ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р.Справа № 916/1244/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.;

при секретарі судового засідання Бендерук Є.О.;

за участю представників сторін:

Від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 02.02.2015 року;

Від відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 16.12.2014 року;

Від третьої особи 1 не зявився;

Від третьої особи 2 - ОСОБА_3, за довіреністю б/н від 01.04.2015 року;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Акціонерний банк ПОРТО-ФРАНКО, в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „АБ „ПОРТО-ФРАНКО ОСОБА_4

на рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2015 року

у справі №916/1244/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства „Акціонерний банк ПОРТО-ФРАНКО, в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „АБ „ПОРТО-ФРАНКО ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю „НОТЛЕКСІНВЕСТ, м. Одеса

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.Дочірнє підприємство „МАККЕНЛІ, м. Одеса

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Блек сі партнерс, м. Одеса

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк ПОРТО-ФРАНКО в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в АБ " ПОРТО-ФРАНКО " ОСОБА_4, м.Одеса звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Нотлексінвест, м. Одеса, в якій просило суд застосувати наслідки недійсності нікчемного договору, реєстровий номер 510, про розірвання (відмову) від Іпотечного договору від 14.03.2014 року, посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28.04.2012 року за реєстровим №1029, повернувши сторін у первісний стан; визначити спосіб виконання рішення суду, встановивши, що зазначене рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у виді заборони на наступний обєкт:

- майнові права, які випливають з Договору купівлі-продажу майнових прав від 03.04.2012 року №5/М, укладеного між Дочірнім підприємством МАККЕНЛІ, м. Одеса та Іпотекодавцем, згідно якого Іпотекодавець за рахунок своїх коштів фінансує, а Дочірнє підприємство МАККЕНЛІ, м. Одеса здійснює будівництво житлового приміщення (квартири) під будівельним № 5 на мансардному поверсі, орієнтувальною загальною площею 31,7 кв. м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вулиця Центральна, будинок № 25, корпус 4.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.03.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Дочірнє підприємство МАККЕНЛІ, м. Одеса.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.05.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю „Блек сі партнерс, м. Одеса.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.06.2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства „Акціонерний банк ПОРТО-ФРАНКО, в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „АБ „ПОРТО-ФРАНКО ОСОБА_4 (ОСОБА_1 ПАТ „АБ „ПОРТО-ФРАНКО) до Товариства з обмеженою відповідальністю „НОТЛЕКСІНВЕСТ, м. Одеса (ОСОБА_1 ТОВ „НОТЛЕКСІНВЕСТ) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину було відмовлено повністю.

Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що не вбачає підстав для застосування при вирішенні спору положень п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги щодо нікчемності спірного правочину і застосування наслідків недійсності цього нікчемного правочину.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ПАТ „АБ „ПОРТО-ФРАНКО звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду України від 24.06.2015 року апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду колегією суддів у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів Діброви Г.І., Журавльова О.О.

У звязку із перебуванням судді - учасника колегії ОСОБА_6 у відпустці проведено автоматичний розподіл суддів по справі, внаслідок якого для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Представники відповідача та третьої особи 2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, підтримуючи доводи, викладені у відзиві та поясненнях щодо апеляційної скарги.

До Одеського апеляційного господарського суду 25.09.2015 року надійшла заява від Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку ПОРТО-ФРАНКО, м. Одеса, в якій позивач просить суд зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю Нотлексінвест, м. Одеса та Дочірнє підприємство МАККЕНЛІ, м. Одеса надати суду інформацію (докази) щодо відчуження третім особам майнових прав на приміщення (квартири) під будівельним № 5 на мансардному поверсі, орієнтувальною загальною площею 31,7 кв. м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вулиця Центральна, будинок 25, корпус 4.

Крім того, 29.09.2015 року від третьої особи 1 надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання чинності судовим рішенням у справі за конституційним поданням Верховного Суду України від 08.07.2015 року № 201-2157/0/8-15 до Конституційного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб положенням ст. 6; ч. 1 ст. 8; ч. 4 ст. 13; ст.ст. 21, 22; ч.ч. 1, 4, 5 ст. 41 Конституції України.

Присутні в судовому засіданні представники сторін заперечували проти задоволення даного клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Судова колегія Одеського апеляційного господарського суду відхиляє клопотання про зупинення провадження у справі № 916/1244/15-г, оскільки розгляд питання про відповідність норм закону Конституції України не є підставою для зупинення провадження у справі, за якою вже прийнято судом першої інстанції рішення, у розумінні норм статті 79 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, у випадку застосування судом норм, які в подальшому можуть бути визнані неконституційними, у сторони є право звернутися до суду з заявою про перегляд справи за нововиявленими обставинами.

Представник третьої особи 1 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та направлення клопотання про зупинення провадження у даній справі. За таких обставин, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком ПОРТО-ФРАНКО, м. Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю Нотлексінвест, м. Одеса було укладено кредитний договір від 20.12.2011 року №573/1-11, відповідно до умов якого банк на умовах цього договору надає Позичальнику кредит у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії з лімітом у сумі 8 285 000 грн. 00коп. на строк з 20.12.2011 року по 19.12.2012 року зі сплатою 20 % річних для здійснення поточної діяльності, а Позичальник зобовязується належним чином використати та повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, комісію у відповідності з умовами договору і тарифами Банку, а також виконати всі інші зобовязання в порядку і строки, визначені Договором.

