ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.09.15р. Справа № 904/6313/15

За позовом Прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради в особі Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", (м. Дніпропетровськ)

до Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна", (м. Дніпропетровськ)

про стягнення 94 473,49 грн.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Прокурор: Трубіцин Д.М.

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт (дов. № 2007 від 04.11.14р.)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (дов. № б/ від 05.05.15р.)

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради в особі Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" (далі-позивач) звернувся до господарського суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна" (далі-відповідач) про стягнення 239 074,01 грн.

Сума позову складається з наступних сум: 162 881,21 грн. - заборгованість за спожиту теплову енергію, 34 360,83 грн. - пеня, 1 895,19 грн. - 3% річних, 39 936,19 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про постачання теплової енергії № 050496 від 10.05.11р., в частині повного та своєчасного розрахунку за отриману теплову енергію.

Відповідачем 04.08.15р. надано заяву, в якій просить суд продовжити строк розгляду спору по справі № 904/6313/15 на 15 (п'ятнадцять) днів.

Ухвалою господарського суду від 04.08.15р. продовжено строк вирішення спору по справі № 904/6313/15 з 18.09.15р. по 02.10.15р. включно.

Представником Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна" у судовому засіданні надано заяву про розстрочку рішення суду, в якій заявник підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій та розстрочити виконання судового рішення затвердивши графік погашення заборгованості починаючи з жовтня 2015 року по 31.03.2016 року (включно).

30 березня 2015 року Прокуратура Ленінського району міста Дніпропетровська подало до канцелярії суду заперечення на заяву про розстрочку виконання судового рішення № 79/3471 вих 15 від 29.09.15р., якими просить відмовити відповідачу у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення та зменшення розміру штрафних санкцій.

Представником позивача в судовому засіданні надано клопотання, яким просить долучити до матеріалів справи довідку від 29.09.15р. в якій зазначено, що заборгованість відповідача за період з 01.10.2014р. по 01.05.2015р. з урахуванням часткової оплати за надані послуги становить у сумі 94 473,49 грн.

Суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи прокурора та представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2011 року між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські теплові мережі", як енергопостачальна організація, та Публічним акціонерним товариством "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна", як споживач, був укладений договір про постачання теплової енергії № 050496.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 10.05.2014 року (п. 11.1. договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. По узгодженню сторін оплата за послуги теплопостачання буде здійснена з 10.05.2011 року на підставі технічного паспорту (п. 11.4. договору).

Згідно п. 1.1. якого енергопостачальна організація бере на себе зобовязання поставити споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору (копія наявна в матеріалах справи) у вигляді гарячої води на такі потреби:

опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (175 діб);

гаряче водопостачання - протягом року;

технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради, виходячи з кліматичних умов.

Як зазначено у п. 3.2.2. договору, відповідач зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбаченні цим договором. На кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків з енергопостачальною організацією, у разі заборгованості на початок опалювального сезону споживач до мереж теплопостачання підключений не буде.

Згідно правил користування тепловою енергією споживач зобовязаний встановити прилади обліку теплової енергії. Облік споживання теплової енергії проводиться по приладам обліку, встановленим на вводах на опалення розрахунковим способом вул. Караваєва, 3, 3-А (п.п. 5.1. - 5.2. договору).

Тарифи на теплову енергію, що споживаються згідно з цим договором установлюються Дніпропетровською міською радою народних депутатів. Тариф для розрахунків за цим договором складає - теплова енергія (1 Гкал) - 268,74 грн. (п.п. 6.1. - 6.2. договору).

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск - отримання теплової енергії по формі додатку № 4 (п.п. 7.1. - 7.2. договору).

Відповідно до п. 7.3. договору, споживач зобовязаний не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у Додатку № 1 до цього Договору, по власним платіжним дорученням з указанням періоду, за який він сплачує.

Згідно п. 7.4. договору остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобовязана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця слідуючого за розрахунковим, у випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

За змістом додатку № 1 до договору від 10.05.2011 року Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" постачало через свої теплові магістралі теплову енергію до відповідача за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Караваєва, 3а.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов спірного договору позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію за період з 01.10.2014 року по 01.05.2015 року.

Прокурор зазначає, що відповідачем зобов'язання за вищевказаним договором вчасно не виконувались, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість за надані послуги на загальну суму 172 606,11 грн., в підтвердження чого надано до суду копії актів прийому-передачі виконаних робіт до договору № 050496 від 10.05.2011 року (а.с. 28 - 31).

Акти приймання-передачі виконаних робіт складені на підставі звітів про обсяг спожитої теплової енергії за наведений період.

На оплату спожитої відповідачем теплової енергії позивач виставив відповідачу рахунки, які додаються до позовної заяви (а.с. 25 - 26).

