ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.10.15р. Справа № 904/6361/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", (м. Запоріжжя)

до Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, (м. Дніпропетровськ)

про стягнення 45 932,10 грн.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - провідний юрисконсульт (дов. № 36 від 15.04.15р.)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" (далі-позивач) звернулося до господарського суду із позовом до Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради (далі-відповідач) про стягнення 45 932,10 грн.

Сума позову складається з наступних сум: 33 168,35 грн. - основний борг, 6 537,90 грн. - пеня, 339,35 грн. - 3% річних, 5 886,50 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 290-т/04 від 30.08.04р., в частині повного та своєчасного розрахунку за отриману теплову енергію.

04 серпня 2015 року до канцелярії суду від представника відповідача надано заяву, в якій просить продовжити строк розгляду спору по справі № 904/6361/15 на 15 (п'ятнадцять) днів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.15р. продовжено строк вирішення спору по справі № 904/6361/15 з 19.09.15р. по 03.10.15р. включно.

17 вересня 2015 року Комунальне підприємство "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради надало до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки документом, що підтверджує факт надання послуг теплопостачання споживачу є акт приймання-передачі послуг теплопостачання.

Також, відповідач посилається на те, що положення зазначеного договору взагалі не містять посилань на необхідність підписання акту приймання-передачі на підтвердження факту отримання теплової енергії, а під первинним документом, що підтверджує факт її отримання розуміє рахунок-фактуру. Отже, на думку відповідача, таке положення договору суперечить вимогам чинного законодавства. Рахунок-фактура не є первинним документом, що підтверджує фактичне надання послуг або виконання робіт за договором.

Відповідач стверджує, що факт надання відповідачу позивачем послуг теплопостачання може бути підтверджено виключно актом приймання-передачі послуг теплопостачання, оскільки саме цей документ має ознаки первинного, так як саме він фіксує здійснення господарської операції.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували б факт надання послуг теплопостачання відповідачу, а також факт надання послуг теплопостачання відповідачу у визначених у позовній заяві розмірах за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року, у зв'язку з чим вважаємо, що позовні вимоги є необґрунтованими. В свою чергу, необґрунтування позивачем наявності підстав для стягнення основного боргу повністю виключає можливість стягнення пені, 3 % річних та інфляційних.

Представником Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" в судовому засіданні подані заперечення на відзив відповідача, в яких позивач категорично заперечує на твердження відповідача виходячи з наступного.

Пункт 5.3 спірного договору визначає порядок проектування та встановлення засобів обліку теплової енергії і не зобов'язує сторони складати акти про відпуск теплової енергії.

У відповідності до п. 5.4 договору № 290-т/04, дійсно передбачено щомісяця складання сторонами акту про відпуск теплової енергії, але згідно додаткової угоди № 3 від 01.09.2005р. до договору № 290- т/04, в якій сторони виклали п. 5.4 вказаного договору в новій редакції, а саме, дослівно, «Дата зняття споживачем показань приладу обліку -30-31 число поточного місяця. Енергопостачальна організація щомісяця направляє споживачеві рахунок-фактуру про відпустку теплової енергії і витрати хімічно очищеної води на підживлення формою додатка 5.1 до цього договору в термін до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок-фактура є первинним документом, який підтверджує факт здійснення господарської операції.», тобто цією додатковою угодою сторони виключили з договору акти відпуску теплової енергії.

Рахунок-фактура - документ, який відображає виконані робота/послуги та передбачений сторонами і в договорі № П008 від 16.01.2015р., п. 5.5 якого обумовлено, що основним документом для сплати та обліку теплової енергії є рахунок-фактура, який являється первинним документом і підтверджує факт отримання відповідачем теплової енергії.

П. 6.4 договору № 290-т/04 від 30.08.04р, п. 5.6 договору № П008 від 16.01.2015р. визначений порядок розрахунків за теплову енергію, де чітко вказано строк виконання зобов'язання зі сплати теплової енергії, тобто, відповідач зобов'язаний здійснити передплату за 5 днів до початку розрахункового місяця у розмірі 100% від суми заявленої витрати теплової енергії.

П. 3.2.5 додаткової угоди № 3 до договору № 290-Т/04, та п. 5.7 договору № П008 відповідач мав можливість оскаржити виставлений рахунок-фактуру шляхом пред'явлення позивачеві претензії протягом 5- днів з моменту отримання.

