ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.09.2015 Справа № 907/758/15

Розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Лісоіндустрія", м. Берегово

До відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Ч.Потік, Виноградівський район

Про відшкодування 245 300 грн.

Головуючий суддя Якимчук Л.М.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_3, директор ТОВ „Лісоіндустрія";

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Лісоіндустрія", м. Берегово, звернувся з позовом до суду до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Ч.Потік, Виноградівський район, про відшкодування 245300 грн. збитків.

Представник позивача підтримав позовні вимоги повністю з підстав, вказаних у позовній заяві.

Зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача збитки у розмірі 245300 грн., спричинені відповідачем у зв'язку з поставкою позивачу неякісного бетону за договором поставки від 06.03.2012 (вартість бетону у розмірі 93800 грн., а також вартість затрат по проведенню робіт щодо укладки бетонної підлоги, ремонту, зняття неякісної бетонної підлоги, простою у розмірі 151500 грн.).

Наведені обставини підтверджує поданими доказами, зокрема, договором поставки від 06.03.2012, накладними №16 від 12.03.2012, №17 від 12.03.2012, №18 від 13.03.2012, №19 від 14.03.2012, №20 від 14.03.2012, №21 від 15.03.2012, №22 від 16.03.2012, №70 від 05.04.2012, №76 від 07.04.2012, №111 від 04.05.2012, від 15.05.2012, №296 від 25.06.2012, №237 від 25.06.2012, №298 від 25.06.2012, протоколами випробувань №110814/К та №110814/К-2 від 11.08.2014, копіями видаткових накладних РН-0000005 від 14.06.2012, №РН-0000013 від 09.08.2012, №РН-0000032 від 18.09.2012, №РН-0000035 від 11.10.2012, №РН-0000044 від 12.12.2012, №РН-0000003 від 25.012013, №РН-0000005 від 08.02.2013, №РН-0000007 від 14.02.2013, №РН-0000008 від 19.02.2013, №РН-0000009 від 22.02.2013, №РН-0000011 від 28.02.2013, №РН-0000013 від 06.03.2013, №РН-0000022 від 25.04.2013, №РН-0000021 від 26.04.2013, №РН-0000023 від 29.04.2013, №РН-0000024 від 03.05.2013,№РН-0000026 від 31.05.2013, №РН-0000035 від 06.06.2013, №РН-0000044 від 10.07.2013, №РН-0000046 від 30.07.2013, №РН-0000049 від 05.08.2013, №РН-0000074 від 23.12.2013, №РН-0000005 від 31.01.2014, №РН-0000010 від 12.02.2014, актами виконаних робіт від 18.08.2014, від 31.08.2014.

Обґрунтовує свої вимоги ч.1 ст. 193, ч.5 ст.268, ст.224, ст.225 Господарського кодексу України, ст.ст. 23, 673 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову повністю з підстав, вказаних у відзиві на позов.

Зазначає, що у разі виникнення претензій по якості товару спори вирішуються шляхом відбору зразків проб для проведення дослідження. Такий відбір проводиться у присутності уповноваженого представника постачальника з обов'язковим складанням акту. Підкреслює, що відповідача не було залучено до такого відбору, а позивач, який склав такі акти, є зацікавленою особою. Більше того, акти було складено через 2 роки після поставки бетону, і встановити звідки було вилучено проби з цих актів достеменно неможливо.

Підкреслює, що позивачем не доведено наявність всіх складових такого виду цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, тому просить суд відмовити у задоволення позову повністю.

Обґрунтовує свою позицію ст.ст. 22, 673, 674, 675, 712 Цивільного кодексу України, а також п. п. 14, 16, 17, 29 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості затвердженої постановою державного арбітражу Союзу РСР від 25.04.1966р. № П-7.

У судовому засіданні відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України 25.09.2015 оголошувалась перерва до 14 год. 30 хв. 29.09.2015

Заслухавши представників сторін та дослідивши подані ними докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами у спорі укладено договір поставки від 06 березня 2012 року, за умовами якого відповідач зобов'язується систематично поставляти позивачу визначений цим договором товарний бетон, а позивач зобов'язується отримувати та оплачувати його (п.п. 1.1 та 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору асортимент товару, що є предметом поставки за цим договором, є товарний бетон марки М200 та товарний бетон марки М300.

Згідно пункту 3.1 договору якість поставленого товару повинна відповідати вимогам позивача у відповідності до наданої продавцю специфікації-замовлення. Приймання товару, у свою чергу, оформляється відповідною приймальною накладною (пункт 4.3 договору).

На виконання вказаних положень договору відповідачем поставлено, а позивачем прийнято товарний бетон марок М200 та М300 на загальну суму 93800 грн., що підтверджено накладними №16 від 12.03.2012, №17 від 12.03.2012, №18 від 13.03.2012, №19 від 14.03.2012, №20 від 14.03.2012, №21 від 15.03.2012, №22 від 16.03.2012, №70 від 05.04.2012, №76 від 07.04.2012, №111 від 04.05.2012, від 15.05.2012, №296 від 25.06.2012, №237 від 25.06.2012, №298 від 25.06.2012.

