ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.09.2015 Справа №908/4305/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донелектроавтотранс», м.Донецьк, ,

про стягнення 39 560,21 грн.,

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою №14/2-1078В від 05.06.2015р. до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донелектроавтотранс», м.Донецьк, про стягнення 39 560,21 грн., у тому числі 17 126,01 грн. суми основного боргу, 3 653,94 грн. 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання, 16 633,91 грн. пені та 2 146,35 грн. інфляційних витрат.

Господарським судом Запорізької області ухвалою від 27.07.2015р. означений позов направлено для розгляду за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області на підставі 15, 17 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до п.3.1.11 та п.3.1.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №908/4305/15 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 03.08.2015р. вищенаведений позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/4305/15.

У подальшому розгляд справи відкладався у відповідності до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору купівлі-продажу природного газу №13/3235-БО-7 від 28.12.2012р. із відповідачем, неналежне виконання останнім за ним своїх зобовязань з оплати вартості поставленого природного газу у січні-липні, вересні-грудні 2013р., внаслідок чого виникла заборгованість та підстави для нарахування 3% річних, інфляційних та пені.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок заявлених позовних вимог, у копіях: договір купівлі-продажу природного газу №13/3235-БО-7 від 27.12.2012р. разом із додатковою угодою №1 від 19.07.2013р. до нього, акти приймання-передачі природного газу за період січень-липень, вересень-грудень 2014р., документи, що підтверджують правовий статус підприємства, довіреності на представників, лист Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донелектроавтотранс» №6 від 18.03.2014р., а також сальдо відповідача з 01.01.2013р. по 30.06.2014р. та витяг по операціям відповідача з 01.01.2013р. по 30.06.2014р..

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.526, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.2, 54, 56, 57, 61, 64 Господарського процесуального кодексу України.

29.09.2015р. представником позивача суду представлено із супровідним листом №б/н від 29.09.2015р. пояснення по справі №б/н від 25.09.2015р., відповідно до яких підтверджено відсутність даних позовних вимог на розгляді іншого суду, а також надано копії: електронний витяг з ЄДРПОУ на відповідача станом на 25.09.2015р. та витяг повідомлення з офіційного веб-сайту УДППЗ «Укрпошта».

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив наявність заявленої до стягнення суми основного боргу по теперішній час.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, витребувані документи не надав. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи обєктивні обставини складної ситуації у державі, суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

28.12.2012р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Продавець) та Комунальним комерційним підприємством Донецької міської ради «Донелектроавтотранс» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/3235-БО-7, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013р. природний газ, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 та/або природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього правочину (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

За визначеннями п.2.1 договору Продавець передає Покупцю в період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ обсягом до 85 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 14, лютий 13, березень 12, квітень 7, травень 2, червень 2, липень 2, серпень 2, вересень 2, жовтень 6, листопад 10, грудень 13.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У розумінні п.3.4 договору, акт приймання-передачі газу містить дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.2 договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу становить 3 884,78грн., крім того ПДВ 20% - 776,96 грн., що разом становить 4 661,74 грн.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 6.3 договору сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (п.11.1 договору).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р., від 28.02.2013р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від 31.05.2013р., від 30.06.2013р., від 31.07.2013р., від 30.09.2013р., від 31.10.2013р., від 28.01.2014р. та від 31.12.2013р. за період січень-липень, вересень-грудень 2013р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2013 року 12,972 тис.м.куб. на суму 60 472,03 грн.;

у лютому 2013 року 12,785 тис.м.куб. на суму 59 600,30 грн.;

у березні 2013 року 13,198 тис.м.куб. на суму 61 525,59 грн.;

у квітні 2013 року 6,231 тис.м.куб. на суму 29 047,27 грн.;

у травні 2013 року 4,133 тис.м.куб. на суму 19 266,95 грн.;

у червні 2013 року 2,689 тис.м.куб. на суму 12 535,41 грн.;

у липні 2013 року 0,450 тис.м.куб. на суму 2 064,84 грн.;

у вересні 2013 року 0,538 тис.м.куб. на суму 2 468,63 грн.;

у жовтні 2013 року 2,038 тис.м.куб. на суму 9 351,44 грн.;

у листопаді 2013 року 0,566 тис.м.куб. на суму 2 597,11 грн.;

у грудні 2013 року 3,167 тис.м.куб. на суму 14 531,90 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень-липень, вересень-грудень 2013р. у загальному обсязі 58,767 тис.куб.м. на суму 273 461,47 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий обсяг газу здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2013 року 13.02.2014р.;

за лютий 2013 року 13.03.2014р.

за березень 2013 року 13.04.2014р.;

за квітень 2013 року 13.05.2014р.;

за травень 2013 року 13.06.2014р.;

за червень 2013 року 13.07.2014р.;

за липень 2013 року 13.08.2014р.;

за вересень 2013 року 13.10.2014р.;

за жовтень 2013 року 13.11.2014р.;

за грудень 2013 року 13.01.2015р..

При цьому, як свідчать матеріали справи, споживання природного газу у листопаді 2013р. в обсязі 0,566 тис.куб.м. на суму 2 597,11 грн. зафіксовано у акті приймання-передачі природного газу №б/н від 28.01.2014р.

Отже, виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку, що обсяги постачання газу змінені та, зокрема, за період листопад 2013р. фактично визначено їх остаточний розмір лише 28.01.2014р., про що свідчать наведений відповідний акт.

