендоване приміщення використовується не за призначенням, а для здійснення господарської діяльності Приватним підприємцем ОСОБА_1, не повязаної із наданням освітніх, навчальних послуг.

Представник прокуратури в судовому засіданні 06.10.15. підтримав позовні вимоги, просив суд позов Прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні 06.10.15. заперечив проти задоволення позовних вимог Прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.10.15. заперечив проти задоволення позовних вимог Прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя.

Представник третьої особи-1 в судове засідання 06.10.15. не зявився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи-2 в судове засідання 06.10.15. не зявився, але від нього через Відділ документального забезпечення господарського суду 21.09.15. надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без його участі та письмові пояснення, відповідно до яких третя особа-2 зазначає, що Запорізький будівельний коледж, який виступає балансоутримувачем спірного орендованого приміщення, з 2011 року не входить до сфери управління Української державної будівельної корпорації «Укрбуд».

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 908/2051/15-г.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави;

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів держави в суді.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор має повноваження звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів держави.

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

На підставі зазначених положень, Прокурор Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про визнання недійсним Договору оренди та повернення позивачу орендованого майна.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

23.03.06. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (Орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено Договір оренди державного нерухомого майна № 1893/д, що знаходиться на балансі Запорізького будівельного коледжу (Балансоутримувач) (далі Договір оренди).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору встановлено, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування вбудовані нежитлові приміщення одноповерхової будівлі (приміщення № з 1 по 4 включно), загальною площею по внутрішньому об'єму 47,4 кв.м відповідно до плану нежитлових приміщень, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 43, яке знаходиться на балансі Запорізького будівельного коледжу, з метою розміщення шиномонтажної майстерні.

Актом прийому-передачі орендованого нежитлового приміщення від 23.03.06. відповідач прийняв у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області в строкове платне користування нежитлове приміщення по внутрішньому об'єму 47,4 кв.м відповідно до плану нежитлових приміщень, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 43, яке знаходиться на балансі Запорізького будівельного коледжу з метою розміщення шиномонтажної майстерні, вартість якого визначена експертною оцінкою та станом на 31.12.11. становить 53 322,00 грн., належним чином завірена копія якого міститься в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, прокурор вказує на те, що в звязку з нецільовим використанням відповідачем спірного орендованого приміщення, порушуються вимоги норм ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту».

Оцінюючи подані прокуратурою докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги прокурора не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п. 10.1, цей Договір укладений з 23.03.06. по 20.03.07.

Договорами про зміни №№ 2, 4, 6 від 08.05.07., 21.04.10., 26.03.13., термін дії Договору оренди продовжився до 11.03.16. включно.

З матеріалів справи вбачається, що приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 43, належить державі в особі Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.05.09., належним чином завірена копія якого міститься в матеріалах справи.

Актом прийому-передачі орендованого нежитлового приміщення від 23.03.06. відповідач прийняв у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області в строкове платне користування нежитлове приміщення по внутрішньому об'єму 47,4 кв.м відповідно до плану нежитлових приміщень, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 43, яке знаходиться на балансі Запорізького будівельного коледжу з метою розміщення шиномонтажної майстерні, вартість якого визначена експертною оцінкою та станом на 31.12.11. становить 53 322,00 грн., належним чином завірена копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» визначено, що коледж вищий навчальний заклад першого рівня акредитації, у якому здійснюється підготовка фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста (при наявності відповідної ліцензії бакалавра) за кількома спорідненими спеціальностями, має відповідний рівень кадрового матеріально-технічного забезпечення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про освіту» визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про освіту» передбачено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється, зокрема, за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про освіту» визначено, що матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про освіту» визначено, що вища освіта забезпечує фундаментальну наукову, професійну та практичну підготовку, здобуття громадянами освітньо-кваліфікаційних рівнів відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей, удосконалення наукової та професійної підготовки, перепідготовку та підвищення їх кваліфікації.

