ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р.Справа № 916/1228/14

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 17 від 04.09.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 17.11.2014р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім до товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт про стягнення 152 093,34 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім (далі по тексту ТОВ „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім) звернулось до господарського суду Львівської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт в особі філії „Юніпродукт Львів (далі по тексту ТОВ „Юніпродукт) про стягнення заборгованості в загальній сумі 152 093,34 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 134 563,87 грн., пені в сумі 3 309,93 грн., штрафу в сумі 13 456,40 грн. та трьох відсотків річних в сумі 763,14 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе за договором поставки № 07-06/12 від 07.06.2012р. зобовязань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості придбаного товару.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 25.03.2014р. дану справу в порядку ст.ст. 15, 17 ГПК України було направлено за територіальною підсудністю до господарського суду Одеської області. В свою чергу, після надходження матеріалів справи до господарського суду Одеської області, вказану справу в порядку ст. 2-1 ГПК України було передано на розгляд судді Желєзній С.П.

В процесі розгляду справи господарським судом, ТОВ „Юніпродукт звернулось до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім про визнання недійсним договору поставки № 07-06/12 від 07.06.2012р., укладеного між сторонами по справі. Ухвалою від 08.09.2014р. зустрічну позовну заяву ТОВ „Юніпродукт було прийнято до сумісного розгляду із первісним позовом ТОВ „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім.

Протягом тривалого часу судовий розгляд даної справи місцевим господарським судом був неможливий через відверте зловживання процесуальними правами з боку відповідача та інших сторонніх осіб шляхом подання апеляційних та касаційних скарг на різні процесуальні документи.

Ухвалою від 30.09.2015р. господарським судом було прийнято відмову ТОВ „Юніпродукт від зустрічного позову та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинено провадження щодо вказаної частини позовних вимог.

Слід зазначити, що окрім предявлення зустрічного позову відповідачем не було наведено суду власної чіткої правової позиції по суті заявлених позовних вимог та не подано відзиву на позов в порядку ст. 59 ГПК України. У звязку із викладеним, справа була розглянута за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

07.06.2012р. між ТОВ „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім (Постачальник) та ТОВ „Юніпродукт в особі філії „Юніпродукт Львів (Покупець) було укладено договір № 07-06/12, у відповідності до п. 1.1 якого Постачальник передає у власність, а Покупець приймає та оплачує алкогольні та безалкогольні напої (далі товар), згідно замовлення та за ціною, кількістю та за іншими умовами, узгодженими сторонами в додатках до даного договору.

Підписанням додатку № 1 від 07.06.2012р. сторонами було погоджено зразок печатки та підпису особи, яка уповноважена здійснювати приймання товару від імені ТОВ „Юніпродукт на виконання умов договору поставки № 07-06/12 від 07.06.2012р.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу п. 1.4 договору поставки № 07-06/12 від 07.06.2012р. перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару Покупцю, що підтверджується підписом матеріально-відповідальної особи Покупця про отримання товару на видатковій накладній (товарно-транспортній накладній на переміщення алкогольних напоїв).

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до товарно-транспортних накладних на переміщення алкогольних напоїв № 249396 від 18.10.2013р., № 267382 від 06.11.2013р., № 267389 від 06.11.2013р., № 267390 від 06.11.2013р., № 271171 від 11.11.2013р., № 271172 від 11.11.2013р., № 271938 від 12.11.2013р., відповідачем було прийнято від ТОВ „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім товар загальною вартістю 134 997,36 грн. При цьому, згідно із накладною на повернення № 21 від 30.01.2014р. відповідачем було повернуто позивачу частину прийнятого товару на суму 5 177,60 грн. Таким чином, матеріалами справи підтверджений факт отримання відповідачем товару загальною вартістю 129 819,76 грн.

При цьому, як свідчить наявний у матеріалах справи акт звірки станом на 05.02.2014р., підписаний представниками позивача та філії „Юніпродукт Львів ТОВ „Юніпродукт, загальний розмір заборгованості відповідача перед ТОВ „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім складає 134 563,87 грн., при цьому вказаний акт містить початкове сальдо 33 845,40 грн. на користь позивача та відомості про низку поставок та оплат, докази здійснення яких в матеріалах справи відсутні. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно частин 1, 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять видаткових чи товарно-транспортних накладних на підтвердження здійснення поставок товару відповідачу з зазначенням змісту та обсягу господарської операції, одиниці виміру господарської операції та вартості, якими б підтверджувалась поставка решти товару на користь відповідача. При цьому, акт звірки взаєморозрахунків не відноситься до первинних бухгалтерських документів, оскільки не відповідає вищенаведеним вимогам закону та фактично є узагальнюючим документом, який використовується для спрощення бухгалтерського обліку операцій між контрагентами.

