ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015р. Справа№ 914/2525/15

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Полюхович Х.М.

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Готельно-курортний комплекс Карпати, м.Трускавець

відповідач: Субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1, м.Львів

про стягнення заборгованості за договором оренди приміщення

ціна позову: 47724,40 грн.

Представники:

Позивача: не зявився;

Відповідача: ФОП ОСОБА_1

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю Готельно-курортний комплекс Карпати звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 47724,40 грн. заборгованості за договором оренди приміщення, а саме: 33000грн. основного боргу, 4014,25грн. пені, 9076,80грн. інфляційних нарахувань, 1633,35грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 27.07.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду в судовому засіданні на 02.09.2015р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, викладених в ухвалі Господарського суду Львівської області по даній справі від 02.09.2015р. Ухвалою від 22.09.2015р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів. В судовому засіданні 22.09.2015р. оголошено перерву до 09год. 45хв. 06.10.2015р.; в засіданні 06.10.2015р. оголошувалась перерва до 14год. 30хв. 06.10.2015р.

Протягом розгляду справи представникам Сторін по явці оголошено права і обовязки, визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, Господарського процесуального кодексу України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень, та письмові повідомлення про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, ГПК України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання не зявилась; після оголошення перерви судове засідання залишила. Протягом розгляду справи позовні вимоги підтримала повністю. Визнала сплату Відповідачем впродовж розгляду справи 13000грн. основного боргу.

Крім того, представником Позивача надано для огляду суду оригінали документів, копії яких долучено до позовної заяви.

22.09.2015р. Позивачем подано клопотання (вх.№4265/15) про продовження строку вирішення спору. Також, 22.09.2015р. представником Позивача подано клопотання (вх.№40193/15) про долучення до матеріалів справи повного розрахунку основного боргу, підтвердження надіслання Відповідачеві акту звірки взаємних розрахунків станом на 28.08.2015р., та копій рахунків-фактури за період з 19.03.2013р. по 17.03.2014р.; клопотання задоволено, документи долучено до матеріалів справи. 06.10.2015р. представником Позивача також подано клопотання вх.№42653/15, в якому представник зазначила, що п.2.2 Договору оренди від 01.03.2013р. з огляду та в сукупності з підписаними актами виконаних робіт та порядком проплати орендної плати Відповідачем слід розуміти як таке, що орендна плата сплачується відповідачем до 20 числа наступного місяця; клопотання долучено до матеріалів справи.

Відповідач в судове засідання зявився, позовні вимоги в частині основного боргу визнав повністю, зазначив про часткову сплату впродовж розгляду справи 13000грн. основного боргу; проте, відзиву не подав.

22.09.2015р. Відповідачем подано клопотання (вх.№40195/15) про долучення до матеріалів справи акту звірки взаємних розрахунків станом на 28.08.2015р. та копії квитанції про сплату основного боргу в розмірі 10000грн.; клопотання задоволено, документи долучено до матеріалів справи. 06.10.2015р. Відповідачем подано клопотання (вх.№42655/15) про долучення до матеріалів справи квитанції про оплату 3000грн. орендної плати; клопотання задоволено; документи долучено до матеріалів справи.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалі про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора. Жодних клопотань про витребування доказів до суду не надходило.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи; ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення Сторін, суд встановив наступне.

Щодо стягнення 33000грн. основного боргу.

01.03.2013р. між Позивачем (Орендодавець) та Відповідачем (Орендар) укладено договір оренди (далі Договір 1), відповідно до п.1 якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 26кв.м, яке розташоване у м.Трускавець по вул.Карпатська, 2 (далі Орендоване майно) для здійснення підприємницької діяльності продаж взуття, одягу (2 поверх, галерея).

ОСОБА_2 п.2.1 Договору 1, за користування Орендованим майном Орендар сплачує Орендодавцеві орендну плату у розмірі 280грн. за 1 кв.м, в т.ч. ПДВ, згідно виставленого Орендодавцем рахунку всього до оплати 7280грн; орендна плата може бути проведена в повному розмірі до закінчення терміну дії договору.

Відповідно до п.2.2 Договору 1, орендна плата сплачується до 20 числа кожного місяця.

Відповідно до поданого представником Позивача клопотання (пояснення) від 06.10.2015р. вх.№42653/15, п.2.2 Договору 1, з огляду та в сукупності з підписаними актами виконаних робіт та порядком проплати орендної плати Відповідачем, слід розуміти як таке, що орендна плата сплачується Відповідачем до 20 числа наступного місяця.

ОСОБА_2 п.2.4 Договору 1, розмір орендної плати може змінюватися Орендодавцем до закінчення терміну дії договору в односторонньому порядку.

Пунктом 6.1 Договору 1 передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2013р.