Рахунки-фактура за період заборгованості з грудня 2014р по квітень 2015р. вручені відповідачу належним чином, про що свідчить підпис на самому рахунку-фактурі, та відповідачем не оспорювались.

На підтвердження факту отримання теплової енергії та стягнення заборгованості за теплову енергію, позивач надає копію акту звіряння № 63 від 31.07.2015р. стану розрахунків по договорах за спірний період та довідку від 17.09.2015р. про наявність основного боргу станом на 16.09.2015р., в якому відображена сума 2612,75грн. (сплачено відповідачем 31.03.15р - 1600,72 грн. та 31.07.2015р. сума 1012.03 грн. - після подачі позовної заяви), що свідчить про користування відповідачем тепловою енергією та частковою її оплатою.

Позивач зазначає, що рахунки-фактура складені відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та сторонами в договорах визначені як первинні документи, оскільки містять обов'язкові реквізити: назву документа, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, тому викладені заперечення у відзиві відповідача щодо рахунків-фактур необґрунтовані.

З огляду вищевикладеного надання відповідачу послуг теплопостачання підтверджується договорами та додатковою угодою № 3 до договору № 290-т/04, які укладені сторонами та скріплені печатками, рахунками-фактурою які вручені відповідачу належним чином та не оспорювались ним у встановлені договором строки, актом звіряння.

Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, але був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання.

За таких обставин господарський суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому, суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2004 року між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго", як енергопостачальна організація, та Комунальним підприємством "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, як споживач, був укладений договір № 290-т/04.

Згідно п. 1.1. договору, у відповідності з цим договором "Енергопостачальна організація" приймає на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води в необхідних йому об'ємах, а споживач зобов'язується оплатити отриману теплову енергію відповідно до затверджених тарифів у строки та на умовах, обумовлених цим договором.

Додатковою угодою № 3 до договору № 290-т/04 від 30.08.04р., сторони змінили пункти в наступній редакції:

- п. 3.2.5. договору, "письмово оскаржити рахунок-фактури отримання послуг з тепловодопостачання та їх обсяги протягом одного місяця від дати отримання рахунку-фактури. У випадку, якщо споживач не оспорив рахунок-фактуру отримання послуг з тепловодопостачання у встановлений термін, обсяг послуг, зазначений в рахунку-фактурі, вважається отриманим споживачем";

- п. 5.4. договору, дата зняття споживачем показів приладів обліку - 30-31 число поточного місяця. Енергоснабжающая організація щомісяця надсилає споживачу рахунок-фактуру про відпуск теплової енергії і витраті хімічно очищеної води на підживлення за формою додатка № 5.1. до цього договору у строк до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Рахунок-фактура є первинним документом, який підтверджує факт здійснення господарської операції з правом формування у Енергоснабжающей організації доходу і дебіторської заборгованості;

- п. 6.4. договору, Розрахунки за теплову енергію Енергоснабжающая організація здійснює з споживачем в такому порядку:

передоплата за 5 днів до початку розрахункового місяця у розмірі 100% від суми заявленого витрати теплової енергії на розрахунковий місяць згідно додатку № 1 цього договору;

остаточна оплата за вирахуванням передоплати, виробляється в 5-ти денний термін від дати отримання рахунку-фактури на оплату теплової енергії.

Згідно п. 10.1. строк дії цього договору з 01.10.2004р. по 30.09.2006р.

В подальшому 16.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго", як енергопостачальна організація, та Комунальним підприємством "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, як споживач, був переукладений договір купівлі-продажу теплової енергії у вигляді гарячої води № П008.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє по 31.12.20015р. Сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.01.2015р. (п. 9.1. договору).

Згідно п. 1.1. договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання виробляти та безперервно постачати (за винятком нормативно встановлених перерв) споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води в необхідних йому обсягах. Споживач зобов'язується оплачувати отриману теплову енергію за затвердженими тарифами в строки і на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.п. 3.1. - 3.1.2. договору, теплопостачальна організація має право своєчасно та в повному отримувати плату за надані послуги. Вимагати від споживача виконаних умов цього договору і відшкодовування збитків, заподіяних порушеннями, допущеними споживачем під час користування тепловою енергією згідно з актами про порушення.

У відповідності до п. 5.1. договору та додаткової угоди № від 16.03.15р. до договору, річна норма постачання теплової енергії у вигляді гарячої води складає - 121,98 Гкал.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 5.4. договору).

