РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015Справа №910/24408/15

За позовом Приватного підприємства «Торговий Дім Поляков»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс»

про стягнення 26 049,47 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Іванченко І.М. - представник за довіреністю № 313 від 26.08.2015

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 07.10.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного підприємства «Торговий Дім Поляков» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» про стягнення 26 049,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами було укладено договір поставки № 4563 від 19.05.2015 за яким позивач зобов'язався передавати у власність відповідачу продукти харчування та інші товари, а останній зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах, визначених договором. За доводами позивача, ПП «Торговий Дім Поляков» на виконання умов договору поставило відповідачу товар, проте відповідачем в порушення взятих на себе зобов'язань не у повному обсязі оплачено товар. В наслідок чого у відповідача уторився борг перед позивачем у сумі 19 290,04 грн. А тому позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача боргу у розмірі 19 290,04 грн, 20% річний у розмірі 972,42 грн та штраф у розмірі 5 787,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/24408/15 та призначено розгляд справи на 07.10.2015.

У судове засідання 07.10.2015 з'явився представник позивача, вимоги ухвали суду виконав, та подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої повідомив суд, що відповідачем було частково погашено суму основного боргу у розмірі 9 100,00 грн та частково повернуто товар на суму 5 747,34 грн, а тому борг станом на 07.10.2015 року становить 4 442,70 грн, який позивач просить стягнути з відповідача, а також 20% річний у розмірі 972,42 грн та штраф у розмірі 5 787,01 грн.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Дослідивши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд встановив, що вона подана із дотримання вимог ст. 22 ГПК України, а тому приймається судом до розгляду, відтак у справі має місце нова ціна позову.

Представник позивача надав пояснення по суті спору.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 742, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 21.09.2015. Клопотання про відкладення від відповідача не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

19 травня 2015 року між Приватним підприємством «Торговий Дім Поляков» (надалі позивача, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» (надалі - відповідача, покупець) було укладено договір поставки № 4565 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукти харчування та інші товари, (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах даного договору відповідно до виписаних накладних.

Сума товару, що передається покупцю, ціна одиниці, асортимент, кількість товару, дата відвантаження визначені у накладній, яка є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.2. договору).

У п. 3.2. договору визначено, що прийом товару за кількістю та якістю здійснюється відповідно до накладної постачальника за участю експедитора постачальника. Датою одержання товару вважається дата зазначена у накладній. При отриманні товару покупець засвідчує факт прийняття товару, його якість, та кількість.

При прийомі товару оформляється видаткова накладна, що підписується представниками сторін. Видаткова накладна засвідчує: факт поставки товару його якість та кількість. Сторони у цьому договорі погодили, що особа, яка підписала видаткову накладну являється уповноваженою особою на підписання накладних з відповідними повноваженнями, які передбачені законодавством з урахуванням асортименту, кількості, якості та ціни продукції що поставляється (п. 3.5. договору).

Згідно з п. 4.2. договору покупець здійснює розрахунки за кожну поставку, окремо, шляхом перерахування 100% вартості отриманого товару на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару, або шляхом внесення 100% вартості отриманого товару готівкою в касу постачальника протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Даний договір вважається укладений і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015 року, а в частині зобов'язань до повного їх виконання (п. 6.1. договору.

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, останнім поставлено товар відповідачу на суму 49 526,94 грн, згідно з видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін, а саме: № КФ-0056480 від 23.05.2015 на суму 16 204,74 грн, № КФ-049091 від 23.05.2015 на суму 8 635,14 грн, № КФ-049072 від 23.05.2015 на суму 7 876,02 грн, № КФ-049098 від 23.05.2015 на суму 3 505,32 грн, № КФ-049100 від 23.05.2015 на суму 13 018,62 грн, № КФ-0056701 від 26.05.2015 на суму 287,10 грн. Відповідачем в свою чергу товар був прийнятий, частково оплачений на суму 26 000,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, та повернуто товар на суму 4 236,90 грн, згідно з видатковими накладними (повернення): № КК-0006595 від 03.09.2015 р. на суму 873,24 грн, № КК-0006576 від 03.09.2015 р. на суму 2606,34 грн та № КК-0007724 від 05.09.2015 р. на суму 757,32 грн. Відтак на момент подачі позову до суду у відповідача існував борг перед позивачем у сумі 19 290,04 грн (49 526,94 грн - 26 000,00 грн - 4 236,90 грн).

В подальшому, відповідачем протягом 10.09.2015 - 02.10.2015 було оплачено товар на суму 9 100,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, та повернуто товар на суму 5 747,34 грн, на підставі видаткової накладної (повернення) № 0007933 від 22.09.2015 р., у зв'язку з чим позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, а тому борг на момент розгляду справи по суті становить 4 442,70 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладені між сторонами договори за своєю природою є договорами поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до п. 4.2. договору покупець здійснює розрахунки за кожну поставку, окремо, шляхом перерахування 100% вартості отриманого товару на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару, або шляхом внесення 100% вартості отриманого товару готівкою в касу постачальника протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару

Судом встановлено, що у відповідності до умов договору позивач поставив відповідачеві товар (друковану продукцію) на загальну суму 49 526,94 грн., що підтверджується наявними у справі накладними.

Проте відповідачем в порушення умов договору вартість отриманого товару оплачено частково на суму 35 100,00 грн та повернуто на суму 9 984,24 грн, у зв'язку з чим виник борг у розмірі 4 442,70 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 4.2. договору виконання грошового зобов'язання відповідача по сплаті за отриманий товар за договором на момент розгляду справи настав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був поставлений товар, що підтверджується видатковими накладними підписаними сторонами, копія яких містяться в матеріалах справи. Проте відповідач, в порушення дійсних домовленостей, не розрахувався за поставлений товар, у зв'язку з чим його заборгованість складає на момент вирішення спору 4 442,70 грн.

Враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в сумі 4 442,70 грн.

Крім іншого, позивач просить суд стягнути з відповідача 20 % річних у розмірі 972,42 грн та штраф у розмірі 5 787,01 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У п. 5.2. договору сторони передбачили, що при порушені покупцем п. 4.2. даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу до фактичного розрахунку, крім цього, збитки від інфляції та 20 % річних від суми боргу за весь час прострочення.

У п. 5.3. договору визначено, що при порушені покупцем умов п. 4.2. договору строком на 10 днів, на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 30 % від простроченої суми заборгованості.

Враховуючи положення ст. 6, ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до умов яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу та 20% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отриманий товар, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 5 787,01 грн за розрахунком позивача, з яким погоджується суд.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що розмір 20% річних становить суму більшу, ніж заявлено позивачем. Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то до стягнення підлягає сума у розмірі, заявленому позивачем 972,42 грн - 20 річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання за договором.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7; ідентифікаційний код 22968334) на користь Приватного підприємства «Торговий Дім Поляков» (18005 м. Черкаси, вул.. Чехова, буд. 41; ідентифікаційний код 32268131) основну суму боргу у розмірі 4 442 (чотири тисячі чотириста сорок дві) грн 70 коп.; 20 % річних у розмірі 972 (дев'ятсот сімдесят дві) грн 42 коп.; штраф у розмір 5 787 (п'ять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн 01 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.10.2015 року

Суддя Пукшин Л.Г.