ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.10.15р. Справа № 904/7174/15

За позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії у сумі 24420 грн 39 коп.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

11.08.2015 Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - КПТП "Криворіжтепломережа", позивач) звернулося з позовною заявою від 06.08.2015 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідача) про стягнення заборгованості за теплову енергію в сумі 15623,07 грн, пені у сумі 1432,52 грн, інфляційних нарахувань у сумі 6855,48 грн та 3% річних у сумі 509,32 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 3668 на відпуск теплової енергії для опалення вентиляції та гарячого водопостачання, укладеного між сторонами 19.07.2002.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2015 було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 01.09.2015.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено з 01.09.2015 на 22.09.2015 та з 22.09.2015 на 12.10.2015.

Сторони до судового засідання участь своїх повноважних представників не забезпечили.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали суду надсилались відповідачу за адресою, зазначеною у позовній заяві та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: 50055, АДРЕСА_1.

Від відповідача конверти з ухвалами суду повернулися на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. Уразі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду від 12.08.2015, 01.09.2015 та 22.09.2015 були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2002 між КПТП "Криворіжтепломережа" (далі - постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (далі - споживач) було укладено договір № 3668 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару, за умовами якого постачальник бере на себе зобов'язання відпускати споживачу енергію на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання в потрібних йому розмірах, споживач зобов'язується оплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в строки, передбачені цим договором.

Згідно до таблиці 2, яка є невід'ємною частиною договору об'єктом тепло споживання є приміщення по вул. Кириленка, 16/21, м. Кривий Ріг.

Свої договірні зобов'язання позивач виконав, а саме: постачання теплоносія на протязі всього періоду, передбаченого договором, проводилось не порушуючи щорічні розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області "Про початок та закінчення опалювального періоду".

Облік споживання теплової енергії проводиться згідно приладу обліку, що передбачено п.2.1 договору.

Згідно п. 3.2 договору споживач сплачує за відпущену теплову енергію протягом 14-ти днів після отримання рахунку постачальника. В разі неоплати споживачем протягом 14 днів після отримання рахунку постачальника, споживач сплачує пеню в розмірі 1,0% за кожен день прострочки від загальної суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ України.

Тарифи на послуги теплопостачання передбачені постановою №119 від 30.09.2011 "Про встановлення тарифів на теплову енергію КПТМ "Криворіжтепломережа" що складає 954,05 грн за 1 Гкал (з ПДВ), постановою №383 від 31.12.2013 "Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КПТМ "Криворіжтепломережа", що складає 892,16 грн за 1 Гкал (з ПДВ), постановою №683 від 13.06.2014 "Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КПТМ "Криворіжтепломережа", що складає 1294,70 грн за 1 Гкал (з ПДВ), № 489 від 28.11.2014 " Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів, (крім населення) КПТМ "Криворіжтепломережа", що складає 2235,73 грн за 1 Гкал (з ПДВ), №1088 від 31.03.2015 "Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КПТМ "Криворіжтепломережа", що складає 1924,87 грн за 1 Гкал (з ПДВ).

За період з 12.10.2012 по 13.04.2015 заборгованість відповідача складає 15623,07 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1, ч.2 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Статтями 24, 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачена обовязковість укладення договору на постачання теплової енергії між енергоспостачальником і споживачем.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт поставки теплової енергії позивачем відповідачу останнім не оспорений та споживання якої підтверджується актами виконаних робіт за період з 12.10.2012 по 13.04.2015 (включно).

Відповідачу були виставлені за період з 12.10.2012 по 13.04.2015 (включно) рахунки за спожиту теплову енергію, які отримані та підписані особисто відповідачем, а саме: за листопад № 3668 від 30.11.2012, за грудень № 3668 від 31.12.2012, за січень № 3668 від 30.01.2013, за лютий № 3668 від 28.02.2013, за березень № 3668 від 31.03.2013, за квітень № 3668 від 30.04.2013, за жовтень № 3668 від 31.10.2013, за листопад № 3668 від 30.11.2013, за грудень № 3668 від 31.12.2013, за січень № 3668 від 31.01.2014, за лютий № 3668 від 28.02.2014, за березень № 3668 від 31.03.2014, за квітень № 3668 від 30.04.2014, за листопад № 3668 від 30.11.2014, за грудень № 3668 від 31.12.2014, за січень № 3668 від 31.01.2015, за лютий № 3668 від 28.02.2015, за березень № 3668 від 31.03.2015, за квітень № 3668 від 30.03.2015.

Отже, позивачем доведено наявність заборгованості за теплову енергію у загальній сумі 15623,07 грн, що підтверджено матеріалами справи.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором за період з 12.10.2012 по 13.04.2015 (включно) в сумі 15623,07 грн.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки, як зазначив позивач, і це не оспорено відповідачем, останній своєчасно у передбачений п.3.2 договору строк оплату наданих послуг не здійснив, тобто має місце неналежне виконання зобовязань за спірним договором відповідачем.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд дійшов висновку, що позивачем невірно зазначений період за рахунком від 30.11.2014, оскільки початок нарахування починається з 25.12.2014 та закінчується 25.06.2015 включно, тоді як мав би закінчитися 24.06.2015.

З огляду на що, суд приводить належний розрахунок пені у загальній сумі 1431,35 грн відповідно до ст. 232 ГК України, а саме:

- за рахунком від 30.11.2014:

за період з 25.12.2014 по 05.02.2015 у сумі 23,49 грн;

за період з 06.02.2015 по 03.03.2015 - 19,78 грн;

за період з 04.03.2015 по 24.06.2015 - 132,27 грн;

- за рахунком від 31.12.2014:

за період з 28.01.2015 по 05.02.2015 - 7,78 грн;

за період з 06.02.2015 по 03.03.2015 - 31,32 грн;

за період з 04.03.2015 по 25.07.2015 - 266,84 грн;

- за рахунком від 31.01.2015:

за період з 19.02.2015 по 03.03.2015 - 21,17 грн;

за період з 04.03.2015 по 25.07.2015 - 360,81 грн;

- за рахунком від 28.02.2015:

за період з 21.03.2015 по 25.07.2015 - 259,77 грн;

- за рахунком від 31.03.2015:

за період з 11.05.2015 по 25.07.2015 - 221,51 грн;

- за рахунком від 30.04.2015:

за період з 28.05.2015 по 25.07.2015 - 86,61 грн.

В решті пеня не підлягає задоволенню.

Відповідач позов не оспорив, доказів відсутності заборгованості не подав.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за кожним рахунком окремо за загальний період з 25.12.2012 по 25.07.2015 у сумі 509,32 грн та інфляційні нарахування за аналогічний період у сумі 22478,55 грн, перевіривши розрахунки яких, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме про стягнення : 15623,07 грн заборгованості за теплову енергію, 1431,35 грн пені, 6855,48 грн інфляційних нарахувань та 509, 32 грн 3% річних, в решті позовних вимог відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України у сумі 1826,91 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 11, 275, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193, 216, 230 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд. 9, ідентифікаційний код 03342184, 15623 грн 07 коп. заборгованості за теплову енергію, 1431 грн 35 коп. пені, 6855 грн 48 коп. інфляційних нарахувань, 509 грн 32 коп 3% річних та 1826 грн 91 коп. витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано - 13.10.2015.

Суддя В.Д. Воронько