За визначеннями п.3.4 договору, акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, у них містяться дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість.

Таким чином слідує, що у такій спосіб сторони обумовили підставу для остаточного розрахунку. Тобто, складання акту приймання-передачі природного газу, із відображенням усіх перелічених даних, має юридичним наслідком визначення певного розміру зобовязання покупця, у спірному випадку в частині обсягу спожитого газу та його вартості, ґрунтуючись на умовах укладеного договору.

Дослідивши у сукупності наведене положення договору разом із п.п.2.1.1, 2.1.2, 3.3 означеного правочину та фактичними обставинами справи, слідує, що сторонами обовязок зі сплати вартості спожитого природного газу саме в розмірі 2 597,11 грн. за поставлений природний газ у листопаді 2013р. в обсязі 0,566 тис.куб.м. визначено остаточно лише за станом на кінець січня 2014р.

Відтак, акт приймання-передачі природного газу №б/н від 28.01.2014р. є підставою для остаточного розрахунку між сторонами в загальній сумі 2 597,11 грн. та встановлюють обовязок відповідача щодо сплати безпосередньо такої вартості природного газу, з огляду на встановлення його поставки саме в наведеному у них обсязі, з моменту їх оформлення.

За таких обставин, суд не вбачає правомірним застосування п.6.1 договору у прямому його значенні щодо визначення згідно нього моменту виникнення права вимоги зі сплати суми в розмірі 2 597,11 грн. за зобовязаннями листопада 2013р.

Суд дійшов висновку, що застосування цього положення правочину, у наведеній частині, можливе як звичай ділового обороту у сфері договірних відносин, що склались між сторонами, з метою усунення прогалин, які виникли в процесі правового регулювання взаємовідносин сторін, а саме у частині строків оплати поставленого природного газу в означеній вище сумі.

Так, п.6.1 договору встановлено правило поведінки щодо порядку та умов проведення розрахунків, що є усталеним у певній сфері відносин.

Зважаючи на дане, суд дійшов висновку про наявність обовязку відповідача з оплати вартості спожитого природного газу, обсяги якого відображено в акті приймання-передачі №б/н від 28.01.2014р., здійснити розрахунок за нього у загальній сумі 2597,11грн. не пізніше 13.02.2014р., що є поточним строком до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (в означеному випадку - складання акту).

За відомостями позивача, що не спростовані у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, та з урахуванням листа відповідача №6 від 18.03.2014р., останній сплатив борг за зобовязаннями січня у повному обсязі 10.09.2013р., за зобовязаннями лютого 2013р. частково в сумі 9 527,97 грн. 10.09.2013р., в сумі 40 000,00грн. 17.09.2013р. та остаточно, у залишковій сумі 10 072,33грн. 19.09.2013р., за зобовязаннями березня, квітня 2013р. у повному обсязі 19.09.2013р., за зобовязаннями травня-липня 2013р. у повному обсязі 20.09.2013р., за зобовязаннями вересня 2013р. у повному обсязі 08.11.2013р., за зобовязаннями жовтня 2013р. у повному обсязі 19.02.2014р., за зобовязаннями листопада 2013р. частково в сумі 3,00 грн. - 19.02.2014р.

Отже, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання Покупця перед Продавцем природного газу в загальній сумі 17 126,01 грн. за зобовязаннями листопада-грудня 2013р. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений газ протягом листопада-грудня 2013р. відповідно до договору №13/3235-БО-7 від 28.12.2012р. підлягають задоволенню в сумі, що становить 17 126,01 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, нараховано та предявлено до стягнення, у межах провадження по даній справі, з урахуванням здійснених часткових оплат, за зобовязаннями, зокрема, вересня-грудня 2013р. інфляційні витрати у загальній сумі 2 146,35грн. починаючи взагалі з жовтня 2013р. по червень 2014р. та 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань січня-липня, вересня грудня 2013р. у загальному розмірі 3 653,94 грн. починаючи взагалі з 14.02.2013р. по дати фактичних оплат.

Дослідивши розрахунок проведений позивачем та бузу нарахування, вбачається неправильне визначення початку прострочення та відсутність інфляційних процесів за зобовязаннями вересня 2013р., з огляду на встановлене вище.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат та 3% річних, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», з дотриманням приписів ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), у межах визначеного періоду, суд дійшов висновку про їх дійсний розмір в загальній сумі інфляційні витрати - 1 991,15 грн., 3% річних 3 621,22 грн.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 16 633,91 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум за зобовязаннями січня-липня, вересня-грудня 2013р., першим днем прострочення визначено 14-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, що не суперечить п.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування пені, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», та враховуючи встановлені вище обставини за зобовязаннями листопада 2013р., суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог в сумі 16 532,03 грн.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, до відповідача, Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донелектроавтотранс», м.Донецьк, про стягнення 39 560,21 грн., у тому числі 17126,01грн. суми основного боргу, 3 653,94 грн. 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання, 16 633,91 грн. пені та 2 146,35 грн. інфляційних витрат, задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донелектроавтотранс» (83086, м.Донецьк, Ворошиловський район, вул.Донецька, б.39, , банківські реквізити не вказано) на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , банківські реквізити не зазначено) 39 270,41грн., у тому числі 17 126,01грн. суми основного боргу, 3 621,22 грн. 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання, 16 532,03 грн. пені та 1 991,15грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1 813,62 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 29.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 05.10.2015р.

Суддя О.В. Кротінова