РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015Справа №910/21992/15

За позовом Підприємство з іноземними інвестиціями "Тебодін Україна"

До Державного підприємства "Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012

у м. Львові"

про стягнення 950 719,93 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Кузьмич Я.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство з іноземними інвестиціями "Тебодін Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові" про стягнення 950 719,93 грн.

Ухвалою суду від 28.08.2015 року було порушено провадження у справі № 910/21992/15 та призначено її до розгляду на 14.09.2015 року.

У судовому засіданні 14.09.2015 року представник позивача надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача в судове засідання 14.09.2015 року не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 14.09.2015 року розгляд справи відкладено на 28.09.2015 року.

В судовому засіданні 28.09.2015 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 28.09.2015 року не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В судовому засіданні 28.09.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2012 року між Підприємством з іноземними інвестиціями «Тебодін Україна» (виконавець, позивач) та Державним підприємством «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» (замовник, відповідач) був укладений договір №69-12 на виконання робіт з коригування проекту «Реконструкція існуючого пасажирського терміналу та зовнішніх інженерних мереж ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» в частині «Будівництво зовнішніх інженерних мереж».

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи з коригування проекту «Реконструкції існуючого пасажирського терміналу та зовнішніх інженерних мереж ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» в частині «Будівництво зовнішніх інженерних мереж», склад, характеристика та обсяги яких визначаються згідно завдання на коригування, що надається замовником виконавцю, а замовник - прийняти та оплатити виконані за договором роботи.

Додатком №3 до договору завдання на коригування проекту «Реконструкції існуючого пасажирського терміналу та зовнішніх інженерних мереж ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» в частині «Будівництво зовнішніх інженерних мереж» сторони погодили склад, характеристика та обсяги робіт, які підлягають виконанню.

Згідно п. 5.3 договору (з урахуванням додаткової угоди №3 від 04.10.2012 року) термін виконання робіт - до грудня 2012 року.

Відповідно до п. 5.6 договору прийняття виконаних робіт за договором фіксується в акті здачі-приймання, що підписується сторонами.

Ціна цього договору визначається кошторисом на проектні та вишукувальні роботи та протоколом погодження договірної ціни і становить: 942 089,94 грн. (п. 3.1); ціна договору є динамічною може бути зменшена у випадках передбачених цим договором та законодавством України, за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди (п.3.3).

Відповідно до п. 4.1 оплата виконаних робіт за договором здійснюється на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт протягом 10 робочих днів з моменту їх підписання сторонами.

Сторони домовились про те, що затримка замовника в будь-якій оплаті, що не перевищує 30 календарних днів не розглядається як порушення умов цього договору. Замовник не зобов'язаний повідомляти про причини затримки в оплаті та строк її усунення (п.4.4).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.10.2).

На виконання умов договору позивач виконав роботи з коригування проекту «Реконструкція існуючого пасажирського терміналу та зовнішніх інженерних мереж ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» в частині «Будівництво зовнішніх інженерних мереж» на суму 764 870,36 грн., що підтверджується актом здачі-приймання №1 від 30.11.2012 року.

Проте, відповідач грошові зобов'язання за договором №69-12 на виконання робіт з коригування проекту «Реконструкція існуючого пасажирського терміналу та зовнішніх інженерних мереж ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» в частині «Будівництво зовнішніх інженерних мереж» від 01.03.2012 року виконав не в повному обсязі, вартість виконаних позивачем робіт оплатив частково в сумі 264 870,36 грн. (27.12.2012 року), в зв'язку з чим його заборгованість становить 500 000,00 грн.

24.09.2013 року позивач надіслав відповідачу лист з вимогою оплатити вартість виконаних ним робіт за договором, зазначений лист отриманий був отриманий відповідачем 30.09.2013 року, проте, залишений без відповідного реагування.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною першою ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України (чинного станом на час укладення договору) державними замовниками і головними розпорядниками державних коштів є установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.

Згідно п. 3.2 договору (з урахуванням додаткової угоди №4) джерелом фінансування за договором є кошти державного бюджету в частині 500 000,00 грн. та інші джерела (державна підтримка) в частині 442 089,84 грн.

Відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, відповідач не виконавши свої зобов'язання за договором №69-12 на виконання робіт з коригування проекту «Реконструкція існуючого пасажирського терміналу та зовнішніх інженерних мереж ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» в частині «Будівництво зовнішніх інженерних мереж» від 01.03.2012 року з оплати виконаних позивачем робіт, порушив вимоги ст. 526 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.12.2011 року у справі №9/400.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення обставин повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, нормативно до документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 500 000,00 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за надані послуги, нарахував та просить стягнути з відповідача 39 575,34 грн. 3% річних та 374 035,00 грн. - інфляційних втрат за період прострочення з 31.12.2012 року по 21.08.2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, а саме, 38 671,23 грн. та 374 032,55 грн., відповідно, за період прострочення 14.01.2013 року (30.11.2012 року (акт здачі-приймання робіт) + 10 робочих днів (п.4.1 договору) + 30 календарних днів (п.4.4 договору) по 21.08.2015 року (гранична дата, визначена позивачем).

Крім того, позивач за прострочення строків сплати за надані послуги, нарахував та просить стягнути з відповідача 37 109,59 грн. пені (в межах подвійної облікової ставки НБУ) за період прострочення з 31.12.2012 року по 30.06.2013 року.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Умовами п. 7.2.2 договору сторони погодили, що за порушення строків проведення розрахунків, визначених в цьому договорі замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,2% від ціни вартості робіт за цим договором за кожен день прострочення, проте, не більше 5% ціни договору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, за згодою сторін може бути перерахована за період дії терміну позовної давності, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, в сумі 34 232,88 грн. за період прострочення 14.01.2013 року (30.11.2012 року (акт здачі-приймання робіт) + 10 робочих днів (п.4.1 договору) + 30 календарних днів (п.4.4 договору) по 30.06.2013 року (гранична дата, визначена позивачем).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до Євро 2012 у м. Львові» (місцезнаходження: 03118, м. Київ, вул. Хотівська, буд. 4, літ. «А», ) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «Тебодін Україна» (місцезнаходження: 04073, м. Київ, пр-т Московський, буд. 16-б, ) 500 000 (п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. - основного боргу, 38 671 (тридцять вісім тисяч шістсот сімдесят одну) грн. 23 коп. - 3% річних, 374 032 (триста сімдесят чотири тисячі тридцять дві) грн. 55 коп. - інфляційних втрат, 34 232 (тридцять чотири тисячі двісті тридцять дві) грн. 88 коп. - пені та 18 939 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять) 73 грн. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повне рішення складено

05.10.2015 року.