Акти приймання-передачі виконаних робіт та рахунки на оплату спожитої теплової енергії за спірний період вручені відповідачу, що підтверджується додатними до позовної заяви реєстрами доставки рахунків.

За період з жовтня 2014 року по 1 травня 2015 року відповідачу до сплати за поставлену теплову енергію пред'явлена грошова сума в розмірі 172 606,11 грн.

За вказаний період за надані послуги Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна" сплатило грошові кошти у сумі 9 724,90 грн.

Отже, станом на 01.05.2015 рік заборгованість відповідача перед позивачем за отриману теплову енергію складає у сумі 162 881,21 грн., що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 28.05.15р., який підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств (а.с. 32).

У судовому засіданні було з'ясовано, що Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна" сплатило частину заборгованості за надані послуги за період з 21.07.2015р. по 26.08.2015р. у сумі 68 407,72 грн., що підтверджується довідкою позивача від 29.09.2015р., яка додається до матеріалів справи.

Оскільки відповідачем частково сплачено суму заборгованості за спожиту теплову енергію після звернення позивача з позовом до суду, провадження у справі в частині стягнення 68 407,72 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнення, прокурор просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 94 473,49 грн.

Доказів виконання по оплаті за договором про постачання теплової енергії № 050496 від 10.05.2011р. у сумі 94 473,49 грн. на момент розгляду спору відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував, але визнав заборгованість у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн).

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Викладене є підставою для задоволення позову в частині стягнення основного боргу у сумі 94 473,49 грн.

Пунктом 8.2.3. договору передбачено, що в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожен день прострочки.

На підставі п. 8.2.3. договору прокурор просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 34 360,83 грн., згідно розрахунку, який додається до позовної заяви (а.с. 35).

За ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

За ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунки прокурора судом встановлено, що розрахунок пені відповідає вимогам чинного законодавства.

При викладених обставинах вимогу прокурора щодо стягнення пені у сумі 34 360,83 грн. слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Також, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України прокурор розрахував та заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 39 936,19 грн. та 3% річних у сумі 1 895,78 грн., згідно розрахунку, який додається до позовної заяви (а.с. 35 - 36).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки прокурора судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим, вимоги прокурора щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 39 936,19 грн. та 3% річних у сумі 1 895,78 грн. слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна" подало до суду заяву про розстрочку судового рішення, в якій заявник просить суд зменшити розмір штрафних санкцій та розстрочити виконання судового рішення затвердивши графік погашення заборгованості починаючи з жовтня 2015 року по 31.03.2016 року (включно).

Як вбачається з вимог ст. 121 ГПК України, задоволення заяви про розстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо); в даному випадку відсутні виняткові випадки, які мали б своїм наслідком розстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Також, в своїй заяві відповідачем наголошено на ст. 233 ГКУ, в якій передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Наведені відповідачем підстави для відстрочки виконання судового рішення, зокрема, тяжке фінансове становище та велика дебіторська заборгованість, не є тими виключними обставинами, які дають підстави для відстрочки виконання судового рішення, оскільки по-перше, важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від відповідача обставин, по-друге, скрутне фінансове становище є як у відповідача, так і у позивача.

Також, прокурор і позивач в судовому засіданні заперечували щодо задоволення розстрочки та зменшення штрафних санкцій, у зв'язку з чим, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення штрафних санкцій, оскільки відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий стан не є винятковим випадком в розумінні п. 3 ст. 83 ГПК України та підставою для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню, також, штрафні санкції є правомірними, нараховані згідно умовам договору. Щодо розстрочки рішення судом, згідно п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, є правом, а не обов'язком суду і тільки у виняткових випадках.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 218, 231 Господарського кодексу України, ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст.ст. 49, 75, 80, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити провадження у справі в частині стягнення суми 68 407,72 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна" (49019, м. Дніпропетровськ, вул. Ударників, 54; ) на користь Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" (49000, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 37; ) - 94 473 (дев'яносто чотири тисячі чотириста сімдесят три) грн. 49 коп. основного боргу, 34 360 (тридцять чотири тисячі триста шістдесят) грн. 83 коп. пені, 39 936 (тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять шість) грн. 19 коп. інфляційні втрати, 1 895 (одна тисяча вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 78 коп. 3% річних.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна" (49019, м. Дніпропетровськ, вул. Ударників, 54; ) до спеціального фонду Державного бюджету України (одержувач: Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, , рахунок № 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891, пункти 2.1. з таблиці ставок судового збору, за якими визначено розмір судового збору) судовий збір у сумі 4 781 (чотири тисячі сімсот вісімдесят одна) грн. 48 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 05.10.15р.

Суддя ОСОБА_3