У зв'язку з появою тріщин та розломів на підлозі, яка, за твердженням позивача, була забетонована отриманим на підставі угоди від 06.03.2012 бетоном, останнім було відібрано зразки підлоги у розмірі 70*70*70 у кількості 3 штук для проведення лабораторних досліджень лабораторією «Бетон Груп-4», за результатами яких встановлено, що подані зразки В15, В25 за показниками міцності не відповідають вимогам ДСТУ Б В 2.7-43-96 (відповідні протоколи випробувань №110814/К та №110814/К-2 від 11.08.2014, а також Акти відбору зразків від 08.08.2014 містяться у матеріалах справи).

Саме вказані обставини (руйнування підлоги) послужили підставою для звернення позивача до суду з даним позовом для захисту свого права шляхом стягнення з відповідача заподіяних збитків у розмірі 245300 грн. з яких 93800 грн. вартість бетону, а також 151500 грн. вартість затрат по проведенню робіт щодо укладки бетонної підлоги, ремонту, зняття неякісної бетонної підлоги, простою.

Проаналізувавши нормативно-правові акти, що регулюють правовідносини, які склалися між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу з урахуванням особливостей , передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до законів ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаним з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 673 ЦК України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Як визначено ч.1 ст.675 ЦК України, товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Таким чином, для настання відповідальності продавця (відповідача), позивач, як покупець бетонної суміші, повинен довести, що недоліки проданого товару виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

У відповідності до п. 31 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2005 року №668, підрядник зобов'язаний здійснювати експертну перевірку, випробування робіт, матеріалів, конструкцій виробів, устаткування тощо, які використовуються для виконання робіт.

Тобто, саме підрядник будівництва повинен відбирати проби бетонної суміші, а також проводити відбір контрольних зразків бетону для визначення якості будівельних конструкцій.

Порядок такого відбору проб передбачено п.3.2 ДСТУ Б.В.2.7-114-2002 «Суміші бетонні. Методи випробувань», де також зазначено, що пробу бетонної суміші відбирають безпосередньо перед початком бетонування.

Однак, позивачем не подано жодних доказів відбирання проб бетонної суміші перед початком бетонування.

До правовідносин, що склалися між сторонами, слід застосовувати Інструкцію про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості затвердженої постановою державного арбітражу Союзу РСР від 25.04.1966р. № П-7, оскільки сторонами не встановлено інший порядок приймання бетону (надалі - Інструкція П-7).

Пунктом 16, 20 вказаної Інструкції передбачено, що при виявлені невідповідності якості продукції, що надійшла, виклик представника виробника та його явка для участі у перевірці якості продукції і складання акта є обов'язковими; при неявці представника виробника у встановлений термін перевірка якості продукції провадиться представником відповідної галузевої інспекції з якості, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз чи представником відповідної інспекції з якості.

Однак, позивачем не подано ні доказів про виклик представника відповідача, ні доказів проведення перевірки якості відповідними інспекціями, що передбачені згаданим нормативно-правовим актом.

Між тим, позивачем самостійно, без виклику представника відповідача, відібрано зразки підлоги у розмірі 70*70*70 у кількості 3 штук для проведення лабораторних досліджень лабораторією «Бетон Груп-4» (відповідні протоколи випробувань №110814/К та №110814/К-2 від 11.08.2014, а також Акти відбору зразків від 08.08.2014 містяться у матеріалах справи), відтак останні не можуть бути належним доказом на підтвердження обставин неналежної якості бетону, придбаного за договором поставки від 06.03.2012.

У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1)протиправної поведінки; 2)збитків та їх розміру; 3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; 4)вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.

Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

1. Стосовно протиправної поведінки відповідача.

Позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факту порушення позивачем умов укладеного між сторонами договору поставки бетону.

2. Стосовно збитків та їх розміру.

Саме лише твердження позивача про наявність певних руйнувань (тріщин тощо) не може свідчити про те, що зіпсована вся забетонована підлога. Відібрані позивачем самостійно 3 зразки розміром 70*70*70 також не підтверджують руйнування всієї підлоги, а відтак і необхідність перекриття всієї підлоги, тому збитки у розмірі 245300 грн. позивачем також не доказано належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

3. Стосовно причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Станом на момент розгляду справи неможливо встановити зв'язок між зіпсованою підлогою та неякісним бетоном, оскільки протягом майже двохрічного строку користування позивачем забетонованою підлогою має місце величезна кількість факторів, які впливають на її довговічність, такі як технологічно правильний спосіб укладки, армування, якість догляду за підлогою, температурний режим, відповідне навантаження конструкцій на бетон тощо. Більше того, позивачем не доведено, що для укладки зіпсованої підлоги використано саме той бетон, який придбано у відповідача, оскільки жодним пунктом укладеного між сторонами договору не вказано мети та цілей використання бетону. Передбачений законодавцем спосіб встановлення неякісності бетону (відібрання відповідних проб безпосередньо перед використанням), а також порядок прийняття бетону за якістю, наведений у згаданій Інструкції П-7, позивач не використав, чим позбавив себе можливості підтвердити неякісність бетону.

З огляду на викладене, не підтверджено також і вину відповідача як необхідну складову цивільної відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Тобто, відсутній склад цивільної відповідальності відповідача, що є підставою для відмови у позові повністю.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенню позову відмовити повністю.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 05.10.2015.

Суддя Л. М. Якимчук