02.01.2014р. між Позивачем (Орендодавець) та Відповідачем (Орендар) укладено договір оренди (далі Договір 2), відповідно до п.1 якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 26кв.м, яке розташоване у м.Трускавець по вул.Карпатська, 2 (далі Орендоване майно) для здійснення підприємницької діяльності продаж взуття, одягу (2 поверх, галерея).

ОСОБА_2 п.2.1 Договору 2, за користування Орендованим майном Орендар сплачує Орендодавцеві орендну плату у розмірі 200грн. за 1 кв.м, в т.ч. ПДВ, згідно виставленого Орендодавцем рахунку всього до оплати 5200грн; орендна плата може бути проведена в повному розмірі до закінчення терміну дії договору.

Відповідно до п.2.2 Договору 1, орендна плата сплачується до 20 числа кожного місяця.

Враховуючи описане вище клопотання (пояснення) Позивача від 06.10.2015р. вх.№42653/15; беручи до уваги те, що п.п.2.2 Договру 1 та Договору 2 різняться виключно датою сплати орендної плати, суд приходить до висновку, аналогічному викладеному у клопотанні від 06.10.2015р. вх.№42653/15, що (згідно тлумачень Сторонами договору) орендна плата за Договором 2 сплачується Відповідачем до 15 числа наступного місяця.

п.2.2 Договору 1, з огляду та в сукупності з підписаними актами виконаних робіт та порядком проплати орендної плати Відповідачем, слід розуміти як таке, що орендна плата сплачується відповідачем до 20 числа наступного місяця.

ОСОБА_2 п.2.4 Договору 2, розмір орендної плати може змінюватися Орендодавцем до закінчення терміну дії договору в односторонньому порядку.

Пунктом 6.1 Договору 2 передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2014р.

28.02.2014р. між Сторонами укладено Додаток до Договору 2, згідно якого пункти 2.1 та 6.1 Договору 2 викладено у наступній редакції:

2.1. За користування майном, з урахуванням компенсації по комунальних та експлуатаційних витратах, Орендар сплачує Орендодавцеві плату в розмірі 98,89грн. за 1 кв.м, в т.ч. ПДВ за березень 2014р. згідно виставленого Орендодавцем рахунку всього до оплати за березень 2014р. 2571грн.;

6.1. Цей договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 31.03.2014р., але в частині проведення взаєморозрахунків до повного виконання Сторонами взятих на себе зобовязань.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

ОСОБА_2 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

ОСОБА_2 ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

ОСОБА_2 ч.1 ст.179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

ОСОБА_2 із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

ОСОБА_2 ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

ОСОБА_2 ч.1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ОСОБА_2 ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

ОСОБА_2 із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

ОСОБА_2 п.2 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Факти виникнення у Відповідача зобовязань перед Позивачем щодо оплати орендної плати на загальну суму 70463грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з вересня 2013р. по березень 2014р.; ОСОБА_2 підписані обома Сторонами.

Крім того, факти виникнення у Відповідача зобовязань перед Позивачем щодо оплати орендної плати в сумі 70463грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями рахунків-фактур за період з березня 2013р. по березень 2014р. (за весь період дії Договорів 1, 2).

Сторонами підписано ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2014р., яким підтверджено дати та суми виникнення зобовязань щодо оплати Відповідача, а також здійснення Відповідачем часткових оплат станом на 31.03.2014р.

17.01.2015р. Позивачем надіслано Відповідачу претензію №30 від 15.01.2015р. про сплату заборгованості, підтвердженням чого є поштова квитанція з відбитком поштового штемпеля та пояснення представників Сторін. В матеріалах справи відсутні, Сторонами не наведені доводи та не подані докази надання відповідачем відповіді на зазначену претензію.

Крім того, впродовж розгляду справи Сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 28.08.2015р., в якому зазначено про нарахування орендної плати (дата/сума) та про здійснення часткової сплати (дата/сума). ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків станом на 28.08.2015р., Сторонами визнано, що борг Відповідача перед Позивачем станом на 28.08.2015р. становив 33000грн.; Відповідачем з нарахованих 70463грн. орендної плати сплачено 37463грн.

З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що Відповідачем станом на час подання позову та порушення провадження у справі порушено зобовязання щодо сплати орендної плати за Договорами 1, 2 на загальну суму 33000грн.

Відповідно до квитанції від 21.09.2015р. №NAA843107, Відповідачем сплачено Позивачу 10000грн. з призначенням платежу за оренду приміщення. ОСОБА_2 квитанції від 05.10.2015р. №N047Z45942, Відповідачем сплачено Позивачу з аналогічним призначенням платежу 3000грн.

