ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р.Справа № 916/2571/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Петрова М.С.,

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю №3060 від 18.09.14р.

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю №60 від 25.12.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт, м.Іллічівськ Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 17.08.2015року

по справі № 916/2571/15

за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України

в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України», м.Іллічівськ Одеської області

до скаржника

про стягнення 295 745,70 грн..

Встановив:

У червні 2015р. Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі по тексту Адміністрація портів) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт» /далі порт/ про стягнення 295745,70грн., з яких: 34624,37 грн. 3% річних за період вересень - грудень 2013р., 261121,33 грн. сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляції за той же період, що нараховані за ст.625 ЦК України через несплату заборгованості за договором майнового сервітуту від 30.09.2013р. № 640-0/100-П-ІЛФ-13, що була стягнута за рішенням Господарського суду Одеської області від 20.06.14р. в справі №916/936/14. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.08.2015р. (суддя Шаратов Ю.А.) позов задоволено з підстав його обгрунтованості.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду порт звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищеозначене рішення та постановити нове, яким в позові Адміністрації портів відмовити у повному обсязі.

Скаржник вважає, що судом не досліджено рішення господарського суду в справі №916/936/14, яке прийнято про той же предмет та з тих же підстав, і безпідставно не застосовано ст. 62 та ч. 1 п. 2 ст. 80 ГПК України. Скаржник також стверджує, що позивач в справі при розгляді тієї справи не скористувався правом на збільшення позовних вимог, передбаченим ст. 22 ГПК України, і тому не може їх заявляти в даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, але в судовому засіданні представник позивача спростовує доводи апеляційної скарги та просить оскаржене рішення залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2014р. по справі №916/936/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.10.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2014р., задоволено позов Адміністрації портів, на користь якої стягнуто з порту 1352082 грн. 83 коп. боргу та судовий збір в сумі 27041 грн. 65 коп. /а.с.20-30/.

Судами при розгляді означеного спору встановлено факт виникнення між сторонами взаємних зобовязань за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) №640-0/100-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р, зокрема, у позивача щодо надання відповідачу права обмеженого користування причалом № 1, розташованим в акваторії Іллічівського морського порту, а у відповідача щодо внесення плати за сервітут. Також судами встановлено порушення портом умов договору стосовно здійснення оплати виставлених позивачем рахунків на загальну суму 1352082, 83 грн..

Вищевказані факти встановлені рішенням господарського суду, що набрало законної сили, у справі №916/936/14, де брали участь ті самі сторони, а тому згідно з приписами ч. 2 ст. 35 ГПК України вони не повинні доводитися знову в даній справі.

Згідно з вимогами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до обґрунтованого розрахунку позивача, розмір 3 % річних за період вересень - грудень 2013р. та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляції за це же період, становлять відповідно 34624, грн. 37 коп. та 261121 грн. 33 коп..

За таких обставин, судом правомірно на підставі ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не досліджено рішення господарського суду в справі №916/936/14 про той же предмет із тих же підстав, колегією до уваги не приймається, оскільки судом воно досліджено, про що зазначено в описовій та мотивувальній частинах рішення, де вірно встановлено, що за предметом спору ці справі не є ідентичними, оскільки в справі №916/936/14 предметом спору було стягнення боргу за користування гідротехнічною спорудою на умовах сервітуту за договором № 640-0/100-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р., а в даній справі це стягнення нарахувань за ст.625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання зі сплати означеного боргу.

Щодо доводів скаржника про те, що позивач не скористувався правом, передбаченим ст. 22 ГПК України на відповідне збільшення позовних вимог при розгляді справи №916/936/14, то колегія зазначає, що це дійсно так, але Адміністрація портів чинним законодавством не позбавлена права заявити означені вимоги окремо.

За таких обставин, суд першої інстанції в повному обсязі дослідив фактичні обставини справи та надав вірну юридичну оцінку правовідносинам сторін та наявним в справі доказам, не порушив норми матеріального та процесуального права та прийняв обгрунтоване рішення. Отже, апеляційну скаргу порту слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 17.08.2015 року по справі - без змін.

Згідно із ст.49 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 49, 99,101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 17.08.2015р. по справі №916/2571/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 09.10.2015р..

Головуючий суддя Г.П.Разюк

Суддя С.І. Колоколов

Суддя М.С. Петров