У звязку із викладеним, суд доходить висновку, що позивачем в порушення вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України не наведено суду доказів поставки ним товару у власність відповідача на суму, що перевищує 129 819,76 грн.

Положеннями п. 3.1 договору поставки № 07-06/12 від 07.06.2012р. передбачено, що Покупець здійснює оплату за товар протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки товару шляхом перерахування грошових коштів на вказаний у даному договорі банківський рахунок Постачальника.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів здійснення відповідачем оплати вартості товару, придбаного протягом спірного періоду, господарський суд доходить висновку про порушення ТОВ „Юніпродукт прийнятих на себе зобовязань за договором поставки № 07-06/12 від 07.06.2012р. щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості придбаного товару. В результаті викладеного у відповідача утворилась прострочена заборгованість перед ТОВ „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім в сумі 129 819,76 грн.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення основного боргу частково на суму 129 819,26 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобовязань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості придбаного протягом спірного періоду товару позивачем в порядку ст. 625 ЦК України було нараховано ТОВ „Юніпродукт до сплати 3% річних в суму 763,14 грн. Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, заявлених до стягнення, господарський суд доходить висновку про допущення помилки при його здійсненні, яка укладається у неправильному визначені суми основного боргу, щодо якої здійснювався розрахунок. Проте, оскільки вказана помилка не має наслідком необґрунтоване збільшення заявлених до стягнення трьох відсотків річних, суд вважає за правомірне позовні вимоги ТОВ „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 763,14 грн. задовольнити як законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки -грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання. Так, згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Положеннями п. 3.3 договору поставки № 07-06/12 від 07.06.2012р. передбачено, що за порушення терміну розрахунку Постачальник має право стягнути з Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування. У випадку протермінування Покупцем сплати коштів більш ніж на 20 днів з моменту поставки, останній сплачує Постачальнику штраф в розмірі 10% від суми заборгованості.

З посиланням на положення п. 3.3 договору поставки № 07-06/12 від 07.06.2012р. позивачем було нараховано ТОВ „Юніпродукт до сплати пеню в сумі 3 309,93 грн. та штраф в сумі 13 456,40 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, господарський суд доходить висновку про допущення помилки при його здійсненні, яка укладається у неправильному визначенні суми основного боргу, щодо якої здійснювався розрахунок. Проте, оскільки вказана помилка не має наслідком необґрунтоване збільшення заявленої до стягнення пені, господарський суд доходить висновку про правомірність стягнення із ТОВ „Юніпродукт пені в сумі 3 309,93 грн.

Що стосується розрахунку суми штрафу, заявленого до стягнення, суд зазначає про помилкове визначення позивачем суми основного боргу, щодо якої було здійснено розрахунок. У звязку із викладеним, суд доходить висновку, що правильним розрахунком штрафу у спірних правовідносинах має бути:

129 819,76 грн. * 0,1 = 12 981,97 грн.

Таким чином, із відповідача слід стягнути штраф в сумі 12 981,97 грн., що свідчить про необхідність часткового задоволення названої частини позовних вимог.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості ТОВ „Юніпродукт перед ТОВ „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім в загальному розмірі 146 874,80 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 129 819,76 грн., штрафу в сумі 12 981,97 грн., пені в сумі 3 309,93 грн. та трьох відсотків річних в сумі 763,14 грн., витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобовязання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог частково на суму 146 874,80 грн. Таким чином, із ТОВ „Юніпродукт слід стягнути на користь ТОВ „Львівський лікеро-горілчаний Торговий Дім суму основного боргу в розмірі 129 819,76 грн., штраф в сумі 12 981,97 грн., пеню в сумі 3 309,93 грн. та три відсотки річних в сумі 763,14 грн. відповідно до ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610 612, 615, 617, 625, 629, 662, 664, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 1, 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст.ст. 193, 231, 232 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями).

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд даних позовних вимог покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт /68500, Одеська область, Тарутинський район, смт Тарутине, вул. Красна, 188/2, / на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Львівський лікеро-горілчаний торговий дім /7904, м. Львів, вул. Кордуби, 2а, / суму основного боргу в розмірі 129 819 грн. 76 коп. /сто двадцять девять тисяч вісімсот девятнадцять грн. 76 коп., штраф в сумі 12 981 грн. 97 коп. /дванадцять тисяч девятсот вісімдесят одна грн. 97 коп./, пеню в сумі 3 309 грн. 93 коп. /три тисячі триста девять грн. 93 коп./, три відсотки річних в сумі 763 грн. 14 коп. /сімсот шістдесят три грн. 14 коп./, судовий збір в сумі 2 937 грн. 50 коп. /дві тисячі девятсот тридцять сім грн. 50 коп./. Наказ видати.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 05 жовтня 2015 р.

Суддя С.П. Желєзна