Додатковими угодами від 23.04.2012 року № 1, від 13.07.2012 року № 2, від 19.07.2012 року № 3, від 24.07.2012 року № 4, від 19.12.2012 року №5, від 17.05.2013 року №6, від 10.06.2013 № 7, від 01.07.2013 року № 8, від 18.11.2013 року № 9, від 30.12.2013 року № 10, від 18.03.2014 року № 11, від 18.06.2014 року №12, від 17.07.2014 року № 13 сторони вносили зміни до кредитного договору від 20.12.2011 року №573/1-11 щодо збільшення суми ліміту відзивної реверсивної лінії, строків виконання зобовязання, порядку та строків сплати процентів за договором.

Для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором від 20.12.2011 року №573/1-11 між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком ПОРТО-ФРАНКО, м. Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю Нотлексінвест, м. Одеса було укладено Іпотечний договір від 28.04.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим № 1029.

Предмет іпотеки за цим договором складається зі всіх майнових прав Дочірнього підприємства МАККЕНЛІ, м. Одеса, які існують на момент укладання договору майнові права, які випливають з договору купівлі-продажу майнових прав від 03.04.2012 року № 5/М, укладеного між Дочірнім підприємством МАККЕНЛІ, м. Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю Нотлексінвест, м. Одеса, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю Нотлексінвест, м. Одеса за рахунок своїх коштів фінансує, а Дочірнє підприємство МАККЕНЛІ, м. Одеса здійснює будівництво нежитлового приміщення під будівельним № 5 на мансардному поверсі, орієнтувальною загальною площею 31, 7 кв.м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вулиця Центральна, будинок під № 25, корпус 4, що стане власністю Товариства з обмеженою відповідальністю Нотлексінвест, м. Одеса після відбудування будинку (пункт 1.2 Іпотечного договору).

14.03.2014 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк ПОРТО-ФРАНКО, м. Одеса та Товариство з обмеженою відповідальністю Нотлексінвест, м.Одеса уклали договір про розірвання (відмову) від Іпотечного договору (реєстровий №510), посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28.04.2012 року за реєстровим №1029.

Зокрема, даним договором від 14.03.2014 року сторони дійшли згоди розірвати (відмовитись) від Іпотечного договору з посиланням на пункт 2 статті 214 Цивільного кодексу України та зазначили, що вони свідчать про відсутність будь-яких претензій один до одного з питань, повязаних з виконанням своїх обовязків за вищезазначеним Іпотечним договором.

16.08.2014 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк ПОРТО-ФРАНКО, м. Одеса (Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ТОП ФІНАНС, м. Київ (Фактор) уклали Договір факторингу № 1, відповідно до якого Клієнт зобовязався передати Фактору, а Фактор прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта на умовах, визначених цим Договором.

02.09.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ТОП ФІНАНС, м. Київ уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю БЛЕК СІ ПАРТНЕРС, м. Одеса Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ТОП ФІНАНС, м. Київ передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю БЛЕК СІ ПАРТНЕРС, м. Одеса приймає на себе Права Вимоги та здійснює оплату грошових коштів на умовах, визначених цим Договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю БЛЕК СІ ПАРТНЕРС, м. Одеса одержує право (замість Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ТОП ФІНАНС, м. Київ) вимагати від Боржників належного виконання зобовязань за Первинними договорами та Договорами забезпечення, набуває усіх прав за основним договором та Договорами забезпечення.

Наказом від 17.11.2014 року №52 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному банку ПОРТО-ФРАНКО, м. Одеса на підставі статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визнано нікчемним договір про розірвання (відмову) від Іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28.04.2012 року за реєстровим №1029.

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк ПОРТО-ФРАНКО в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в АБ " ПОРТО-ФРАНКО " ОСОБА_4, м. Одеса звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Нотлексінвест, м. Одеса за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дочірнє підприємство МАККЕНЛІ, м. Одеса, в якій просило суд застосувати наслідки недійсності нікчемного договору реєстровий номер 510 про розірвання (відмову) від Іпотечного договору від 14.03.2014 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28.04.2012 року за реєстровим №1029, повернувши сторін у первісний стан; визначити спосіб виконання рішення суду, встановивши, що зазначене рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у виді заборони на наступний обєкт:

- майнові права, які випливають з Договору купівлі-продажу майнових прав від 03.04.2012 року №5/М, укладеного між Дочірнім підприємством МАККЕНЛІ, м. Одеса та Іпотекодавцем, згідно якого Іпотекодавець за рахунок своїх коштів фінансує, а Дочірнє підприємство МАККЕНЛІ, м. Одеса здійснює будівництво житлового приміщення (квартири) під будівельним № 5 на мансардному поверсі, орієнтувальною загальною площею 31,7 кв. м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вулиця Центральна, будинок № 25, корпус 4.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, але за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Позивач своїм наказом від 17.11.2014 року №52 визнав нікчемним договір про розірвання (відмову) від Іпотечного договору та звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного договору, повернувши сторін у стан, який існував до укладання нікчемного правочину з проханням визначення способу виконання рішення.

