РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015Справа №910/20213/15

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва

до Приватного підприємства «ПРІМЕКС-КЛІНІНГ»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство «Київенерго»

про стягнення 9 518, 82 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу :

Від позивача: Турченко Д.Л.

Від відповідача: Курасов М.М.

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передано позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до Приватного підприємства «ПРІМЕКС-КЛІНІНГ» про стягнення 5 029, 35 грн. основного боргу за договором № 186/413 від 21.03.2005 р., 3 631, 27 грн. інфляційної складової боргу та 858, 20 грн. 3% річних за порушення відповідачем грошового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/20213/15, призначено справу до розгляду у судовому засіданні за участю представників учасників судового процесу на 02.09.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 02.09.2015 р. надав суду оригінали документів, копії яких було додано до позовної заяви для огляду, надав власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, відсутні справа зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та рішення цих органів з такого спору та надав документи на виконання вимог ухвали суду, які залучені до матеріалів справи. Заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості уточнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти клопотання представника позивача заперечень не навів, підтримав подану ним заяву про застосування строків позовної давності.

Представник третьої особи передав вирішення клопотання позивача на розсуд суду.

Враховуючи наведене, господарський суд оголосив перерву у судовому засіданні до 23.09.2015 р. о 10:30.

Через службу діловодства господарського суду 16.09.2015 р. позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 6 946, 00 грн. основного боргу, 5 073, 92 грн. інфляційних втрат та 1 209, 87 грн. 3% річних. Господарський суд прийняв подану заяву до розгляду.

У судовому засіданні 23.09.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги в редакції заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав пропуску строку позовної давності.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

У судовому засіданні 23.09.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2005 р. між сторонами був укладений договір № 186/413 від 21.03.2005 р. (надалі за текстом - договір), за умовами якого позивач на підставі укладених договорів з виробниками і постачальниками комунальних послуг зобов'язався транспортувати споживачеві по внутрішньо будинкових мережах нежилого приміщення площею 147,6 кв.м. за адресою вул. Райдужна, 13, що є його власністю згідно з договором купівлі-продажу нежилого приміщення № 323/45-КП від 18.03.2005 р. та використовується під офіс комунальні послуги, виставляти споживачеві до оплати платіжні документи за договором, приймати на власний розрахунковий рахунок кошти від споживача та перераховувати їх виробникам і постачальникам комунальних послуг.

У відповідності до пункту 2.2. договору, відповідач зобов'язався до 10-го числа поточного місяця сплатити платежі за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення, електроенергію) поточного місяця в сумі, що визначається на рівні сум минулого місяця (останнього опалювального місяця).

Суми по кожному виду комунальних послуг, добір (зарахування), відшкодування витрат за технічне та аварійне обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, ПДВ, пред'являються до сплати платіжною вимогою-дорученням за три банківські дні д моменту їх оплати.

З наданих суду пояснень та доказів випливає, що відповідачу постачались комунальні послуги, тоді як за період з 01.01.2009 р. до 21.12.2010 р. він ці комунальні послуги не оплатив.

За таких обставин позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення 6 946, 00 грн. основного боргу, 5 073, 92 грн. інфляційних втрат та 1 209, 87 грн. 3% річних за договором № 186/413 від 21.03.2005 р. про надання комунальних послуг. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що за період з 01.01.2009 р. до 21.12.2010 р. у відповідача виникла заборгованість по сплаті за комунальні послуги.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України господарське зобов'язання - це зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду даної справи судом було встановлено, що сторони у договорі № 186/413 від 21.03.2005 р. визначили строк виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати за надані послуги (пункт 2.2. договору), тоді як відповідач зобов'язання не виконав належним чином.

Обсяги наданих комунальних послуг, розмір заборгованості відповідачем не заперечується.

Таким чином, господарським судом встановлено порушення відповідачем прав позивача.

02.09.2015 р. до господарського суду відповідачем була подана заява про застосування позовної давності до позовних вимог КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, зокрема, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зважаючи на викладене, господарський суд зауважує, що порушення прав позивача відповідачем доведено.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними.

Позивач поважних причин пропуску строку позовної давності не навів.

Відповідно до пункту 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України.

Враховуючи наведене, позивач про порушення його права дізнався ще у грудні 2010 року, тоді як з даним позовом до суду звернувся 05.08.2015 року.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України за спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи наведене, господарський суд встановив, що за позовними вимогами до відповідача про стягнення 6 946, 00 грн. основного боргу, 5 073, 92 грн. інфляційних втрат та 1 209, 87 грн. 3% річних за договором № 186/413 від 21.03.2005 р. про надання комунальних послуг позовна давність спливла, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволення позову повністю.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 28.09.2015

Суддя І.О. Андреїшина