Пунктом 5.5. договору встановлено, що основним документом для сплати та обліку є рахунок-фактура (додаток № 4 до цього договору), який теплопостачальна організація направляє споживачу в строк до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Споживач має право отримувати рахунок-фактуру у теплопостачальної організації 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок-фактура є первинним документом, який підтверджує факт отримання споживачем теплової енергії, з правом формування у теплопостачальної організації прибутку.

Розрахунки за теплову енергію споживач з теплопостачальною організацією здійснює в наступному порядку:

- для споживачів категорії «інші споживачі» - передоплата за 5 днів до початку розрахункового місяця у розмірі 100% від суми заявленої витрати теплової енергії на розрахунковий місяць (згідно додатку № 1 до договору);

- останній розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється в 5-ти денний термін від дати отримання рахунку-фактури за вирахування передоплати (п. 5.6. договору).

Згідно п. 5.13. договору та додаткової угоди № від 16.03.15р. до договору, нормативна орієнтована річна вартість теплової енергії, яка поставляється споживачу, відповідно до тарифів, що діють на момент підписання цієї додаткової угоди, складає - 48 369,95 грн., у т.ч. ПДВ - 8 061,66 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в період з грудня 2014 року по квітень 2015 року включно позивачем надано відповідачу послуги щодо постачання теплової енергії на загальну суму 34 769,07 грн., відповідно до виставлених та належних чином вручених відповідачу рахунків-фактур, а саме:

- рахунок-фактура № 552 від 31.12.2014р. на суму 9 481,27 грн.;

- рахунок-фактура № 58 від 31.01.2015р. на суму 9 667,64 грн.;

- рахунок-фактура № 113 від 28.02.2015р. на суму 8 014,07 грн.;

- рахунок-фактура № 206 від 31.03.2015р. на суму 6 178,09 грн.;

- рахунок-фактура № 270 від 30.04.2015р. на суму 1 428,00 грн.

Згідно п. 2.3.3. договору відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі проводити розрахунки за спожиту теплову енергію в обсягах і в строки, які передбачені розділу договору.

Позивач зазначає, що до теперішнього часу платежі відповідачем в повному обсязі не здійснені, у зв'язку із чим, сума основного боргу відповідача перед позивачем складає у сумі 33 168,35 грн. з урахуванням часткового погашення на суму 1 600,72 грн.

23 червня 2015 року позивачем на адресу відповідача направлений акт звіряння розрахунків за теплову енергію за грудень 2014р. - квітень 2015р. на суму 33 168,35 грн. для проведення звірки, але до теперішнього часу відповідачем акт не підписаний та позивачу не повернутий, однак відповідачем даний акт звіряння розрахунків було отримано про що свідчить штамп про прийняття.

Отже, станом на 17.07.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за отриману теплову енергію складає у сумі 33 168,35 грн.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 33 168,35 грн.

Доказів виконання по оплаті за договором про постачання теплової енергії на загальну суму 33 168,35 грн. на момент розгляду спору відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн).

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Викладене є підставою для задоволення позову в частині стягнення основного боргу у сумі 33 168,35 грн.

Відповідно до п. 6.3.5. договору, у випадку порушення строків розрахунків за теплову енергію - пеня у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми, що належить до оплати за кожен день прострочення платежу до дня повного виконання зобов'язання.

На підставі п. 6.3.5. договору позивач розрахував та заявив до стягнення з відповідача пеню у сумі 6 537,90 грн., згідно розрахунку, який додається до позовної заяви (а.с. 11-12).

За ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

За ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунки позивача судом встановлено, що розрахунок пені відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає задоволенню у сумі 6 537,90 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 5 886,50 грн. та 3% річних у сумі 339,35 грн., згідно розрахунку (а.с. 11 12).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідають вимогам чинного законодавства.

При викладених обставинах вимогу позивача щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 5 886,50 грн. та 3% річних у сумі 339,35 грн. слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Викладене є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 218, 231 Господарського кодексу України, ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст.ст. 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради (49127, м. Дніпропетровськ, вул. Агнії Барто, буд. 19; ) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (юридична адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 20; фактична адреса: 49112, м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, буд. 1; ) - 33 168 (тридцять три тисячі сто шістдесят вісім) грн. 35 коп. - основного боргу, 6 537 (шість тисяч п'ятсот тридцять сім) грн. 90 коп. - пені, 5 886 (п'ять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 50 коп. - інфляційних втрат, 339 (триста тридцять дев'ять) грн. 35 коп. 3% річних, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 12.10.15р.

Суддя ОСОБА_2