В подальшому позивач надав до суду першої інстанції з заявою про зміну предмету позову, в якій просив визнати нікчемний правочин договір про розірвання (відмову) Іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28.04.2012 за реєстровим № 1029, підписаний 14.03.2014р. недійсним; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнати за ПАТ АБ „ПОРТО-ФРАНКО права та обов`язки іпотекодержателя за іпотечним договором від 28 квітня 2012 року, посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28.04.2012 за реєстровим № 1029.

Даною заявою позивачем змінено не тільки предмет позову, а й збільшено розмір позовних вимог, оскільки заявлено ще одну позовну вимогу про визнання договору недійсним, проте нормами статті 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач лише до початку розгляду справи по суті має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, а отже місцевий господарський суд вірно залишив без розгляду заяву в частині заявленої позовної вимоги про визнання недійсним договору про розірвання (відмову) Іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28.04.2012 року за реєстровим № 1029, підписаний 14.03.2014 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даному випадку позивач не довів суду правомірність звернення саме з такими позовними вимогами для захисту його порушених прав.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач визнав нікчемний оспорюваний правочин своїм наказом, але не довів суду правомірність такого визнання у обраний ним спосіб за нормами чинного законодавства України.

Відповідач наполягає на тому, що договір про розірвання (відмову) від іпотечного договору є оспорюваним, і позивач має довести його нікчемність/недійсність на момент вчинення, тобто є спір про наявність або відсутність такого факту.

На уповноважену особу Фонду покладено обов'язок забезпечити збереження активів та документації банку (частина 1 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), який здійснюється шляхом перевірки протягом дії тимчасової адміністрації правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Пунктом 1.20 Розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2, Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобовязана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за договорами, визначеними у пункті 1.18 цієї глави, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладанням. Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію направляє письмове повідомлення про нікчемність правочину (у тому числі договору) контрагенту за таким правочином (у тому числі договором) із посиланням на відповідну норму закону, у якій зазначені підстави нікчемності. У разі отримання повідомлення Уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, визначених у пункті 1.18 цієї глави, кредитор зобовязаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Таким чином, ані норми статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", недотримання яких покладені в основу позовних вимог та рішення суду першої інстанції, ані пункти 1.18 та пункт 1.20 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2 не передбачають при обовязку уповноваженої особи провести перевірку правочинів на нікчемність, оформлювати такий висновок своїм наказом, а, навпаки, містять обовязок направити письмове повідомлення про нікчемність контрагента за правочинами, що є нікчемними, витребувати у сторони правочину майно та у разі неповернення майна застосувати наслідки недійсності нікчемного договору в судовому порядку. Доказів направлення письмового повідомлення матеріали справи не містять.

Посилання позивача на нібито таке повідомлення відповідача у вигляді звернення до суду з позовом не приймається судовою колегією до уваги, оскільки направлення стороні копії позову є обов'язковим додержанням норм чинного процесуального законодавства України при зверненні до суду, а не доказом дотримання позивачем норм матеріального права України при здійсненні ним дій, наслідком яких стало звернення до суду з конкретним позовом.

Судова колегія залишає без змін висновок суду першої інстанції, але за мотивами, викладеними вище, оскільки в даному випадку звернення до суду з позовними вимогами про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину з визначенням способу виконання рішення виключає можливість взагалі розгляду таких позовних вимог по суті в звязку з невірно обраним позивачем способом захисту його порушених прав, а суд першої інстанції помилково розглянув позовні вимоги саме по суті.

Відповідно до норм ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Згідно статті 83 Господарського процесуального кодексу України, суд не може самостійно виходити за межі позовних вимог. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на що, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є вірним.

Крім того, в аналогічних правовідносинах постановою Вищого господарського суду України від 15.09.2015 року у справі №916/1223/15-г визначено, що на дату укладання договору про розірвання (відмову) від іпотечного договору стаття 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб не містила положення, яке вказувало на нікчемність такого договору, тому дана норма не може бути застосована для визнання нікчемним договору.

На момент звернення з позовною заявою банк не довів належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, хто є власником майнових прав за Договором купівлі-продажу майнових прав від 03.04.2012 року № 5/М на нежитлове приміщення під будівельним № 5 на мансардному поверсі, орієнтувальною загальною площею 31, 7 кв. м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вулиця Центральна, будинок під № 25, корпус 4 після відбудування будинку з урахуванням укладання Договору факторингу та договору про відступлення права вимоги.

Одеський апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються вищевказаними нормами чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства „Акціонерний банк ПОРТО-ФРАНКО, в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „АБ „ПОРТО-ФРАНКО ОСОБА_4 залишається без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2015 року у даній справі без змін, а висновок суду, викладений в рішенні є вірним, за мотивами суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49; 99; 101-103; 105; Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Акціонерний банк ПОРТО-ФРАНКО, в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „АБ „ПОРТО-ФРАНКО ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2015 року у справі № 916/1244/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

ОСОБА_7