Держава створює умови громадянам України для реалізації їх права на здобуття вищої освіти.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про вищу освіту» в редакції станом на 24.11.05. визначено, що вищий навчальний заклад діє на підставі власного статуту.

Статутом Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» передбачено, що коледж має право здавати в оренду будівлі, споруди, обладнання відповідно до законодавства.

Крім того, відповідно до зазначеного вище Статуту коледж зобовязаний створювати належні умови для якісної організації навчально-виховного процесу студентів, слухачів та високопродуктивної праці співробітників, забезпечувати дотримання законодавства про працю, правил та норм охорони праці, безпеки праці, соціального страхування, протипожежної безпеки.

Відповідно до ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту» зазначено, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Відповідно до ОСОБА_4 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 03.02.15., основним видом економічної діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.05.09. визначено тип обєкта нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України: авторемонтна майстерня літ. 3.

Як вказує відповідач та встановлено судом, спірне орендоване нежитлове приміщення використовується Приватним підприємецем ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності та отримання прибутку, а саме для розміщення шиномонтажної майстерні.

Шиномонтажна майстерня це майстерня, яка здійснює комплекс послуг, необхідних для підтримання в робочому стані коліс автомобіля.

Авторемонтна майстерня це майстерня, яка може здійснювати капітальний ремонт автомобілів та агрегатів.

Таким чином, зазначені вище поняття мають різне за змістом визначення.

З викладеного вище вбачається, що передане в оренду спірне приміщення використовується відповідачем для здійснення господарської діяльності та отримання прибутку шляхом розміщення шиномонтажної майстерні, що суперечить приписам Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.05.09., яким визначено тип обєкта: авторемонтна майстерня літ. 3.

Таким чином, судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення використовується відповідачем не за призначенням, а саме, для розміщення шиномонтажної майстерні та отримання прибутку, а не як авторемонтна майстерня, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту».

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги Прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в частині визнання використання відповідачем спірного нежитлового приміщення не за призначенням.

Розглянувши в судовому засіданні 06.10.15. клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд задовольняє його, з огляду на наступне:

Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 2 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» вбачається, що за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові в зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» вбачається, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Таким чином, судом встановлено, що перебіг позовної давності почався саме з моменту укладення з боку Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області Договору оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Запорізького будівельного технікуму № 1893/д від 23.03.06.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом, прокурором було пропущено загальний строк позовної давності, протягом якого він мав право звернутися до суду, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Прокуратурою не доведено поважності причин пропуску строку позовної данвості.

Враховуючи вищевикладене, клопотання прокуратури про поновлення строку позовної давності подання позовної заяви не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки друга позовна вимога витікає з першої, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позов Прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області не підлягає задоволенню.

Згідно п. 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» встановлено, що приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі відмови в позові судовий збір стягує з визначеного прокурором позивача.

Слід зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється сума судового збору в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а за подання позову немайнового характеру справляється сума судового збору в сумі 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Судом встановлено, що Прокурором заявлено позовну вимогу про визнання недійсним Договору оренди, сума судового збору за якою складає 1218,00 грн.

Відповідно до п. 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.13. зазначено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Суд зазначає, що вимога про повернення нежитлового приміщення є майновою вимогою, яка має обчислятись з оцінки вартості спірної земельної ділянки.

Оскільки в матеріалах справи міститься висновок про вартість майна, відповідно до якої зазначено, що ринкова вартість обєкта оренди складає 53322,00 грн., сума судового збору за даною вимогою складає 1827,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, прокуратурою заявлено майнову та немайнову вимоги. в звязку з чим, суд стягує з позивача суму судового збору в розмірі 3045,00 грн. в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області відмовити повністю.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 50, ) в дохід Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район), банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, , код бюджетної класифікації 22030001, рахунок № 3007) 3045 (три тисячі сорок п'ять) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після вступу рішення в закону силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.10.15.

Судді І.В. Давиденко (головуюча)

ОСОБА_2

ОСОБА_3