Відтак, впродовж розгляду справи Відповідачем здійснено часткову оплату 330000грн. основного боргу в розмірі 13000грн.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі наявні в матеріалах справи рахунки-фактури, акти здачі-приймання робіт (послуг); беручи до уваги підписані Сторонами акти звірки взаємних розрахунків, в тому числі станом на 28.08.2015р. (на виконання вимог ухвал суду по даній справі); враховуючи також пояснення представника Позивача та Відповідача; перевіривши правильність представлених розрахунків основного боргу; беручи до уваги наявні в матеріалах справи, підтверджені обидвома Сторонами, докази здійснення Відповідачем впродовж розгляду спору часткової оплати 33000грн. основного боргу в сумі 13000грн.; керуючись вищенаведеними нормами законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині сплати 33000грн. основного боргу підлягають до задоволення в розмірі 20000грн., в частині стягнення 13000грн. провадження у справі слід припинити.

Щодо стягнення 1633,35грн. 3% річних та 9076,80грн. інфляційних нарахувань.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з Відповідача 1633,35грн. 3% річних, які розраховує за наступні періоди: з 23.12.2013р. по 25.03.2015р., з 27.03.2015р. по 16.04.2015р., з 18.04.2015р. по 01.07.2015р.

Заявлені до стягнення інфляційні нарахування Позивач розраховує за 2014р.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ОСОБА_2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.10.2013р., що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних (п. 4.2 Постанови).

Перевіривши правильність розрахунку 3% річних суд зазначає, що такий Позивачем проведено невірно, оскільки за період з 23.12.2013р. по 16.04.2015р. розрахований з суми боргу 36453грн.; проте, за вказаний період, враховуючи нарахування орендної плати та здійснені Відповідачем часткові оплати, сума боргу (в тому числі згідно представленого Позивачем детального розрахунку основного боргу та актів звірки взаємних розрахунків) була різною. Крім того, Позивачем при проведенні розрахунку 3% річних невірно обраховано кількість днів прострочення, чим занижено таку кількість днів. Також, при розрахунку основного боргу Позивачем не в повній мірі враховані положення п.п.2.2 Договорів 1, 2 (в тому числі з врахування пояснень від 06.10.2015р. вх.№42653/15.

Перевіривши правильність розрахунку інфляційних нарахувань суд зазначає, що такий також проведено невірно, оскільки сума інфляційних нарахувань за зазначений Позивачем період є більшою, аніж розраховано Позивачем. Проте, за відсутності клопотання, передбаченого п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, суд не вправі вийти за межі позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги доводи мотивувальної частини рішення щодо стягнення основного боргу, перевіривши правильність розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 1633,35грн. 3% річних підлягають до задоволення в сумі 1535,63грн.; в решті частині позовних вимог про стягнення 1633,35грн. 3% річних слід відмовити; позовні вимоги в частині стягнення 9076,80грн. інфляційних нарахувань підлягають до задоволення в повному розмірі.

Щодо стягнення 4014,25грн. пені.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з Відповідача пеню, яку розраховує за період з 18.04.2015р. по 01.07.2015р.

Відповідно до п.п.2.3 Договорів 1, 2, у разі несвоєчасної оплати орендної плати Орендар перераховує на користь Орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення платежу.

Проте, згідно з ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.230 Господарського кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З врахуванням вищенаведеного, в тому числі доводів мотивувальної частини рішення щодо стягнення основного боргу, суд зазначає, що з останнього дня, коли зобовязання мало бути виконано (не пізніше 14.04.2014р., - по останньому місяцю оренди) до моменту, з якого Позивач нараховує пеню (18.04.2015р.) пройшло більше, як шість місяців. Відтак, в силу вимог ч.6 ст.232 ГК України, пеня не може бути нарахована за період, розрахований Позивачем, тому до стягнення не підлягає.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 4014,25грн. пені за період з 18.04.2015р. по 01.07.2015р.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

06.10.2015 року у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.10.2015р.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд також зазначає, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі. Проте, клопотання про повернення сплаченого судового збору станом на час винесення даної ухвали суду не подано.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 4-5, 4-7, 22, 33, 34, 38, 43, 49, 69, 75, 78, 82-85, 87, 115-116 ГПК України, ст.ст.173, 174, 179, 193, 286, 291 ГК України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626, 627, 629, 759, 762 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79000, проспект Чорновола, 101, м.Львів; ідентифікаційний номер 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Готельно-курортний комплекс Карпати (82200, Львівська обл., м.Трускавець, вул.Карпатська, 2, ідентифікаційний код 05311710) 20000грн. основного боргу, 1535,63грн. 3% річних, 9076,80грн. інфляційних нарахувань та 1169,28,00грн. судового збору.

3. В частині стягнення 13000грн. основного боргу провадження у справі припинити.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.